ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1318/22

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Сорока П.М., розглянув матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Завод Гідравлічних Машин "Цукрогідромаш"

25006, місто Кропивницький, вулиця Архангельська, будинок 94,

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Рефрижераторна Вагонна Компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

08502, Київська область, місто Фастів, вулиця Андрія Шептицького, будинок 1-Б,

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій

за участі представників сторін:

позивача: Овчаренко Н.В., посвідчення №1152 від 15.07.2019, ордер серії СА №1039470 від 01.08.2022;

відповідача: Решетняк О.М., посвідчення №1144 від 18.06.2019, ордер серії СА №1039004 від 07.10.2022,

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №555/22 від 09.08.2022) Приватного акціонерного товариства "Завод Гідравлічних Машин "Цукрогідромаш" до АТ "Укрзалізниця" філія "РВК" АТ "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

Судом перевірено позовну заяву і додані до неї документи на відповідність вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України та встановлена їх невідповідність вимогам пункту 2 частини 3 статті 162 та частини 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.08.2022 позовну заяву (вх. №555/22 від 09.08.2022) залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх. №1057/22 від 30.08.2022), відповідно до якої позивач усунув недоліки позовної заяви.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11.10.2022.

Перед судовим засіданням через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №14097/22 від 11.10.2022) разом з клопотанням (вх. №14098/22 від 11.10.2022) про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.10.2022 підготовче засідання відкладено на 20.12.2022.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №1429/22 від 19.10.2022).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про зменшення штрафних санкцій (вх. №16143/22 від 11.11.2022).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №16144/22 від 11.11.2022).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 17.01.2023.

У судовому засіданні 17.01.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, суд -

встановив:

1. Правовідносини сторін

13.09.2021 між Приватним акціонерним товариством "Завод Гідравлічних Машин "Цукрогідромаш" (далі - позивач) та Акціонерним товариством "Укрзалізниця" філія "Рефрижираторна вагонна компанія" акціонерного товариства "Укрзалізниця" (далі - відповідач) укладено договір поставки №30/2021ПОСТ-РВКЮ, згідно з умовами якого позивач зобов`язується поставити відповідачу продукцію відповідно до специфікацій.

Відповідно до специфікації №1 від 13.09.2021 позивач зобов`язується поставити відповідачу клин фрикційний чавунний М1698.00.00ЗК СЧ 350 ДСТУ 8833:2019 у кількості 4800 штук всього на суму 2240640,00 грн.

16.12.2021 поставлено 750 штук клину фрикційного чавунного на суму 350100,00 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною №Р287.

23.12.2021 поставлено 750 штук клину фрикційного чавунного на суму 350100,00 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною №Р292.

2. Аргументи позивача

Позивач зазначає, що згідно з пунктом 4.3.5. договору №30/2021ПОСТ-РВКЮ від 13.09.2021, відповідач здійснює оплату за кожну партію поставленого товару з відстрочкою платежу - на 45 (сорок п`ятий) банківський день з дати реєстрації податкової накладної.

Податкова накладна за поставку товару від 16.12.2021 зареєстрована 21.12.2021. Податкова накладна за поставку товару від 23.12.2021 зареєстрована 23.12.2021. Позивач визначив, що оплати мали бути здійснені 23.02.2022 та 25.02.2022 відповідно. У визначені договором строки оплата за товар, що поставлений, не здійснена.

У той же час, позивач відзначає, що листом від 12.04.2022 №ЦМ-12/99 відповідач звернувся до нього з проханням про реструктуризацію заборгованості з щомісячними оплатами у розмірі не більше 25% суми заборгованості. Позивач погодився на реструктуризацію заборгованості та запропонував власний графік погашення, що був викладений у листі позивача від 27.04.2022 №086.

Станом на 05.08.2022, спірні поставки не оплачені.

Окрім основної суми заборгованості, позивач також відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України та пункту 8.2. договору №30/2021ПОСТ-РВКЮ від 13.09.2021 заявляє до стягнення інфляційні втрати у розмірі 98578,14 грн. та 0,1 % річних у розмірі 303,10 грн.

