ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/882/22

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригуза П.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Грицик Лариси Олексіївни, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

про стягнення коштів,

Секретар судового засідання Сінкіна Е.В.

Представники сторін, що з`явились у судове засідання:

від позивача - Данканич Андрій Емільянович, виписка з ЄДР

від відповідача - Грицик Лариси Олексіївни особисто та представник Лесько Алла Олексіївна, адвокат, посвідчення № 9585/10 від 22.10.2020 року,

в с т а н о в и в:

Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ФОП Грицик Лариси Олексіївни з вимогою стягнення заборгованості за договором оренди землі в розмірі 279 829,39 грн.

Ухвалою суду від 23.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, проведено підготовче засідання, сторонами подано до справи відзив на позов, заперечення на відзив на позов, пояснення по суті справи та з процесуальних питань.

Судом розглянуто клопотання відповідача про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у іншій справі - справі № 907/983/21, що розглядається Господарським судом Закарпатської області, а також до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 260/164/19, що розглядається Закарпатським окружним адміністративним судом, заслухано заперечення позивача щодо цих заяв.

Суд залишив подані клопотання без задоволення, не знайшовши обставин, які би об`єктивно перешкоджали суду розглянути цю справу, що є предметом розгляду інших, наведених, справ, оскільки у цій справі зібрані докази, що дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Ухвалою від 07.02.2023 господарським судом закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 02.03.2023 року.

В судовому засіданні 02.03.2023 за результатами розгляду справи по суті суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, проголошення вступної та резолютивної частини якого призначено на 03.03.2023 на 10.00годин. У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги та неявкою через цю обставину представників сторін, після виходу суду з нарадчої кімнати рішення суду не проголошувалося.

І. Позиція позивача.

В обґрунтування заявлених вимог про стягнення заборгованості з орендної плати з ФОП Грицик Лариси Олексіївни в розмірі 279 829,39 грн. Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради покликається на таке.

Позивач стверджує, що 18.02.2014 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (17.11.2021 року змінено назву на Департамент міської інфраструкryри Ужгородської міської ради, далі в тексті - орендодавець) та ФОП Грицик Ларисою Олексіївною (далі - орендар) укладено договір оренди № 1691/1 земельної ділянки площею 1,2617 га у м. Ужгороді на вул. Електрозаводській, 35, кадастровий номер :34:001:0228, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (далі - Договір).

Строк дії Договору встановлено до 24.10.2018 року. Після закінчення строку дії договору для орендаря було передбачено переважне право поновлення його на новий строк.

30.10.2018 рішенням Ужгородської міської ради № 1354 про поновлення дії договорів оренди земельних ділянок строку дії цього Договору для ФОП Грицик Л.О. поновлено строком на 5 років до 30.10.2023 року.

У подальшому, 23.11.2018 Департамент надіслав ФОП Грицик Л. О. пропозицію

щодо укладення договору оренди землі, в редакції додаткової угоди від 30.10.2018 до договору оренди землі від 18.02.2014 року.

Відповідно до надісланого проєкту додаткової угоди нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2018 рік становить 13 859 39,99 грн. (п. 5.); розмір орендної плати на рік встановлено 415 781,88 грн. та, відповідно, 34 648,49 грн. та на місяць (п. п. 10, 11); строк дії договору встановлено до 30.10.2023 (п. 8.)

11.12.2018 ФОП Грицик Л.О. повернула орендодавцю підписану додаткову угоду

з протоколом розбіжностей до п. 14, 30 договору, не заперечивши пункти стосовно розміру орендної плати.

Не погодившись із запропонованою редакцією договору, Департамент міського господарства звернувся до суду з вимогами про визнання укладеною у редакції позивача пунктів 14 та 30 додаткової угоди від 30.10.2018 до договору оренди землі від 18.02.2014 № 169/1.

