ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2023 Справа № 914/3388/22

За позовом:Першого заступника керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Укртрансбезпеки, м. Одеса
до відповідача:Фізичної особи-підприємця Поповича Олега Мироновича , Львівська обл., м. Золочів
про:стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Шевчук О.О.
Представники сторін:
прокурор:Слиш Г.С.;
від позивача:не з`явився;
від відповідача:не з`явився.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Першого заступника керівника Золочівської окружної прокуратури в інтересах Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Укртрансбезпеки до ФОП Поповича О.М. про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування.

Ухвалою від 04.01.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначив на 30.01.2023.

Ухвалою від 30.01.2023 розгляд справи по суті відкладено на 27.02.2023.

У судове засідання 27.02.2023 прокурорка з`явилась, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) явки повноважного представника у судове засідання 27.02.2023 не забезпечила.

Що стосується сторони відповідача, то явки повноважного представника відповідна сторона не забезпечила у жодне із призначених судових засідань у даній справі, у т.ч. у судове засідання 27.02.2023. Про причини неявки уповноваженого представника у судове засідання 27.02.2023 відповідач не повідомляв.

При цьому, слід зазначити, що відповідач знав про розгляд судом справи №914/3388/22, а також про дату, час та місце її розгляду. Усі поштові відправлення, якими на його юридичну адресу, а саме: АДРЕСА_2 , направлялись ухвали у даній справі, були отримані ФОП Поповичем О.М. , що підтверджується наявними у матеріалах справи трекінгами поштових відправлень з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта».

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позов обґрунтовано тим, що 27.08.2019 посадовими особами Укртрансбезпеки проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки DAF, д.н.з. НОМЕР_1 , та причепу марки Benalu Т34C, д.н.з. НОМЕР_2 , які належать відповідачу. В результаті здійснення габаритно-вагового контролю встановлено, що перевезення вантажів здійснювалося відповідачем з перевищенням вагових обмежень, а саме: загальна маса 49,490 т при допустимих 40 т, осьове навантаження на строєну вісь 28,15 т при допустимих 22,00 т, без дозволу, який надає право на рух автомобільними дорогами України.

На підставі актів №041019 та №158631 від 27.08.2019 управлінням проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким за виявлені порушення відповідача зобов`язано здійснити оплату на суму 2048,67 євро, що в еквіваленті до національної валюти станом на 27.08.2019 становить 56813,89 грн.

Як стверджує позивач, відповідач у строк визначений п. 31-1 Постанови КМУ «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 №879 добровільно не сплатив нараховану суму плати за проїзд. У зв`язку із цим, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення 56813,89 грн.

Аргументи відповідача.

Відповідач своїм правом на висловлення заперечень проти позову, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), не скористався та не подав до суду у встановлений процесуальним законом строк відзиву на позовну заяву.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Згідно із направленням Управління Укртрансбезпеки в Одеській області на рейдову перевірку №026342 від 27.08.2019 державним інспекторам доручено провести в період з 27.08.2019 до 02.09.2019 рейдову перевірку транспортних засобів з додержанням вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», Постанови КМУ №879 від 27.06.2007, Постанови КМУ №1567 від 08.11.2006, зокрема на а/д М-05 «Київ-Одеса» 450+500 км (ліворуч, праворуч).

27.08.2019 інспекторами Управління на а/д М-05 «Київ-Одеса» 450+500 км проведено перевірку та габаритно-ваговий контроль на автомобільних вагах транспортного засобу марки DAF, д.н.з. НОМЕР_1 , а також напівпричепу BENALU, д.н.з. НОМЕР_2 , які перебували під керуванням водія ОСОБА_2 та які належать відповідачу на праві власності згідно свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії і номеру НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

Згідно із твердженнями прокурора загальна протяжність маршруту транспортного засобу відповідача із с. Курне Житомирської області до м. Одеса становила 562 км.

За результатами проведеного зважування транспортного засобу відповідача на підставі наявної в матеріалах справи квитанції про зважування від 27.08.2019 встановлено перевищення загальної маси транспортного засобу, а саме 46,490 т, при нормативно допустимих 40 т, а також вагових параметрів навантаження на строєну вісь - 28,15 т, при допустимих 22 т.

Оскільки водій здійснював вантажні автомобільні перевезення без наявності документів передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутній дозвіл на перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень, то інспекторами було зафіксовано порушення передбачене абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вказані вище обставини зафіксовані у Довідці про результати здійснення габаритного-вагового контролю №038249, Акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №041019, Акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №158631, що датовані 27.08.2019.

