РІШЕННЯ

Іменем України

09 березня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/45/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз Збут,

, вул.Любецька, 68, м.Чернігів, 14021

до відповідача: Державне комерційне підприємство Готель Слов`янський

, вул. Монастирська, 2А, м. Новгород-Сіверський, Чернігівська область, 16000

про стягнення 198 957,55 грн заборгованості

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз Збут звернулось з позовом до Господарського суду Чернігівської області про стягнення з Державного комерційного підприємства Готель Слов`янський 198 957,55 грн. боргу за договром № 41АР147-643-21 від 19.11.2021 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів. Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині розрахунків.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2023 відкрите спрощене позовне провадження у справі № 927/45/23 без повідомлення учасників судового процесу. Вказаною ухвалою відповідачу встановлений строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що підтверджують обставини та повідомлено про те, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Від сторін заяв та клопотань не надійшло, відповідачем у встановлений судом строк відзив на позов не наданий, ухвалу суду від 09.01.2023 отримано 12.01.2023, що підтверджено пощтовим повідомленням про вручення , що міститься в матеріалах справи.

Відповідач у справі не повідомляв суд про намір подати відзив на позовну заяву у більш тривалий строк згідно положень п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

19.11.2021 року між позивачем, як Постачальником, та відповідачем, як Споживачем, було укладено договір № 41АР147-643-21 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів.

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2021 році природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплати вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

При підписанні Договору Сторони визначили наступний порядок та строки проведення розрахунків.

Так, згідно з п. 4.2. оплата в розмірі 100% за переданий Постачальником газ здійснюється Споживачем до 28 числа місяця, що передує місяцю поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним.

На підставі укладеного договору Відповідачу постачався природний газ у грудні 2021 січні 2022 року, зокрема:

- у грудні 2021 р. - 2 703, 57 куб.м на суму 101 857,00 грн;

- у січні 2022 р- - 2 406,97 куб.м на суму 158 075,09 грн.

Належне виконання позивачем своїх зобов`язань стосовно постачання природного газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу № ЧРЗ81011587 від 31.12.2021 та № ЧРЗ 82000587 від 31.01.2022.

Згідно Акту звіряння взаємних розрахунків (за період з 01.11.2021 по 12.08.2022), підписаного сторонами, , відповідачем станом на 12.08.2022 визнано суму заборгованості в розмірі 142 932,09 грн.

В порушення умов Договору оплату за постачання природного газу Відповідачем своєчасно не проведено. Таким чином, заборгованість Відповідача за спожитий газ станом на дату подачі даного позову склала 142 932,09 грн. Вказані обставини відповідачем у справі не спростовано.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських,договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В порушення вимог чинного законодавства та умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує. На момент винесення рішення доказів у підтвердження сплати боргу відповідачем надано не було.

Сума боргу відповідача підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, доказів протилежного відповідачем під час судового розгляду справи не надано, доводи позивача, викладені у позовній заяві, відповідачем не спростовано, належність та допустимість наданих позивачем у справі доказів відповідачем також не спростовані.

З урахуванням викладеного вище вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 142932,09 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

П.п. 6.2.1. Договору визначена відповідальність Споживача, яка полягає в тому, що у разі порушення строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені, суд доходить висновку, що позивачем вірно та обґрунтовано заявлено до стягнення 22281,74 грн пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. п. 1.9.,1.10.,1.14, 3.1,3.2, 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», за загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом-захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 2 ст. 6251 України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок відсотків річних та інфляційних нарахувань, суд доходить висновку, що позивачем вірно та обґрунтовано заявлено до стягнення 3442,12 грн річних та 30301,60 грн інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача витрат зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного комерційного підприємства Готель Слов`янський (вул. Монастирська, буд. 2-А, м. Новгород-Сіверський, 14010, код 33460802) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз Збут (, вул.Любецька, 68, м.Чернігів, 14021) 142932,09 грн заборгованості, 22281,74 грн пені, 3442,12 грн відсотків річних, 30301,60 грн інфляційних втрат та 2984,36 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 09.03.2023.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/