Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023Справа № 910/13639/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Івашіній Н. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІПІ Форвардінг"

до Акціонерного товариства "Завод Залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської"

про стягнення 68 691,42 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІПІ Форвардінг" (далі - ТОВ "ДІПІ Форвардінг", позивач) із позовом до Акціонерного товариства "Завод Залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" (далі - АТ "ЗЗБК ім. Світлани Ковальської", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 67 818,58 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2021/12/243 від 01.01.2022 в частині сплати вартості наданих йому послуг перевезення, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ТОВ "ДІПІ Форвардінг" просило стягнути з відповідача основну заборгованість у сумі 51 603,76 грн., пеню у сумі 7 283,01 грн., інфляційні втрати у 7 805,58 грн. та 3 % річних у сумі 1 126,23 грн., а всього - 67 818,58 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2022 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін відповідно до правил, визначених ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

До початку розгляду справи по суті позивачем була подана заява про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 51 603,76 грн. у зв`язку з оплатою його відповідачем. У цій же заяві позивач збільшив позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій і матеріальних втрат, просив стягнути з відповідача пеню у сумі 7 283,01 грн., інфляційні втрати у сумі 8 586,52 грн., 3 % річних у сумі 1 218,13 грн., що разом становить 17 087,66 грн. Вказана заява була прийнята судом до розгляду як така, що подана з дотриманням вимог ст. 46 ГПК України.

У визначений законом строк для подання відзиву відповідач, не заперечуючи наявності заборгованості, подав клопотання про зменшення розміру пені, інфляційних втрат та 3 % річних, посилаючись на скрутне фінансово-економічне становище, що склалось як у відповідача, так і в країні в цілому.

У судове засідання, призначене для розгляду справи по суті, представники сторін не з`явились, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що в частині позовних вимог про стягнення основного боргу провадження підлягає закриттю, в іншій частині - задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 01.01.2022 між ТОВ "ДІПІ Форвардінг" (перевізник) та АТ "ЗЗБК ім. Світлани Ковальської" (замовник) був укладений договір перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2021/12/243 (далі - договір), за умовами якого перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати від замовника вантажі, доставляти їх у визначені замовником пункти призначення та видавати особам, які мають право на одержання вантажів, а замовник зобов`язується оплачувати за перевезення вантажів встановлену плату.

Відповідно до п. 1.2 договору місця навантаження та плата за перевезення визначаються сторонами в додатку № 1, який є невід`ємною частиною даного договору. Найменування та кількість вантажу, строк подачі автомобіля під навантаження, пункт навантаження/розвантаження, строк доставки вантажу та інші умови визначаються сторонами в заявках, які формуються замовником та передаються перевізнику засобами зв`язку (п. 1.3 договору).

Згідно з п. 2.1 договору перевезення вантажів здійснюється на підставі заявок, які направляються замовником перевізнику не пізніше 17 годин дня, що передує дню перевезення. Документами, що засвідчують надання перевізником послуг, є акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) та звітні документи, які передбачені в додатках (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 4.2 договору перевізник подекадно, протягом п`яти днів після закінчення декади, направляє замовнику акт здачі- прийняття робіт (надання послуг) в 2-х примірниках. Замовник зобов`язаний протягом п`яти робочих днів з моменту отримання зазначених документів перевірити надані послуги, правильність оформлення документів і за відсутності заперечень, підписати їх та один примірник акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) направити перевізнику або в той же строк направити перевізнику свої заперечення, якщо послуги не відповідають умовам цього договору або не додано документів, передбачених цим договором. Перевізник виправляє недоліки і направляє документи повторно.

Відповідно до п. 5.1 договору плата за перевезення визначається за взаємною згодою сторін і на момент підписання договору вказується в додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору. В разі необхідності додаткових перевезень за цим договором плата за послуги вказується в наступних додатках, які після підписання представниками сторін та скріплення їх печатками складають невід`ємну частину цього договору.

Замовник здійснює оплату шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок перевізника протягом 30 (тридцяти) днів з дати оформлення сторонами акту здачі-прийняття робіт (надання послуг), якщо інше не передбачено в додатках (п. 5.3 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і скріплення печатками і діє до 31.12.2022 (п. 10.1).

У додатку № 1 від 01.01.2022 до договору сторони погодили пункти навантаження/розвантаження, строк доставки та плату за перевезення.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 2021/12/243 від 01.01.2022 ТОВ "ДІПІ Форвардінг" надало відповідачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 66 603,76 грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт № ГОФР0000188 від 15.02.2022, № ГОФР0000264 від 02.05.2022, підписаними обома сторонами без зауважень, та рахунками на оплату № ГОФР0000188 від 15.02.2022, № ГОФР0000264 від 02.05.2022.

Проте, відповідач свої зобов`язання з оплати вартості наданих послуг виконав неналежним чином. Так, на час подачі позову послуги перевезення відповідач оплатив частково - на суму 15 000,00 грн., у зв`язку з чим його заборгованість склала 51 603,76 грн.

