ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" березня 2023 р., м. Київ Справа № 911/1171/22

Господарський суд Київської області в складі судді Черногуза А. Ф., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Промомакси" про розподіл судових витрат

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "СВ" (62332, Харківська обл., Дергачівський р-н, село Руська Лозова, вулиця Польова, будинок 11, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промомакси" (08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Вишневе(з), вул. Святоюріївська, будинок 8, )

про стягнення 5129483,09 грн,

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Київської області розглянув справу №911/1171/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "СВ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промомакси" про стягнення 5129483,09 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відтак, до Господарського суду Київської області надійшла заява представника відповідача про стягнення судових витрат від 22.02.2023.

За змістом ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Із правового контексту вищенаведених норм слідує, що кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому, за наведеними положеннями статті 124 зазначеного Кодексу особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені.

У відзиві на позовну заяву відповідачем було зазначено, що орієнтовний розрахунок судових витрат складається з витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Також вказано, що докази понесення відповідачем судових витрат будуть подані «до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду», що є тезою вирваною з контексту абзацу 2 частини 8 статті 129 ГПК України та має ознаки альтернативності, що не кореспондується зі змістом самої норми.

Судом розглянуто справу та винесено рішення 17.02.2023. Суд звертає увагу, що представник відповідача був присутній у судовому засіданні, брав участь у судових дебатах, заслухав проголошення вступної та резолютивної частини рішення. Водночас, заявником не було зроблено жодних заяв про те, що він має намір подавати докази понесення витрат (договори, рахунки, акти) вже після завершення розгляду справи.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення по справі) здійснювати розподіл судових витрат.

Таким чином, виходячи із змісту вищенаведених норм процесуального закону в їх сукупності слід дійти висновку, що законодавцем передбачено процедуру, яка дозволяє розгляд питання про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги стороні спору винести поза межі розгляду справи по суті.

За приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідачем не додержано вимог подання відповідної заяви визначених ч. 8 ст. 129 ГПК України, позаяк, у відзиві відповідач заявляє альтернативність своїх намірів стверджуючи, що подасть докази понесених судових витрат «до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду». Такі альтернативні зазначення заявником не відповідають вимогам ч. 8 ст. 129 ГПК України, оскільки, станом на момент завершення судових дебатів, ані суд, ані інші учасники процесу не мали відомостей про те, чи буде відповідач заявляти вимоги про стягнення витрат на послуги адвоката та, відповідно, надавати докази, які підтверджують вказані обставини.

Суд звертає увагу відповідача на те, що правова конструкція абзацу 2 частини 8 статті 129 ГПК України в першу чергу покладає на сторону процесу обов`язок подати докази понесення судових витрат до закінчення судових дебатів у справі. Водночас, правомочність надати вказані документи після прийняття рішення у справі виникає у сторони процесу лише у разі вчинення додаткової юридичної дії, а саме - вчинення окремої заяви про те, що докази судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Головною умовою для такої заяви (клопотання) є те, що вона має бути подана до закінчення судових дебатів, щоб інша сторона та суд врахували процесуальні наслідки її надання.

Просте цитування норми статті у відзиві з альтернативним змістом не може бути визно судом доказом дотримання встановленого процесуальним законом порядку для порушення питання щодо прийняття додаткового рішення у справі.

Частиною 1 статті 43 ГПК України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд констатує, що прийняття до розгляду зави поданої з порушенням встановлених законом строків буде прямим порушенням положень статті 13 ГПК України щодо змагальності сторін. Додаткове рішення з підстав визначених в ч. 8 ст. 129 ГПК України може бути прийняте судом лише у випадку дотримання учасником процесу вимог процесуального закону щодо строку подання відповідної заяви.

Суд звертає увагу відповідача, на те що в ухвалі про відкриття провадження у справі від 29.07.2022 в пункті 4 резолютивної частини суд, користуючись дискрецією наданою частиною 2 статті 169 ГПК України, встановив виключно письмову форму для всіх заяв та клопотань, що будуть подаватися у даній справі, а відтак, це стосується і заяви, що повинна бути поданою в порядку частини 8 статті 129 ГПК України.

Під час розгляду справи по суті відповідач жодних доказів щодо витрат до суду не надав, як і не надав письмової заяви в порядку абз. 2 ч 8 ст. 129 ГПК України та з урахуванням порядку щодо форми подання документів визначеного судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. Такою заявою відповідач у визначеній судом формі повідомив би суд та інших учасників процесу про зміну періоду подання відповідних доказів, що в свою чергу надавало б суду правові підстави для прийняття додаткового рішення у справі в частині розподілу судових у вигляді витрат на правову допомогу понесених стороною.

Суд констатує, що додаткове рішення з підстав визначених в абз. 2 ч 8 ст. 129 ГПК України в може бути прийняте судом лише у випадку дотримання учасником процесу вимог процесуального закону та вимог встановлених судом щодо форми, строків та порядку подання відповідної заяви.

Також суд наголошує на тому, що в силу положень частини 1 статті 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Водночас, порушення однією зі сторін процесу встановленого законом та судом порядку подання заяв та клопотань автоматично породжує легітимні очікування іншої сторони на те, що судом вказана заява (клопотання) буде залишена без розгляду з підстав того, що заявником не дотримано визначених законом та процесуальним документом суду обов`язкових для сторін правил поведінки в тому числі форми, порядку та строків подання процесуальних документів.

Суд також констатує, що прийняття до розгляду зави поданої з порушенням встановлених строків буде прямим порушенням положень статті 13 ГПК України щодо змагальності сторін.

Враховуючи, що заява представником відповідача щодо строків подання доказів на підтвердження судових витрат на послуги адвоката не була подана стороною у встановлений законом строк та у встановленому законом порядку, тож заява відповідача про прийняття додаткового рішення в частині судових витрат на послуги адвоката є такою, що підлягає залишенню судом без розгляду в контексті положень ч. 8 статті 129 ГПК України.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд вважає, правомірним залишити без розгляду подану відповідачем заяву про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. ст.13, 42, 46 129, 169, 234, 244 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача про стягнення судових витрат залишити без розгляду.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 ГПК України.

Ухвала суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені ст. ст. 254-256 ГПК України.

Ухвалу підписано 08.03.2023.

Суддя А.Ф. Черногуз