Водій транспортного засобу відмовився підписувати зазначені вище акти, а у матеріалах справи відсутні докази оскарження результатів проведення перевірки та габаритно-вагового контролю.

Відповідно до розрахунку плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 27.08.2019 відповідачу нараховано до сплати за проїзд 2048,67 Євро, що за перерахунком згідно з офіційним курсом Національного банку України Євро до Гривні станом на 27.08.2019 еквівалентно 56813,89 грн.

Розрахунок проведено за наступними значеннями:

1) загальна маса 46,49 т, параметри, на які нараховується плата за проїзд - 6,49 т, що перевищує параметри нормативу на 16,23%, а плата за проїзд за перевищення нормативних параметрів становить 0,2 Євро за кілометр;

2) навантаження на строєну вісь становить 28,15 т, параметри, на які нараховується плата за проїзд - 6,15 т, що перевищує параметри нормативу на 27,95%, а всього плата за проїзд за перевищення нормативних параметрів становить 1,017 Євро за кілометр.

Разом плата за один кілометр проїзду становить 1,217 Євро.

Листом-претензією №37471/5.2/24-22 від 26.10.2022 Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області Укртрансбезпеки вимагав у відповідача сплати суму у розмірі 2048,67 Євро.

Оскільки відповідач в добровільному порядку у встановлений строк не сплатив суму завданих матеріальних збитків, прокурор звернувся до суду із позовом про стягнення 56813,89 грн.

ОЦІНКА СУДУ.

Щодо представництва прокуратурою інтересів держави.

Відповідно до ч. 3 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

З системного аналізу вищевказаних норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

У своєму рішенні від 08.04.1999 р. №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У даній справі, порушення інтересів держави прокурор обґрунтовує тим, що відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні є джерелом формування спеціального фонду Державного бюджету України.

Крім цього, у п. 5 ст. 14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», зокрема зазначено, що у 2019 році кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України спрямовуються відповідно на розвиток мережі та утримання автомобільних доріг загального користування.

Зважаючи на це, прокурор переконаний, що несплата коштів ставить під загрозу своєчасне та повне фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування на 2018-2022 роки. Також, за його твердженнями, несплата відповідачем коштів за проїзд автомобільними дорогами призводить до ненадходження коштів до спеціального фонду Державного бюджету України та, відповідно, до зменшення коштів на фінансування розвитку мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, що суттєво порушує економічні інтереси держави.

Суд зазначає, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом, зокрема у разі якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган.

У даній справі компетентним органом, уповноваженим захищати інтереси держави є Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), що випливає із положень п.п. 2, 15, 27 п. 5. постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 «Про затвердження Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18, зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва.

Судом встановлено, що компетентний орган знав про допущені порушення інтересів держави зі сторони відповідача, проте за захистом до суду не звернувся, що свідчить про його бездіяльність.

Зі змісту листа №14.54/05-45-3369ВИХ-22 від 20.10.2022 вбачається, що перший заступник керівника Золочівської окружної прокуратури звертався до територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), а саме до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Укртрансбезпеки, із запитом про надання інформації, зокрема щодо сплати відповідачем в добровільному порядку нарахованої йому плати за проїзд та вжиття заходів реагування, спрямованих на примусове стягнення суми плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування.

У відповідь на цей лист Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області Укртрансбезпеки повідомив, що відповідачем не здійснено оплати нарахованої йому плати за проїзд. Крім цього, відділ вказав, що ним вживались виключно заходи, спрямовані на добровільну оплату 2048,67 Євро шляхом скерування на адресу суб`єкта господарювання листа-повідомлення, а також просив прокурора звернутись до суду із позовом з метою стягнення відповідної суми грошових коштів, що підтверджується листом №2744/5.2/23-22 від 27.10.2022.

Надалі, перший заступник керівника Золочівської окружної прокуратури повідомив відділ, що ним буде вжито заходів представницького характеру шляхом звернення до Господарського суду Львівської області (лист №14.54/05-45-4125ВИХ-22 від 21.12.2022).

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що, звертаючись до суду із позовом у даній справі, прокурор відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді, визначив, у чому саме полягає порушення таких інтересів та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, який, попри те, не здійснює захист прав та інтересів держави у спірних правовідносинах.