В свою чергу ФОП Грицик Л.О. подала зустрічний позов про визнання недійсними п. п. 5., 10., 11. додаткової угоди від 30.10.2018 до договору оренди землі від 18.02.2014 № 169/1 стосовно нормативної грошової оцінки земельної ділянки, розміру орендної плати.

За результатами судового розгляду спору в господарських судах Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 в частині зустрічного позову у позові ФОП Грицик Л.О. відмовлено. Підстави для відмови у позові викладено в редакції мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 907/12/19, в якій Верховний Суд встановив такі факти, що мають юридичне значення: сторонами було погоджено передбачені Законом України "Про оренду землі" істотні умови спірного договору оренди землі, у тому числі строк дії договору, орендну плату, її розмір, а тому договір є чинним.

Так, ВС зазначив, що пунктом 5 укладеної між сторонами додаткової угоди від 24.10.2018, нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2018 рік становить 13 859 395,99 грн згідно витяту з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за № 1209 від 19.09.2018 року. Пунктом 10 додаткової угоди визначено, що орендна плата вноситься орендарем щомісячно у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки у грошовій формі та становить 415 781,88 грн на рік. Пунктом 11 додаткової угоди визначено, що орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім днем податкового (звітного) місяця в розмірі 34 648,49 грн.

Позивач пояснив, що Відповідачем упродовж дії даного Договору як орендарем здійснювалася часткова щомісячна проплата за використання земельної ділянки на підставі попередньо укладеного договору у розмірі 8442,00 грн, про що зазначено у розрахунку заборгованості, що доданий до позовної заяви. Однак, сплачені Відповідачем кошти, не покривають в повній мірі заборгованість, що виникла за укладеним та чинним між сторонами договором оренди землі.

З урахуванням наведеного, Департаментом міської інфраструктури висунуто вимогу про стягнення з ФОП Грицик Л.О. заборгованості за Договором оренди земельної ділянки в період з 01.01.2020 по 31.12.2020 (включно), у розмірі 279 829,39 грн, що є різницею між сплаченими нею грошовими коштами та розміром орендної плати, що належить сплатити за договором оренди.

Позивач вважає, що право оренди відповідачем набуте на законних підставах, а факт того, що відповідачка не здійснила державної реєстрації свого речового права оренди землі, не впливає на її обов`язок платити орендну плату за цим договором.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та у запереченнях на заяву про зупинення розгляду цієї справи до розгляду інших спорів, що знаходяться у провадженні інших судів.

ІІ. Позиція Відповідача у справі.

Відповідач заперечує проти позову, мотивуючи це такими доводами.

Грицик Л.О. зазначає, що дійсно 18.02.2014 між Департаментом та нею, ФОП Грицик Л.О. (Орендар), укладено договір оренди № 1691/1 земельної ділянки площею 1,2617 га у м. Ужгороді на вул. Електрозаводській, 35, кадастровий номер :34:001:0228, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної й іншої промисловості.

На вказаній земельній ділянці знаходилися об`єкти нерухомості, які належали Грицик Л.О. на праві власності.

Відповідно до п. п. 5., 10., 11., 13. вказаного договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2 222 989,23 грн. Орендна плата за рік встановлена у сумі 66 689,68 грн, що складає 3 % від нормативної грошової оцінка земельної ділянки.

Розмір щомісячних орендних платежів становить - 5 557,47 грн.

Протягом дії вказаного договору орендна плата була змінена у зв`язку з проведенням щорічної індексації грошової оцінки, як то передбачалося пунктом 4.2 рішення Ужгородської міської ради №1651 від 19 лютого 2015 року, та склала 8442,00 грн. щомісячно, яку Грицик Л.О. сплачувала добросовісно, що позивач не заперечує.

