СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

07 березня 2023 року м. Харків Справа № 917/1234/22

Східний апеляційний господарський суд у складі судді:

суддя Медуниця О.Є.

розглянувши матеріали апеляційної скарги відповідача (вх.№406П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 18.01.2023 (суддя Погрібна С.В., повний текст складено 30.01.2023) у справі №917/1234/22

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вагон-Інвест", м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод", м. Кременчук Полтавської області

про розірвання Договору та стягнення 70 000 000,00 грн. попередньої оплати

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вагон-Інвест", м. Київ, звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод", м. Кременчук Полтавської області, про розірвання Договору поставки №7621/010 115/с від 15.12.2021 та стягнення 70 000 000,00 грн. попередньої оплати.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.01.2023 у справі №917/1234/22 позов задоволено.

Відповідач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та у задоволенні позову відмовити. Крім того відповідач з посиланням на приписи ст.256 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня оприлюднення судового рішення.

Перевіривши апеляційну скаргу на предмет відповідності її форми та змісту вимогам Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає наступне.

Згідно з п.2 ч.3 ст.258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Відповідно до пп.4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду сплаті підлягає судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з пп.1 п.2 ч.2 ст.4 названого Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір унормовано, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.3 ст.6 названого Закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Враховуючи ціну та предмет позову, за подання позовної заяви сплаті підлягав судовий збір у розмірі 870 831,00 грн.

Отже, за подання апеляційної скарги відповідач повинен сплатити судовий збір у розмірі 1 306 246,50 грн. (150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви).

Відповідач не надав суду доказів сплати судового збору. Разом з тим до апеляційної скарги додане клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке мотивоване тим, що належна до сплати сума судового збору наразі відсутня у підприємства через форс-мажорні обставини. Крім того просить суд врахувати введення в Україні воєнного стану, що спричинило припинення контрагентами та бізнес-партнерами відповідача господарської діяльності та є перешкодою для сплати коштів за господарськими зобов`язаннями.

Суд, розглянувши вказане клопотання, зазначає наступне.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З аналізу ст.8 Закону України "Про судовий збір" убачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Що ж до самих умов, визначених ст.8 вказаного Закону, то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Умови, визначені у пунктах 1 та 2 ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір", можуть застосовуватися лише до позивачів - фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до позивачів, що мають певний соціальний статус - є військовослужбовцями; батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; членами малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Щодо третьої умови, визначеної у п.3 ч.1 ст.8 вказаного Закону, то законодавець, застосувавши слово "або", не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, у той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Слід зазначити, що встановлений у ст.8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 ч.1 ст.8 вказаного Закону не поширюються на юридичних осіб незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення п.3 ч.1 ст.8 вказаного Закону можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18).

Предметом справи, що розглядається, не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відтак, відповідач не належить до переліку осіб, зазначених у ст.8 Закону України "Про судовий збір", та зазначені ним у клопотанні підстави не передбачені вказаною нормою.

Суд зазначає, що "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі").

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі ст.129 Конституції України, якою визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

Отже, обставини, пов`язані з відсутністю коштів для сплати судового збору та запровадженням на всій території України воєнного стану не можуть вважатися підставою для відстрочення сплати судового збору.

З огляду на вищевикладене, клопотання відповідача про відстрочення сплати судового збору не піддягає задоволенню.

Враховуючи наведене, наявні підстави для залишення апеляційної скарги без руху в порядку ст.174 та відповідно до приписів ч.2 ст.260 ГПК України.

На виконання вимог ч.2 ст.174 ГПК України суд зазначає, що апелянту слід надати суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 306 246,50 грн.

Керуючись ст.ст.174, 234, 235, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без руху.

2. Апелянту - усунути допущені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

3. Роз`яснити, що при невиконанні вимог цієї ухвали апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.Є. Медуниця