У подальшому (під час розгляду даної справи) відповідач сплатив наявну у нього заборгованість (51 603,76 грн.), про що свідчить банківська виписка з рахунку позивача. Отже, судом встановлено, що грошове зобов`язання АТ "ЗЗБК ім. Світлани Ковальської" в сумі 51 603,76 грн. припинилось, а тому у цій частині провадження необхідно закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (відсутній предмет спору).

Щодо стягнення з відповідача пені у сумі 7 283,01 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як вбачається з п. 6.2 договору в разі невчасного внесення замовником належної плати за перевезення. Замовник сплачує перевізнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 7 283,01 грн., тобто у заявленій позивачем сумі.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 8 586,52 грн. та 3 % річних у сумі 1 218,13 грн. за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши перевірку правильності нарахування матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 8 586,52 грн. та 3 % річних у сумі 1 218,13 грн, як і просив позивач.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, то суд вирішив у його задоволенні відмовити, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, або якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони, тощо.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються на розсуд суду за наявності визначених у них умов та на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто є правом суду.

У даному випадку суд вважає, що відповідач не довів того факту, що штрафні санкції є надмірно великими (8 586,52 грн.) та наявні підстави для зменшення їх розміру. Доводи АТ "ЗЗБК ім. Світлани Ковальської" про введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, що зумовило прострочення оплати за договором, суд приймає до уваги, проте, зазначає, що введення воєнного стану в країні вплинуло на майнові інтереси обох сторін, зокрема й ТОВ "ДІПІ Форвардінг", тому вказані обставини не можна вважати виключними лише для відповідача та достатніми для зменшення розміру штрафних санкцій.

Посилання відповідача на його скрутне фінансове становище, значне зменшення надходжень коштів, невиконання контрагентами договірних зобов`язань перед позивачем суд вважає необґрунтованим, оскільки наведені відповідачем обставини не підтверджені належними доказами.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач не довів наявності виняткових обставин для зменшення штрафних санкцій, а тому суд вважає, що відсутні правові підстави для зменшення розміру пені при встановленому та підтвердженому факті прострочення грошового зобов`язання.

Стосовно клопотання ТОВ "ДІПІ Форвардінг" про зменшення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ст. 233 ГК України, суд зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні втрати та 3 % річних не є штрафними санкціями, оскільки мають іншу правову природу (матеріальні втрати), а тому вони не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, заявлених позивачем у вигляді судового збору на суму 2 481,00 грн. та витрат за надану правничу допомогу на суму 5 000,00 грн., суд виходить з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У даному випадку на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. заявник надав копії: свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю, видане адвокату Трофимову С. О. (КС № 6891/10 від 05.09.2018); довіреності на представництво інтересів позивача в суді адвокатом Трофимовим С. О. № 522 від 26.12.2022; договору про надання правової допомоги № 5 від 15.01.2022, укладеного між адвокатом Трофимовим С. О. та ТОВ "ДІПІ Форвардінг"; акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 01/01/23 від 13.01.2023 на суму 5 000,00 грн.; рахунку на оплату № 01/01/23 від 13.01.2023 на суму 5 000,00 грн.; платіжного доручення № 122 від 13.01.2023 на суму 5 000,00 грн. з призначенням платежу - оплата за юридичні послуги згідно рахунку № 01/01/23 від 13.01.2023.

Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає їх достатніми для підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу та такими, що відповідають критерію розумності та адекватності, враховуючи категорію та ступінь складності справи, обсяг виконаних адвокатом робіт.

Щодо заперечень відповідача про зменшення розміру правничої допомоги, зважаючи на наявність у практиці адвоката значної кількості подібних справ, суд зазначає, що справи, на які посилається відповідач, мають різні критерії визначення обсягу правової допомоги, а тому розмір такої допомоги у кожному конкретному випадку суд визначає окремо.

За таких обставин суд вважає, що вимога про стягнення судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Указані витрати та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 481,00 грн. покладаються на відповідача згідно зі ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІПІ Форвардінг" до Акціонерного товариства "Завод Залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" про стягнення 68 691,42 грн. в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 51 603,76 грн. закрити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІПІ Форвардінг" до Акціонерного товариства "Завод Залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" про стягнення 17 087,66 грн. задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Завод Залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7, ідентифікаційний код 05523398) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІПІ Форвардінг" (09108, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Чорних Запоріжців, 47, ідентифікаційний код 36858306) пеню у сумі 7 283 (сім тисяч двісті вісімдесят три) грн. 01 коп., інфляційні втрати у сумі 8 586 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн. 52 коп., 3 % річних у сумі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 13 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу у сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті та проголошені його вступна та резолютивна частини в судовому засіданні 2 березня 2023 року.

Повний текст рішення складений 8 березня 2023 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.