Відповідачка зауважила, що запис про договір оренди в редакції Додаткової угоди від 30.10.18 до договору оренди землі від 18.02.14 № 1 69 1/1 (договір оренди землі в новій редакції від 30.10.18) у Державному реєстрі прав відсутній, що підтверджується актуальними відомостями з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Згідно Інформації від 10.12.2022 про державну реєстрацію іншого речового права, 17 березня 2014 року до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесено запис 5062092 про інше речове право на земельну ділянку з кадастровим номером: :34:001:0228; вид права: право оренди земельної ділянки; зміст права: строкове платне користування земельною ділянкою для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; строк дії: 24.10.2018; підстава для державної реєстрації - договір оренди землі, серія та номер:1691/1, виданий 18.02.2014, видавник: Територіальна громада міста Ужгород в особі Ужгородської міської ради/Грицик Лариса Олексіївна.

Після 24.10.2018 року Державний реєстр прав не містить даних про реєстрацію права оренди Грицик Л.О. вказаної земельної ділянки.

З цього, Відповідач вважає, що Позивачем невірно обрано спосіб захисту права, оскільки право оренди за додатковою угодою між сторонами не зареєстроване, отже, на думку відповідача, у позивача не виникло право вимагати стягнення з ФОП Грицик Л.О. заборгованості за договором оренди земельної ділянки за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року. Ця думка висловлена з посиланням на правові висновки Верховного Суду.

Окрім того, вважає, що стягнення суми 279 829, 39 грн ґрунтується на п. п. 5, 10, 11 Додаткової угоди від 30.10.2018 до нормативній грошовій оцінці земель міста Ужгорода, затверджену рішенням Ужгородської міської ради №1398 «Про затвердження технічної документації по нормативно грошовій оцінці земель населеного пункту міста Ужгорода Ужгородської міської ради» від 14.07.2014 р.

Разом з тим, відповідач вважає, що при вирішенні вказаного спору необхідно зважати, що розмір орендної плати за земельну ділянку у цих правовідносинах є спірним, оскільки на замовлення відповідача ним оотримано експертний висновок про неправильне визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зокрема, неправильність обчислення локальних коефіцієнтів, які характеризують функціональне використання земельної ділянки, що вплинуло на розмір нормативної грошової оцінки наданої в оренду ФОП Грицик Л.О. земельної ділянки, що очевидним є штучне збільшення орендної плати земельної ділянки, а технічна документація не отримала позитивного висновку державної експертизи технічної документації з нормативної грошової оцінки та землевпорядної документації земель міста Ужгорода, яка згідно ст. 35 Закону про державну експертизу землевпорядної документації».

Відповідач вважає, що подаючи цей позов позивач мав би надати суду актуальну на даний час технічну документацію з нормативно - грошової оцінки земель міста Ужгорода та позитивний висновок державної експертизи, дійсний у межах встановленого ст. 36 Закону № 1808-IV трьох річного строку.

Відповідач зазначає, що вищезгаданою Постановою ВС від 18.11.2021 у справі № 907/12/19 дійсно їй відмовлено у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсними п.л. 5, 10, 11 додаткової угоди від 30.10.18 до договору оренди землі від 18.02.14 № 1691/1. Однак відмовлено з тих підстав, що ос порені пункти договору оренди є істотною умовою цього договору (стосуються орендної плати та ії розміру), то такий договір не може бути визнаний недійсним в цій частині, а лише в цілому.

За таких обставин ФОП Грицик Л.О. 03 грудня 2021 року подала до Господарського суду Закарпатської області позов про визнання недійсним договору оренди землі в редакції додаткової угоди від 30.10.2018 як такої, що не відповідає вимогам закону, зокрема, в частині визначення розміру орендної плати, що є істотною умовою договору. Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 24 грудня 2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 907/882/22. Розгляд вказаної справи не завершено.

III. Мотивувальна частина рішення.

Судом встановлено, що Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради та ФОП Грицик Лариси Олексіївни 18.02.2014 укладено договір оренди № 1691/1 земельної ділянки площею 1,2617 га у м. Ужгороді на вул. Електрозаводській, 35, кадастровий номер :34:001:0228, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Строк дії Договору встановлено до 24.10.2018 року (а.с. 59-65).