3. Аргументи відповідача

Відповідач підтверджує, що відповідно до видаткових накладних: від 16.12.2021 № 287 поставлено 750 штук клину фрикційного чавунного на суму 350100,00 грн., з ПДВ; від 23.12.2021 № 292 поставлено 750 штук клину фрикційного чавунного на суму 350100,00 грн., з ПДВ. Також відповідач зазначає, що згідно з умовами пункту 4.3.5. договору №30/2021ПОСТ-РВКЮ від 13.09.2021 покупець здійснює оплату за кожну партію поставленого товару з відстрочкою платежу на 45 (сорок п`ятий) банківський день з дати реєстрації податкової накладної, оформленої та зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства України в Єдиному державному реєстрі податкових накладних. Податкові накладні на дві вищезазначені партії товару були зареєстровані 21.12.2021 та 23.12.2021 відповідно. Отже, на думку відповідача, днем оплати за поставлену партію товару, з огляду на дату реєстрації податкової накладної від 16.12.2021 № 9 (зареєстрована 21.12.2021) є 25.02.2022, a податкової накладної від 23.12.2021 № 15 (зареєстрована 23.12.2021) - 01.03.2022.

Відповідач зазначає, що відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідачем наголошено, що 24.02.2022 Російська Федерація (далі - країна-агресор) розпочала повномасштабне військове вторгнення на територію України, тому Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України введено воєнний стан. Також відповідач зазначає, що 28.02.2022 Торгово-промислова палата України на своєму офіційному сайті опублікувала лист №024/02.0-7.1, яким повідомила, що на підставі статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчується, що військова агресія країни-агресора проти України, яка відбулась 24.02.2022, є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Відповідач зазначає, що зважаючи на вищезазначене, Акціонерне товариство «Укрзалізниця» повідомила всіх клієнтів (контрагентів) товариства з якими укладено господарські договори (угоди) про настання з 24.02.2022 обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які об`єктивно можуть унеможливити належне та своєчасне виконання Акціонерним товариством «Укрзалізниця» зобов`язань, передбачених умовами цих договорів (угод). Вказане повідомлення опубліковане 01.03.2022 на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрзалізниця» за посиланням: https://www.uz.gov.ua.

Відповідач відзначає, що внаслідок настання форс-мажорних обставин, пов`язаних з військовою агресією країни-агресора проти України, ведення активних бойових дій на Київщині, Акціонерне товариство «Укрзалізниця» в особі філії «Рефрижираторна вагонна компанія», з 24.02.2022 була вимушена зупинити роботу і перейшла в режим простою з незалежних від підприємства причин, що підтверджується наказом від 24.02.2022 № 184 «Про роботу філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця» в умовах воєнного стану». Наявністю простою на підприємстві відповідач аргументує відсутність можливості вчасного повідомлення позивача про неможливість оплати заборгованості внаслідок форс-мажорних обставин. Наказом філії «РВК» від 29.03.2022 № 206 «Про припинення режиму простою працівникам філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця» припинено простій окремим структурним підрозділам філії. Таким чином, відповідач зазначає, що з метою невідкладного виконання грошових зобов`язань за договором та на виконання протоколу бюджетної наради з питань формування та виконання консолідованого оперативного плану та ролінгу руху грошових коштів Акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 01.04.2022 № Ц-2/3/4/5/6/7-84/1-22, ним, засобами електронного зв`язку, направлений позивачу лист від 05.04.2022 №РВК-7/982, яким повідомлено про настання форс-мажорних обставин, що засвідчені листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1. Відповідач зазначає, що даним листом також запропоновано позивачу здійснити реструктуризацію заборгованості. У листі від 12.05.2022 №ЦМ-12/99 відповідач знову запропонував позивачу здійснити реструктуризацію заборгованості з щомісячними оплатами в розмірі не більше 25% суми заборгованості, а також витребував інформацію про бенефіціарів підприємства та офіційне підтвердження, що вони не мають відношення до країни-агресора.

