ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 року м.Дніпро Справа № 908/1107/22

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 207

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів Іванова О.Г., Дарміна М.О.

при секретарі судового засідання Ковзикові В.Ю.

За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):

Представник позивача Астапова Юлія Євгеніївна (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства АПК-Інвест

на рішення господарського суду Запорізької області від 01.12.2022 року у справі №908/1107/22

за позовом Приватного акціонерного товариства АПК-Інвест

до Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Віват

про стягнення 290 407, 30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство АПК-ІНВЕСТ звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Віват із позовом про стягнення суми 221 041,96 грн. основного боргу за договором поставки № 8102/Д-21 від 18.11.2021, 10 807,79 грн. пені, 746,75 грн. 3% річних, 6105,81 грн. інфляційних витрат, 44 208,41 грн. штрафу за п. 7.5. договору, 7496,58 грн. штрафу за п. 7.6. договору, всього у сумі 290 407,30 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.12.2022 року у справі №908/1107/22 позов задоволено частково.

Суд стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Віват на користь Приватного акціонерного товариства АПК-Інвест суму 221 041 грн. 96 коп. основного боргу, 746 грн. 75 коп. 3% річних, 6 105 грн. 81 коп. інфляційних втрат та 3 418 (три тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 42 коп. витрат зі сплати судового збору.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач Приватне акціонерне товариство АПК-Інвест звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 01.12.2022 року у справі №908/1107/22 в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача пені в розмірі 10 807, 79 грн., штрафу п.7.5 договору в розмірі 44 208, 41 грн., штрафу п.7.6 договору в розмірі 7 496, 58 грн. та в цій частині прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. В решті рішення суду залишити без змін.

В обгрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що при винесенні оскаржуваного рішення, господарським судом Запорізької області було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, неповне з`ясування обставин справи.

Зокрема, апелянт посилається на те, судом першої інстанції цілком проігноровано вимоги діючого законодавства, що визначають обов`язковість виконання для сторін Договору, погоджених ними зобов`язань а також необхідність вжиття стороною заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань.

Тобто, судом першої інстанції цілком вірно було встановлено факт порушення з боку ТОВ «ГРАНД ВІВАТ» господарських зобов`язань за Договором з оплати отриманого ним товару.

Однак, не зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, Господарський суд Запорізької області дійшов хибного висновку про нібито відсутність підстав для стягнення з ТОВ «ГРАНД ВІВАТ» штрафних санкцій, як міри господарсько-правової відповідальності за вчинене ним порушення.

Так, апелянт посилається на недоведеність обставин Форс- можору саме для Відповідача, та відсутність причинно-наслідкового зв`язку вказаних подій з платоспроможністю ТОВ «ГРАНД ВІВАТ», які Господарський суд Запорізької області помилково вважав встановленими.

Судом першої інстанції не було враховано, що Відповідачем не було надано Апелянту та суду будь-яких доказів існування для нього форс-мажорних обставин від регіональних торгово-промислових палат та будь-яких доказів відповідного невідкладного повідомлення ПрАТ «АПК-ІВЕСТ» про такі обставини та їх вплив на виконання договірних зобов`язань збоку ТОВ «ГРАНД ВІВАТ».

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що заявляючи про неможливість подвійного притягнення до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення, суд першої інстанції взагалі не застосував жодної з двох господарських санкцій до Відповідача, як порушника господарських зобов`язань за Договором.

Враховуючи наведене, апелянт вважає, що судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального права, а саме положень ст. 61 Конституції України, ст. 549 ЦК України та ст. 230 ГК України, що фактично призвело до безпідставного звільнення Відповідача від відповідальності за вчинене порушення господарських зобов`язань, попри встановлений судом факт порушення умов Договору.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 01.12.2022 р. у справі №908/1107/22 в частині відмови у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ВІВАТ» на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» пені в розмірі 10807,79 грн., штрафу п. 7.5 договору в розмірі 44208,41 грн., штрафу п. 7.6 договору в розмірі 7496,58 грн.та задоволення цих вимог.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2022 року у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді: Іванов О.Г., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства АПК-Інвест на рішення господарського суду Запорізької області від 01.12.2022 року у справі №908/1107/22. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 06.03.2023 року об 10:00 год. в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал судових засідань №207.