Земельна ділянка площею 1,2617 га у м. Ужгороді на вул. Електрозаводській, 35, кадастровий номер :34:001:0228, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 01, є комунальною власністю Територіальної громади міста Ужгорода, що підтверджується відомостями з державного реєстру (а.с. 130-132).

Відповідно до Актуальної інформації про державну реєстрацію іншого речового права (а.с. 131-132) право оренди земельної ділянки кадастровий номер :34:001:0228 зареєстровано 17.03.2014 року строком дії до 24.10.2018 за Грицик Ларисою Олексіївною.

Після закінчення строку дії договору 30.10.2018 рішенням Ужгородської міської ради № 1354 про поновлення дії договорів оренди земельних ділянок (а.с. 10), строк дії цього Договору для ФОП Грицик Л.О. поновлено на 5 років, встановлено новий строк оренди землі - з 25.10.2018 до 30.10.2023 року, про що зазначено у абзаці 3 пункту 40 «Додаткової угоди до договору оренди землі від 18.02.2014 року № 1691/1. Договору оренди землі в новій редакції» (а.с. 11-23).

Сторонами підписано окремий додаток до договору оренди - Розрахунок розміру орендної плати земельної ділянки (а.с. 17), з якого вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 19.09.2018 року становить 13 859 39,99 грн., а орендна плата на місяць встановлена у розмірі 34 648,49 грн.

З боку орендаря ФОП Грицик Л.О. ця «Додаткова угода до договору оренди землі від 18.02.2014 року № 1691/1. Договір оренди землі в новій редакції» від 30.10.2018 та Розрахунок розміру орендної плати земельної ділянки підписані з протоколом розбіжностей, що стосувалися незгоди орендаря Грицик Л.О. з пунктами 14 та 30 Додаткової угоди.

Під час судового розгляду ФОП Грицик Л.О. заявлено зустрічний позов про визнання недійсними також пунктів 10 та 11 Додаткової угоди стосовно нормативної грошової оцінки землі та розміру орендної плати. У задоволенні вимог щодо п. 10 та п. 11 Додаткової угоди у позові відмовлено.

Як встановлено судом, підстави відмови у позові Грицик Л.О. викладено в редакції мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 907/12/19. В цій постанові Верховний Суд встановив, що сторонами було погоджено передбачені Законом України "Про оренду землі" істотні умови спірного договору оренди землі, у тому числі строк дії договору, орендну плату, її розмір, а тому договір є чинним.

Вирішуючи спір у цій справі № 907/882/22 суд виходить з того, що факт чинності «Додаткової угоди до договору оренди землі від 18.02.2014 року № 1691/1. Договір оренди землі в новій редакції» та її умов підтверджено рішенням суду, що набрало законної сили, отже має значення як юридичний факт, що визначає права і обов`язки сторін, які передбачені цим договором.

Так, ВС зазначив, що пунктом 5 укладеної між сторонами додаткової угоди від 24.10.2018, нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2018 рік становить 13 859 395,99 грн згідно витяту з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за № 1209 від 19.09.2018 року. Пунктом 10 додаткової угоди визначено, що орендна плата вноситься орендарем щомісячно у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки у грошовій формі та становить 415 781,88 грн на рік. Пунктом 11 додаткової угоди визначено, що орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім днем податкового (звітного) місяця в розмірі 34 648,49 грн.

Відповідач повідомив, що ним не здійснено державної реєстрації права оренди, оскільки він вважав, що така реєстрація має бути здійснена після завершення розгляду справи в судах. Окрім того, відповідач повідомила, що нею відчужені об`єкти нерухомого майна, що були її власністю і розташовані у м. Ужгороді на вул. Електрозаводській, 35, отже у неї відсутній правовий інтерес щодо реєстрації права оренди за цією додатковою угодою.

