ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року Справа № 906/189/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс" та Фізичної особи - підприємця Міненка Сергія Васильовича на рішення Господарського суду Житомирської області від 02.12.2022 у справі №906/189/22 (суддя Лозинська І.В., повний текст рішення складено 18.12.2022)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс"

до Фізичної особи - підприємця Міненка Сергія Васильовича

про стягнення 94 968, 20 грн

та за зустрічним позовом Фізичної особи - підприємця Міненка Сергія Васильовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс"

про стягнення 839 801, 24 грн

за участю представників сторін:

позивача (за первісним позовом) - не з"явився

відповідача (за первісним позовом) - Кобилецький В.В.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс" (далі - позивач (за первісним позовом), ТОВ "Рівнетранссервіс") звернулося до Господарського суду Житомирської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Міненка Сергія Васильовича (далі - відповідач (за первісним позовом), ФОП Міненко С.В.) про стягнення 94 968, 20 грн, з яких: 83 546 грн боргу, 3 466, 76 грн пені, 5 699, 44 грн 30 % річних, 2 256 грн інфляційних втрат.

Первісні позовні вимоги обґрунтовані невиконанням ФОП Міненко С.В. свого обов`язку щодо оплати послуг, отриманих за договором № 01/06/2017 про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 01.06.2016.

23.03.2022 до Господарського суду Житомирської області від ФОП Міненка С.В. надійшла зустрічна позовна заява про стягнення з ТОВ "Рівнетранссервіс" 646 954, 68 грн збитків від пошкодження мармурових плит, 136 538, 23 грн вартості сплаченого ПДВ, 54 488, 70 грн вартості транспортних послуг за перевезення пошкоджених мармурових плит, 1 819, 63 грн вартості митно-брокерських послуг щодо пошкоджених мармурових плит.

ФОП Міненко С.В. у зустрічній позовній заяві зазначає, що ТОВ "Рівнетранссервіс" своїми діями, які полягають у несвоєчасному повідомленні експедитора - ФОП Міненка С. В., страхової компанії ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та поліції про дорожньо-транспортну пригоду, повідомленням всім вищезазначеним особам різного часу настання ДТП і місця події, та за яких обставин сталася ДТП, свідомо унеможливило проведення об`єктивного розслідування і встановлення причин ДТП, а саме, перекидання вантажу на борт напівпричепа. ФОП Міненко С.В. зазначає, що перевізником не було надано жодних заперечень щодо розміщення вантажу і його кріплення, відповідно до надісланої експедитором схеми розміщення вантажу у напівпричепі. Відсутні записи перевізника щодо неналежного розміщення і кріплення вантажу і в CMR, як передбачено ч. 1, 2. ст. 8 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, а тому сума збитків у розмірі, яка заявлена у претензії ТОВ "Інстех" до ФОП Міненка С. В. підлягає стягненню із ТОВ "Рівнетранссервіс".

На підтвердження понесення ТОВ "Інстех" вказаних збитків ФОП Міненком С. В. до зустрічної позовної заяви подано копії таких документів: Invoice №190/V03 та Packing list від 20.10.2021 із зазначенням цін мармурових плит в валюті євро; платіжні доручення № 847 від 21.10.2021 на суму 206 185 грн та № 848 від 22.10.2021 на суму 2000 грн, що підтверджують здійснення оплати вартості митного оформлення вантажу; платіжне доручення № 890 від 04.11.2021 на суму 5330 грн про оплату митно-брокерських послуг (а. с. 57-58, 63-64, 66, т. 1).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 02.12.2022 у справі №906/189/22 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП Міненка С.В. на користь ТОВ "Рівнетранссервіс" 29 057, 30 грн основного боргу; 1 072, 33 грн пені; 1 028, 14 грн інфляційних втрат; 1 719, 56 грн 30 % річних та 858, 90 грн судового збору. Відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 54 488, 70 грн основного боргу, 2 394, 43 грн пені, 3 979, 88 грн 30 % річних, 1 227, 86 грн інфляційних втрат. Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Рівнетранссервіс" на користь ФОП Міненка С.В. 235 312, 54 грн завданих збитків та 3 529, 69 грн судового збору. Відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 604 488, 70 грн завданих збитків.