Відповідач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, про надання строку для вчинення зазначеної дії повідомлявся шляхом направлення ухвали рекомендованою кореспонденцією.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

06.03.2023 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до статті 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише позивачем, і лише в частині наявності підстав для стягнення штрафу та пені, передбачених умовами договору, колегія суддів здійснює апеляційний перегляд рішення суду саме в цій частині.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між Приватним акціонерним товариством АПК-ІНВЕСТ (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ГРАНД ВІВАТ (Покупець) був укладений договір поставки № 8102/Д-21 від 18.11.2021 (Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставляти (передавати у власність) Покупцеві окремими партіями охолоджені: напівфабрикати м`ясні, субпродукти свинячі, м`ясо свиней (свинини) вітчизняного походження у півтушках відповідної категорії та ступеню термічної обробки; окремими партіями заморожені: напівфабрикати м`ясні, блоки із м`яса, субпродукти свинячі, кістки свинячі, м`ясо свиней (свинини) вітчизняного походження у півтушках відповідної категорії та ступеню термічної обробки, м`ясна маса, кістний залишок (надалі Товар), а Покупець зобов`язався приймати Товар та своєчасно сплачувати його вартість (п.1.1 Договору).

На виконання умов договору, позивач в період з 26.04.2022 по 28.06.2022 поставив відповідачу Товар на загальну суму 221 041,96 грн., що підтверджується копіями наступних товарних накладних:

- № 903 ДНЗ від 26.04.2022 на суму 48000,00 грн. з ПДВ;

- № 1028 ДНЗ від 18.05.2022 на суму 36096,00 грн. з ПДВ;

- № 1104 ДНЗ від 30.05.2022 на суму 16896,00 грн. з ПДВ;

- № 15143 МК від 02.06.2022 на суму 9459,12 грн. з ПДВ;

- № 1164 ДНЗ від 06.06.2022 на суму 7901,57 грн. з ПДВ;

- № 15367 МК від 06.06.2022 на суму 13802,40 грн. з ПДВ;

- № 1179 ДНЗ від 08.06.2022 на суму 7901,57 грн. з ПДВ;

- № 15438 МК від 08.06.2022 на суму 13802,40 грн. з ПДВ;

- № 1217 ДНЗ від 15.06.2022 на суму 5198,40 грн. з ПДВ;

- № 15823 МК від 15.06.2022 на суму 13802,40 грн. з ПДВ;

- № 1249 ДНЗ від 20.06.2022 на суму 15862,08 грн. з ПДВ;

- № 1270 ДНЗ від 22.06.2022 на суму 12201,60 грн. з ПДВ;

- № 16321 МК від 22.06.2022 на суму 10200,00 грн. з ПДВ;

- № 1328 ДНЗ від 28.06.2022 на суму 10981,44 грн. з ПДВ.

Всі вищезазначені товарні накладні підписані сторонами та скріплені їх печатками, спору про кількість товару та його вартість між сторонами немає.

Звертаючись до Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Віват із позовом про стягнення суми 221041,96 грн. основного боргу за договором поставки № 8102/Д-21 від 18.11.2021, 10807,79 грн. пені, 746,75 грн. 3% річних, 6105,81 грн. інфляційних витрат, 44 208,41 грн. штрафу за п. 7.5. договору, 7496,58 грн. штрафу за п. 7.6. договору, всього загальної суми 290407,30 грн., позивач Приватне акціонерне товариство «АПК-ІНВЕСТ» посилався на невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого товару.

Задовольняючи позовні вимоги частково, господарський суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачем строків виконання грошових зобов`язань з оплати отриманого товару є доведеним, підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Відмовляючи у стягненні на користь позивача 10 807,79 грн. пені, 44 208,41 грн. штрафу за п. 7.5. договору, 7496,58 грн. штрафу за п. 7.6. договору, господарський суд першої інстанції виходив з того, що введений на території України з 24.02.22 воєнний стан, який на теперішній час не припинено, є загальновідомою обставиною дії форс-мажорних обставини, що підтверджено Торгово-промисловою палатою України та, відповідно, є підставою для звільнення в період дії зазначених форс-мажорних обставин від відповідальності за порушення зобов`язання в силу закону.

Крім того, суд зазначив, що притягнення особи до подвійної відповідальності за одне й те саме господарське правопорушення, обраховане за один і той самий факт прострочення, у вигляді стягнення двох штрафів у різному розмірі, суперечить положенням статті 61 Конституції України.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо звільнення відповідача від відповідальності в період дії зазначених форс-мажорних обставин з огляду на наступне.

Так, судом встановлено і сторонами не оспорювалось, що заборгованість Відповідача перед Позивачем за отриманий Товар становить 221 041,96 грн.

Частиною 1 ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В пункті п. 8.1, 8.2, 8.3 Договору поставки передбачено, що внаслідок дії форс-мажорних обставин сторона звільняється від визначеної цим договором та (або) чинним законодавством України відповідальності за повне чи часткове порушення умов Договору.

Настання непереборної сили має бути засвідчено довідками (документами), виданими компетентними органами України чи уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

Сторона, що має намір послатися на Форс-мажорні обставини, зобов язана невідкладно з урахуванням можливостей технічних засобів миттєвого зв`язку та характеру існуючих перешкод повідомити іншу сторону про наявність форс-мажорних обставин та їх вплив на виконання цього договору.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

В постанові Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 суд зазначив наступні правові висновки: «Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс- мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс- мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс- мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом...».