Отже, суд констатує, що сторонами підписано новий договір від 30.10.2018 про продовження орендних відносин, який має назву «Додаткова угода до договору оренди землі від 18.02.2014 року № 1691/1. Договір оренди землі в новій редакції» (а.с. 11-23), яким визначено: той же об`єкт оренди - земельна ділянка площею 1,2617 га у м. Ужгороді на вул. Електрозаводській, 35, кадастровий номер :34:001:0228 (п. 1, п. 2); враховано нову нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом вересень 2018 року, яка становить 13 859 395,99 грн. (п. 5.); визначено строк дії договору - встановлено з 25.10.208 до 30.10.2023 (п. 8, п. 40); розмір орендної плати на рік встановлено у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі у грошовій формі в сумі 415 781,88 грн. (п. 10); встановлено, що орендні плата вноситься щомісяця у розмірі 34 648,49 грн.(п. 11).

Висновок господарського суду щодо наявності права оренди у відповідача ФОП Грицик Л.О. та обов`язку платити орендну плату.

Як встановлено судом у спірних правовідносинах, право оренди Грицик Л.О. було зареєстроване у Державному реєстрі прав (а.с. 131-132) на земельну ділянку кадастровий номер :34:001:0228, зареєстровано 17.03.2014 року строком дії до 24.10.2018 за Грицик Ларисою Олексіївною.

«Додаткова угода до договору оренди землі від 18.02.2014 року № 1691/1. Договору оренди землі в новій редакції» чинна, станом на день вирішення спору судом (02.03.2023) до неї не внесено змін в установленому законом порядку.

Зареєстроване право оренди відповідно до «Додаткової угоди до договору оренди землі від 18.02.2014 року № 1691/1. Договору оренди землі в новій редакції» поновлене (продовжене) з 25.10.2018 до 30.10.2023 року, отже це право оренди, яке виникло і зареєстроване 17.03.2014, не переривалося та за чинним Договором оренди продовжене до 30.10.2023 року.

Як встановлено судом орендар Грицик Л.О. у спірний період часу з січня 2020 по грудень місяць 2020 включно, використовувала орендовану земельну ділянку за своїм призначенням, продовжуючи сплату орендної плати, виходячи з її розміру, що був встановлений у договорі оренди від 18.02.2014 № 1691/1, редакція якого була чинною до 24.10.2018 року включно - в сумі 8442,00грн. на місяць.

В той же час, суд погоджується з твердженням позивача, що розмір орендної плати у спірний період часу за чинною домовленістю сторін, що грунтується на нормах п. 11 «Додаткової угоди до договору оренди землі від 18.02.2014 року № 1691/1. Договору оренди землі в новій редакції», має сплачуватися на користь орендодавця щомісяця у розмірі 34 648,49 грн.

Визначаючи обов`язок відповідача Грицик Л.О., суд керується нормами Земельного кодексу України, Законом України «Про оренду землі» та нормами Цивільного кодексу України, якими регулюються спірні відносини.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до частини 9 статті 93 Земельного кодексу України відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У статті 626 Цивільного кодексу України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору (частина 1 статті 3, стаття 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 648 Цивільного кодексу України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 13 Закону України "Про оренду землі" зазначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

У частині 1 статті 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частини 1- 3 статті 21 Закону України "Про оренду землі").

Разом з тим згідно з підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності - обов`язковий платіж, що його орендар вносить орендодавцю за користування земельною ділянкою.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку й орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XII Податкового кодексу України, а у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок.

У пункті 288.1 статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до пункту 288.4 статті 288 Податкового кодексу України зазначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно з положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки. Для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

У підпункті 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що річна сума орендної плати не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

За змістом статей 632, 651 Цивільного кодексу України та статті 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору, в тому числі у частині розміру орендної плати, здійснюється за взаємною згодою сторін, а за відсутності такої згоди договір може бути змінено за рішенням суду лише у випадках, передбачених за умовами договору або в силу закону.