Приймаючи оскаржуване рішення щодо зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що ФОП Міненко С. В. доведено наявність збитків у розмірі 235 312, 54 грн. Причинний зв`язок полягає у порушенні перевізником обов`язку по збереженню вантажу, що в результаті призвело до його пошкодження під час транспортування. Наслідком цього стало понесення збитків вантажоотримувачем ТОВ "Інстех", що із претензією звернувся до експедитора ФОП Міненка С. В., з яким у нього укладено договір транспортного експедирування від 17.06.2020. У свою чергу, часткове відшкодування збитків ФОП Міненком С. В. на користь ТОВ "Інстех" та доведення наявності складу цивільного правопорушення як необхідної умови застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, дає підстави для задоволення зустрічного позову на суму 235 312, 54 грн.

Щодо обґрунтованості позовних вимог за первісним позовом в частині стягнення 83 546 грн боргу за надані послуги з перевезення, то суд першої інстанції зазначив, що із зустрічної позовної заяви вбачається, що ФОП Міненко С. В. не сплатив рахунок № 38071 від 02.11.2021 за надані послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом у сумі 83546 грн у зв`язку із пошкодженням вантажу перевізником. Однак, під час розгляду справи ФОП Міненко С.В. заявив про готовність сплатити борг за надані послуги з перевезення вантажу у розмірі, що є пропорційним вартості перевезення мармурових плит, які залишились неушкодженими (27 шт.), а саме 29 057,30 грн. Враховуючи, що судом встановлено наявність вини перевізника у пошкодженні вантажу, то позовна вимога про стягнення з ФОП Міненка С.В. боргу за надані послуги з перевезення вантажу підлягає задоволенню на суму 29 057, 30 грн.

Також суд першої інстанції, дослідивши порядок нарахування пені, 30 % річних, та інфляційних втрат, здійснив їх перерахунок, дійшов висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Рівнетранссервіс" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, прийняти нове, яким задоволити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- висновок суду першої інстанції про задоволення первісного позову частково у зв`язку із тим, що відбулося пошкодження вантажу є незаконним та необґрунтованим. Будь-які відрахування чи зменшення суми вартості перевезення є неприпустимими, оскільки вони не ґрунтуються на нормах матеріального права;

- місцевим господарським судом безпідставно було стягнуто 235 312, 54 грн завданих збитків, оскільки такий висновок суду не ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права та здобутих у справі доказах, позивачем не було доведено розміру збитків;

- визначаючи розмір завданих збитків у сумі 235 312, 54 грн, суд першої інстанції посилається виключно на ту обставину, що вказану суму ФОП Міненко С.В. оплатив ТОВ "Інстех" за пошкодження вантажу, тобто кошти стягнуто в процесі регресу, але при цьому суд не посилається на норми законодавства про стягнення в порядку регресу шкоди (ст. 1191 ЦК України). В діях TOB "Рівнетранссервіс" відсутні ознаки правопорушення;

- пошкодження вантажу виникло в результаті неналежного кріплення та упакування вантажу, що підтверджується висновком експерта Колусенка В.В. від 18.01.2022 № 39-22, яким проведено аналіз представлених матеріалів по фактичному кріпленню вантажу з позицій його безпечного перевезення;

- апелянт звертає увагу суду на те, що згідно умов п. 3.5 договору № 01/06/2017 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 01.06.2016 в обов`язки експедитора (ФОП Міненко С.В.) входить забезпечити упаковку, правильність розміщення і кріплення вантажу за нормами, що гарантують збереження вантажу під час транспортування і безперешкодній проїзд по ваговим обмеженням. Тобто відповідальним за неправильне кріплення вантажу, що призвело до його пошкодження, є ФОП Міненко С.В., перевізник TOB "Рівнетранссервіс" не несе відповідальності за пошкодження, які трапились в результаті неналежної упаковки, правильності розміщення і кріплення вантажу;

- також відсутні підстави для оплати ФОП Міненком С.В. коштів по претензії ТОВ "Інстех" № 11/1121-01 від 11.11.2021, оскільки згідно наданого ФОП Міненком С.В. у зустрічній позовній заяві договору транспортного експедирування, який укладений між ФОП Міненко С.В. (експедитор) та ТОВ "Інстех" (замовник), а саме п. 3.1.6 договору б/н від 17.06.2020 саме замовник зобов`язується провести навантажувальні та розвантажувальні роботи виконувати своїми силами і за свій рахунок з дотриманням Правил техніки безпеки не допускати перевантаження автотранспортного засобу, забезпечувати якість навантаження укладання і упаковки вантажу в автотранспортному засобі таким чином щоб виключити його псування, бій, зміщення або пошкодження під час руху, забезпечуючи безпеку автотранспортного засобу;