Відповідач наголошує, що не здійснив оплат з двох причин, а саме:

- позивач запропонував свій графік погашень заборгованості, що не відповідав фінансовим можливостям відповідача;

- у відповідача виникли питання щодо особи кінцевого бенефіціарного власника позивача - ОСОБА_1 , її зв`язків з країною-агресором та здійснення протиправної діяльності, пов`язаної з фінансуванням дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону. Для відповідного підтвердження вказаної інформації щодо ОСОБА_1 , позивач звернувся до Служби безпеки України з відповідним запитом та листом від 22.09.2022 № 5/7/3/1-12303 отримав від Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України підтвердження, що, дійсно, наразі здійснюється досудове розслідування щодо цієї особи.

Також відповідач зазначає, що форс-мажорні обставини відтерміновують виконання зобов`язання на строк їх дії, а, отже, він не бачить підстав для нарахування неустойки та інфляційних втрат.

У той же час, відповідач не погоджується з розрахунком інфляційних втрат, що здійснений позивачем та надає власний розрахунок: у період з 01.03.2022 по 30.06.2022 індексація на суму 700200,00 грн.; (сукупний індекс інфляції) = 104,50% х 103,10% х 102,70% 103,10% = 114,079% (за період березень 2022 року - червень 2022 року); (інфляційні нарахування) = 700200,00 грн. (сума боргу) x 114,079% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 700 200,00 грн. (сума боргу) = 98578,14 грн.

Також, відповідач заявив клопотання про зменшення судом штрафних санкцій, а саме: 303,10 грн. штрафу та інфляційних втрат, у зв`язку з тяжким фінансовим станом та збитками підприємства, що понесені відповідачем через військове вторгнення країни-агресора на територію України.

4. Норми права, що підлягають застосуванню

За змістом статей 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та статті 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Відповідно до статті 610 Господарського кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений сторонами договір за своїм змістом є договором поставки товару та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною першою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

У частині другій статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» зазначається, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

5. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

5.1. Щодо настання обставин непереборної сили.

У статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Також в ній визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Відповідно до пункту 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затверджених рішенням президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 №44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це документ, за затвердженими президією Торгово-промислової палати України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим регламентом.

Відповідно до пунктів 6.1. та 6.2. вищезазначеного регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 зазначено: «Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом» та «Також, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.».

Враховуючи вищенаведене, суд зазачає, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Таким чином, сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення, а іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин чинним законодавством України не визначено.

Суд відзначає, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 має загальний характер та не встановлює вплив відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання, відтак, доведення причинно-наслідкового зв`язку, яке є обов`язковим, в такому випадку, покладається на відповідача.

Матеріали справи не містять сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноважених регіональних торгово-промислових палат, що засвідчив би наявність форс-мажорних обставин, які впливають на можливість виконання зобов`язань відповідачем саме за договором №30/2021ПОСТ-РВКЮ від 13.09.2021.

Окрім цього, пунктом 9.2. договору №30/2021ПОСТ-РВКЮ від 13.09.2021 встановлено, що сторона, для якої склались форс-мажорні обставини зобов`язана, не пізніше десяти робочих днів з дати їх настання, письмово (шляхом направлення цінного листа з описом вкладення та повідомленням про вручення) інформувати іншу сторону про настання таких обстави. Відповідачем не надано доказів дотримання порядку повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили відповідно до вимог пункту 9.2. договору №30/2021ПОСТ-РВКЮ від 13.09.2021. У даному випадку, суд також зауважує, що відповідно до доказів, наданих відповідачем, філія «Рефрижираторна вагонна компанія» Aкціонерного товариства «Укрзалізниця» на підставі наказу від 01.03.02.2022 №198 «Про залучення до роботи працівників філії «РВК» АТ «Укрзалізниця» під час простою з причин, що не залежать від працівників» з 01.03.2022 частково відновила свою роботу. Тобто, робота відповідача, хоч і не у повному обсязі, була відновлена з 01.03.2022, у той час як лист про настання для відповідача форс-мажорних обставин було направлено позивачу лише 05.04.2022.