Дійсно, частина 5 статті 6 Закону № 161-XIV (доповнено на підставі Закону від 11.02.2010 № 1878-VI) передбачає, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Задовольняючи цей позов, суд враховує правові висновки Верховного Суду у справі № 914/917/21 від 15.11.2022 року, в якій Суд зазначив, що договір оренди землі є консенсуальним договором (орендодавець зобов`язаний передати, а не передає), який встановлює такі базові права сторін: 1) для орендаря: право вимагати передання йому у володіння та користування земельну ділянку; 2) для орендодавця: право на оренду плату; право вимагати використання ділянки відповідно до договору та законодавства. Розмежовувати слід момент укладення договору оренди і момент виникнення речового права, який пов`язаний з моментом його державної реєстрації.

З моменту державної реєстрації права оренди вважається, що ділянка передана орендарю і в орендаря виникає речове право (стаття 17 Закону України «Про оренду землі» прямо вказує на це: "Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом").

Разом з тим у проміжку між укладенням договору і переданням орендарю земельної ділянки (реєстрація речового права) договір діє, а в сторін є право захищати свої порушені договірні права зобов`язального характеру зобов`язально-правовими способами, наприклад, якщо орендодавець порушує зобов`язання з передання ділянки, що виявляється у тому, що на неї вже є зареєстроване право третьої особи й орендар не може зареєструвати своє - орендаря є право вимагати зобов`язання орендодавця виконати обов`язок в натурі або відмовитись від договору і вимагати відшкодувати збитки (подібно до наслідків, передбачених у статті 766 ЦК України), що ще раз підтверджує висновок про те, що договір оренди землі набирає чинності не з моменту державної реєстрації права оренди, а з моменту підписання договору.

Це означає, що з моменту підписання договору оренди земельної ділянки та отримання її за актом приймання-передавання у орендаря виникає юридичний обов`язок платити орендну плату за використання землі.

В свою чергу юридичний факт реєстрації речового права оренди Орендарем має своїм наслідком отримання Орендарем правових можливостей захищати своє право оренди земельної ділянки речово-правовими способами захисту, зокрема від третіх осіб (вимагати усунення сторонньою особою перешкод у користуванні тощо).

За наведених фактичних обставин та правових підстав позов Департаменту належить задовольнити повністю, стягнувши з відповідача ФОП Грицик Лариси Олексіївни заборгованість за договором оренди землі в розмірі 279 829,39 грн. за користування земельною ділянкою у 2020 році.

Щодо обґрунтованості рішення.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У цій справі суд вважає достатніми обґрунтування свого рішення про повне задоволення позову, оскільки основні заперечення відповідача щодо відсутності обов`язку платити орендну плату, спростовано висновками господарського суду у цій справі.

При цьому суд висновує, що спосіб захисту прав, який обрано позивачем, є належним та ефективним засобом, що встановлений законом та договором між сторонами, який є обов`язковим для сторін.

IV. Розподіл судових витрат.

Згідно платіжного доручення № 445 від 16.11.2022 року позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 4 200,00грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст. 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Грицик Лариси Олексіївни, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, заборгованість за договором оренди земельної ділянки площею 1,2617 га у м. Ужгороді на вул. Електрозаводській, 35, кадастровий номер :34:001:0228, за період: січень 2020 - грудень 2020 року, у розмірі 279 829,39 грн. (двісті сімдесят дев`ять тисяч вісімсот двадцять дев`ять гривень 39 копійок).

3. Судові витрати покласти на відповідача.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Грицик Лариси Олексіївни, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, витрати на оплату судового збору в розмірі 4 200,00грн. (чотири тисячі двісті гривень 00 копійок).

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 ГПК України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.03.2023 року.

Суддя П.Д. Пригуза