Водночас форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. При цьому сертифікат ТПП, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами».

Такі правові висновки викладались Верховним Судом впродовж декількох років, динаміку їх формування можливо відслідкувати зокрема, але не виключно, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 25.11.2021 у справі №905/55/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21, від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17.

Судова практика була та є одностайною - форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань. Стороною договору має бути підтверджено не тільки факт настання форс-мажорних обставин, а також і їхню здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тобто мають бути встановлені причино-наслідкові зв`язки між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, Торгово-Промисловою палатою України Листом вих. № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 підтверджено, що обставини - військова агресія Російської Федерації проти України, з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких (-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких (-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що в даному випадку наявність дії форс-мажорних обставин на території України (обставин непереборної сили), починаючи з 24.02.2022 та по теперішній час є загальновідомою обставиною, що не потребує доказування.

Проте, колегія суддів зазначає, що Лист ТПП, у свою чергу, констатує загальновідомий факт, що війна, загалом, належить до форс-мажорних обставин. Однак самого цього факту недостатньо для встановлення правомірності невиконання особою зобов`язань внаслідок дії таких обставин, оскільки законом передбачений конкретний спосіб підтвердження форс-мажору шляхом отримання сертифікату ТПП, а відповідачем не було надано будь-яких доказів існування для нього форс-мажорних обставин від регіональних торгово-промислових палат та будь-яких доказів відповідного невідкладного повідомлення ПрАТ «АПК-ІВЕСТ» про такі обставини та їх вплив на виконання договірних зобов`язань збоку ТОВ «ГРАНД ВІВАТ».

З огляду на зазначене, відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання у вигляді сплати штрафу та пені, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині ухвалені з порушенням норм матеріального права.

За змістом статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право визначити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.

З матеріалів справи вбачається, що пунктом 7.6. Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату поставленого Товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Крім того, за порушення строків оплати Покупець сплачує Постачальнику штраф в наступному розмірі:

- за прострочення платежу від одного до десяти календарних днів 0,5 відсотка від вартості поставленого та неоплаченого товару;

- за прострочення платежу від десяти до тридцяти календарних днів 1 відсоток від вартості поставленого та неоплаченого товару;

- за прострочення платежу понад тридцять календарних днів 5 відсотків від вартості поставленого та неоплаченого товару.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, вимоги позивача про стягнення пені та штрафу, передбаченого п. 7.6 договору, є законними та обгрунтованими, а тому на користь позивача підлягає стягненню 10 807,79 грн. пені та 7496,58 грн. штрафу.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення штрафу, передбаченого п. 7.5 договору, з огляду на наступне.

Як вбачається з п. 7.5 Договору, за необґрунтовану відмову, ухилення від оплати та/чи отримання Товару, Покупець виплачує Постачальнику за вимогою останнього штраф у розмірі 20% від вартості відповідної партії товару. Під односторонньою відмовою від оплати та/чи отримання Товару сторони розуміють відповідне письмове повідомлення Покупця, та/або нездійснення оплати та/чи отримання Товару протягом 3 (трьох) днів з моменту настання терміну оплати та/чи отримання Товару (повної партії або її частини).

Таким чином, позивач нараховує штраф за одне й те порушення одночасно, що фактично є подвійною відповідальністю за порушення зобов 'язання, оскільки ухилення від оплати в даному спорі є тотожним несвоєчасній оплаті, а тому відсутні підстави для стягнення штрафу у розмірі 44 208,41 грн. за п. 7.5 договору.

З огляду на вищезазначене, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення в оскаржуваній частині з неправильним застосуванням норм матеріального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення на користь позивача 10807,79 грн. пені, 7496,58 грн. штрафу за п.7.6 Договору.

Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, підлягає перерахунку розмір судових витрат, які були стягнуті рішенням суду першої інстанції з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 3693,11 грн. за подачу позову, судовий збір у сумі 3155,09 грн. за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства АПК-Інвест задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 01.12.2022 року у справі №908/1107/22 в оскаржуваній частині щодо стягнення пені та штрафу та в частині стягнення судового збору - скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Гранд Віват (69063, м.Запоріжжя, вул. Ілліча (Благовіщенська), буд. 30; ) на користь Приватного акціонерного товариства АПК-ІНВЕСТ (85325, Донецька область, Покровський район, с. Рівне, вул. Шопена, буд. 1А; ) 10807,79 грн. пені, 7496,58 грн. штрафу за п.7.6 Договору поставки № 8102/Д -21 від 18.11.2021 року, витрати зі сплати судового збору у сумі 3693,11 грн. за подачу позову, судовий збір у сумі 3155,09 грн. за розгляд справи в апеляційній інстанції.

В решті вимог апеляційної скарги відмовити.

Відповідно до ст. 327 ГПК України видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 08.03.2023року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя М.О.Дармін