Щодо суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Спірні правовідносини у даній справі виникли між сторонами у зв`язку із перевезенням вантажів автомобільною дорогою загального користування з перевищенням вагових обмежень за відсутності документів, обов`язковість наявності та перелік яких визначений ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно із ч. 12 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Пунктами 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006, (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Судом встановлено, що 27.08.2019 інспекторами Управління на а/д М-05 «Київ-Одеса» 450+500 км проведено перевірку та габаритно-ваговий контроль на автомобільних вагах транспортного засобу марки DAF, д.н.з. НОМЕР_1 , а також напівпричепу BENALU, д.н.з. НОМЕР_2 , які перебували під керуванням водія ОСОБА_2 та які належать відповідачу на праві власності згідно свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії і номеру НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

За змістом ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (надалі - Порядок №879).

Пунктом 3 Порядку №879 (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Частиною 3 п. 2 Порядку №879 передбачено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до п. 22.5. розділу 22 «Перевезення вантажу» Правил дорожнього руху (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно із п. 21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних (п. 20 Порядку №879).

З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведення контролю посадовими особами Управління встановлено перевищення вагових параметрів транспортного засобу марки DAF та напівпричепу BENALU, а саме загальна маса 46,490 т, при нормативно допустимих 40 т, а також вагових параметрів навантаження на строєну вісь - 28,15 т, при допустимих 22 т, що зафіксовано у довідці №038249 від 27.08.2019 та підтверджується Актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №041019 від 27.08.2019.

Оскільки встановлені параметри загальної маси (46,490 т) та навантаження на строєну вісь (28,15 т) перевищують нормативи більш як на 2 відсотки, а саме на 16,23% та 27,95% відповідно, що вбачається із розрахунку плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 27.08.2019, то належний відповідачу транспортний засіб належить до категорії великовагових.

Зважаючи на те, що перевезення вантажів здійснювалося відповідачем з перевищенням вагових обмежень за відсутності документів, визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», посадовими особами Укртрансбезпеки здійснено нарахування плати за проїзд дорогами загального користування.

Пунктом 28 Порядку №879 встановлено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Відповідно до п. 26 Порядку №879, кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено п. 30 Порядку №879, відповідно до якого плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням (п. 31-1. Порядку №879).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник, яким у даній справі виступає відповідач.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 12.02.2020 по справі №917/210/19.

Крім цього, відповідач є власником великовагового транспортного засобу, а тому саме він має сплатити визначену суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдає шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.11.2021 у справі №747/45/20.

Пунктом 27 Порядку №879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

У зв`язку із встановленням перевищення нормативів, інспекторами Управління відповідно до ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні нараховано відповідачу плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на загальну суму 2048,67 Євро, що за перерахунком згідно з офіційним курсом Національного банку України Євро до Гривні станом на 27.08.2019 еквівалентно 56813,89 грн. (2048,67 х 27,732088).

Суд зазначає, що вказана сума розрахована стороною позивача відповідно до формули передбаченої Порядком №879, визначена без помилок та є правильною.

Заперечень щодо нарахованої суми плати за проїзд та/або її контррозрахунку відповідачем до суду подано не було.

Суд також зазначає, що відповідач не надав жодних доказів на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який належить йому на праві власності, як і не надав доказів оскарження в установленому порядку дій Укртрансбезпеки щодо фіксування правопорушення та нарахування стягуваної суми збитків.

Згідно із приписами п. 31-1 Порядку №879, перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Відповідач повідомлявся про необхідність сплати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового транспортного засобу листом-претензією №37471/5.2/24-22 від 26.10.2022, однак жодних дій спрямованих на здійснення оплати не здійснив. Доказів протилежного до суду подано не було.

Зважаючи на викладене вище, суд доходить висновку, що позовна вимога про стягнення 56813,89 грн. є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд зауважує, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Спірні відносини виникли між сторонами у справі з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, в тому числі й на користь держави).

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.06.2018 по справі №820/1203/17.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, у разі задоволення позову - на відповідача.

Зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Львівської обласної прокуратури, як платника судового збору, у розмірі 1984,80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 74, 76-80, 123, 233, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Поповича Олега Мироновича ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) в дохід Державного бюджету України (Дачненська сільська ТГ ГУК в Од.обл. Дачне/22160100, р/р UA0015654, банк: Казначейство України (ЕАП), Код ) плату в розмірі 56813,89 грн. за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та габаритні параметри яких перевищують нормативні.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Поповича Олега Мироновича ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, проспект Шевченка, буд. 17/19; ) 1984,80 грн. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 06.03.2023.

Суддя Крупник Р.В.