Пунктом 9.3. договору №30/2021ПОСТ-РВКЮ від 13.09.2021 визначено, що неповідомлення/несвоєчасне повідомлення стороною, для якої склались обставини непереборної сили, іншої сторони про їх настання або припинення веде до втрати права сторони посилатись на такі обставини як на підставу, що звільняє її від відповідальності за невиконання/несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також, в юриспруденції широко застосовується принцип "pacta sunt servanda" або у перекладі з латини - договорів необхідно дотримуватись. Так, наприклад, статтею 26 Віденської конвенції про право міжнародних договорів закріплено принцип pacta sunt servanda, відповідно до якого кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватися.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідач не надав достатніх доказів настання для нього обставин непереборної сили та відповідого своєчасного інформування позивача про їх настання, що мали б наслідком відтермінування зобов`язання за договором №30/2021ПОСТ-РВКЮ від 13.09.2021.

5.2. Щодо нарахування інфляційних втрат та процентів річних.

Пунктом 8.2. договору №30/2021ПОСТ-РВКЮ від 13.09.2021 визначено, що сторони відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1 процента річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду від 12.09.2018 у справі №712/5856/15-ц).

Верховний Суд України у постанові від 12.04.2017 у справі №3-1462гс16 підкреслив, що платежі встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні втрати та проценти річних, що нараховуються відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а тому суд не має законних підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

5.3. Щодо вірності розрахунку інфляційних втрат та 0,1 процента річних.

У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №910/18557/20 зазначено, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та % річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок.

Керуючись статтями 79 та 86 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити правильність здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи, при цьому, за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Аналогічні правові висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 27.05.2019 у справі №910/20107/17, від 21.05.2019 у справі №916/2889/13, від 16.04.2019 у справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 14.02.2019 у справі №922/1019/18, від 22.01.2019 у справі №905/305/18.

Відповідно до пункту 4.3.5. договору №30/2021ПОСТ-РВКЮ від 13.09.2021 покупець здійснює оплату за кожну партію поставленого товару з відстрочкою платежу на 45 (сорок п`ятий) банківський день з дати реєстрації податкової накладної. У позовній заяві зазначається, що датами реєстрації податкових накладних є 21.12.2021 та 23.12.2021 та, відповідно, оплати мали бути здійснені 23.02.2022 та 25.02.2022. Відповідач у відзиві зазначив, що розрахунок позивача щодо дат оплати є невірним і датами, коли оплати мали бути здійснені є 25.02.2022 та 01.03.2022 відповідно. Суд відзначає, що встановлені відповідачем дати є вірними, крім того, позивач під час розгляду справи погодився з такими твердженнями відповідача і його доводами з цього питання.

Також суд відзначає, що розрахунок інфляційних втрат та 0,1 процента річних має здійснюватись не для суми 700200,00 грн. загалом, а окремо для суми 350100,00 грн. - з 28.02.2022 та для суми 350100,00 грн. - з 02.03.2022.

Позивачем початком періоду нарахування визначено 28.02.2022, а кінцевою датою розрахунку встановлено 04.08.2022, а тому суд здійснює власний розрахунок саме у цих межах.

Втрати від інфляції розраховуються за формулою:

Втрати від інфляції = (сума боргу) х (Індекс інфляції) / 100 - (сума боргу).

Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до власного розрахунку суду, інфляційні втрати для суми 350100,00 грн. з 28.02.2022 по 04.08.2022 становлять 52084,79 грн.

Відповідно до власного розрахунку суду, інфляційні втрати для суми 350100,00 грн. з 02.03.2022 по 04.08.2022 становлять 52084,79 грн.

Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат становить 104169,58 грн., що перевищує суму, наведену у позовній заяві. У той же час, суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 98578,14 грн.

0,1 проценти річних розраховуються за формулою:

[Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році].

Відповідно до цієї формули: [Сума боргу] - сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] - 0,1 проценти річних, відповідно пункту 8.2. договору №30/2021ПОСТ-РВКЮ від 13.09.2021; [Кількість днів] - різниця між датою закінчення розрахунку та датою початку розрахунку; [Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році.

Відповідно до власного розрахунку суду, 0,1 процента річних для суми 350100,00 грн. з 28.02.2022 по 04.08.2022 становить 151,55 грн.

Відповідно до власного розрахунку суду, 0,1 процента річних для суми 350100,00 грн. з 02.03.2022 по 04.08.2022 становить 149,63 грн.

Таким чином, загальний розмір 0,1 процента річних становить 301,18 грн., що менше заявленого у позовній заяві. Таким чином, вимога позивача про стягнення 0,1 процента річних підлягає частковому задоволенню.

5.4. Щодо тверджень відповідача про зв`язок кінцевого бенефіціара позивача з країною-агресором та здійснення нею протиправної діяльності, пов`язаної з фінансуванням дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону.

У постанові Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», зокрема, зазначається таке: « 1. Для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на:

1) виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором):

громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах;

юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації;

юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.».

Відповідно до матеріалів справи та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є громадянкою України, відомостей щодо наявності у неї громадянства Російської Федерації суду не надано, вказане не спростоване і в листі Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України, копію якого долучено до матеріалів справи.

Згідно з положеннями статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Доказів того, що справа за вказаними обставинами розглядається у порядку судочинства відповідачем не надано. Відповідного вироку стосовно кінцевого бенефіціарного власника позивача - ОСОБА_1 , матеріали справи також не містять. Факт наявності досудового розслідування щодо ОСОБА_1 не визначений чинним законодавством як такий, що має бути врахований під час розгляду справи господарським судом.

Враховуючи вищезазначене, суду не надано доказів того, що на позивача або його кінцевого бенефіціара, на даний час, росповсюджується дія пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022, відтак, відповідно, відсутній мораторій на виконання грошових зобов`язань перед позивачем.

6. Результати розгляду справи

6.1. Згідно із статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

6.2. Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

7. Розподіл судових витрат

Згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Щодо заявлених у позовній заяві 6000,00 грн. витрат позивача на правову допомогу, суд зазначає, що під час судового засідання 17.01.2023 представник позивача заявила, що дана сума є орієнтовною, а детальний розрахунок буде надано суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до вимог частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відтак, під час ухвалення рішення, суд не розглядає питання розподілу цих витрат.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи та керуючись статтями 13, 52, 73, 74, 77-79, 86, 129, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов (вх. №555/22 від 09.08.2022) Приватного акціонерного товариства "Завод Гідравлічних Машин "Цукрогідромаш" до Акціонерного товариства "Укрзалізниця" філія "РВК" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Рефрижераторна Вагонна Компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (08502, Київська область, місто Фастів, вулиця Андрія Шептицького, будинок 1-Б, , п/р НОМЕР_1 в ГУ АТ «Ощадбанк» МФО 300465) на користь Приватного акціонерного товариства "Завод Гідравлічних Машин "Цукрогідромаш" (25006, місто Кропивницький, вулиця Архангельська, будинок 94, , п/р НОМЕР_2 в АТ «ОТП БАНК») заборгованість в сумі 700200,00 грн. (сімсот тисяч двісті гривень), 0,1 відсотки річних у сумі 301,18 грн. (триста одна гривня вісімнадцять копійок), індекс інфляції у сумі 98578,14 грн. (дев`яносто вісім тисяч п`ятсот сімдесят вісім гривень чотирнадцять копійок) та 11986,37 грн. (одинадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість гривень тридцять сім копійок) судового збору за подання позовної заяви.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 10.03.2023.

Суддя С.О. Саванчук