- суд першої інстанції посилається на протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 294188 та постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2021 у справі № 569/22096/21 про те, що водій-експедитор TOB "Рівнетранссервіс" Нижник Назар порушив вимоги п.п. 2.3а, 22.2 ПДР. Таке посилання суду є безпідставним, оскільки вказані документи не дають підстав для покладення відповідальності за пошкодження вантажу на TOB "Рівнетранссервіс", а ці документи лише свідчать про те, що водієм було порушено Правила дорожнього руху, а не про відповідальність юридичної особи за пошкодження вантажу. Дії водія не знаходяться в причинному зв`язку з пошкодженням вантажу;

- судом першої інстанції безпідставно не залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - ПрАТ Страхова Компанія "ПЗУ України", в якій застрахована відповідальність перевізника, що підтверджується договором добровільного страхування відповідальності перевізника №312.994199538.20033 від 30.12.2020 та вантажовідправника NAMCO CO S.R.L. (VIA S COLOMBANO, 10-54100 MASSA MS ITALY, який є відповідальним за правильність навантаження товару, що підтверджується міжнародною товарно - транспортною накладною CMR № 035646 та заявкою № 21150 від 13.10.2021 на перевезення вантажів автомобільним транспортом до договору № 01/06/2017 від 01.06.2016;

- судом першої інстанції не взято до уваги договір добровільного страхування відповідальності перевізника №312.994199538.20033 від 30.12.2020, який укладено між TOB "Рівнетранссервіс" та ПрАТ СК "ПЗУ Україна". Саме страхова компанія має відшкодувати матеріальну шкоду, і тільки у випадку недостатності такого відшкодування обов`язок по відшкодуванню шкоди може бути покладено на страхувальника.

Листом від 28.12.2022 витребувано матеріали справи № 906/189/22 з Господарського суду Житомирської області.

23.01.2023 до суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс" на рішення Господарського суду Житомирської області від 02.12.2022 у справі № 906/189/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на 15.02.2023 р. об 15:00 год.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ФОП Міненко С.В. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позов та задоволити зустрічний позов повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- задовольняючи зустрічний позов частково, суд виходив з того, що порушення перевізником обов`язку по збереженню вантажу призвело до його пошкодження під час транспортування. Наслідком цього стало понесення збитків вантажоотримувачем - ТОВ "Інтех" в сумі 839 801, 24 грн, що із претензією звернувся до експедитора - ФОП Міненка С. В., з яким у нього укладено договір транспортного експедирування від 17.06.2020. За вказаним договором експедитор несе відповідальність за збереження вантажу. Однак, часткове відшкодування збитків ФОП Міненком С. В. на користь ТОВ "Інстех" лише на суму 235 312, 54 грн дало підстави суду першої інстанції для задоволення зустрічного позову лише в цій частині;

- позивач за зустрічним позовом - експедитор ФОП Міненко С. В. вважає саме цей висновок суду неправильним, оскільки такий висновок не відповідає вимогам норм п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, згідно з якою збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

- під збитками у цій справі розуміються понесені позивачем за зустрічним позовом - ФОП Міненко С.В. матеріальні витрати (зроблені та ті, які він мусить зробити) у ході виконання ним замовлення для ТОВ "Інстех", по відношенню до якого він виступив експедитором, зумовлені неналежним виконанням ТОВ "Рівнетранссервіс" обов`язку з перевезення вантажу;

- ФОП Міненко С.В. повністю визнав претензію вантажоотримувача ТОВ "Інстех", а часткове відшкодування збитків відбулося лише у зв`язку з відсутністю достатніх коштів через воєнний стан та як наслідок відсутністю заробітку. Таке часткове відшкодування збитків вантажоотримувачу (в сумі 235 312, 54 грн) не позбавляє експедитора обов`язку відшкодування вартості пошкодженого вантажу в повному обсязі - 839 801, 24 грн. Тому експедитор мусить відшкодувати вантажоотримувачу і різницю вартості пошкодженого вантажу в розмірі 604 488,70 грн (839 801, 24 - 235 312, 54). А отже вказаний обов`язок експедитора і є його реальними збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. В іншій частині рішення суду повністю відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою ФОП Міненка С.В. на рішення Господарського суду Житомирської області від 02.12.2022 у справі № 906/189/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на 15.02.2023 р. об 15:00 год. Об`єднано для спільного розгляду апеляційні скарги ТОВ "Рівнетранссервіс" та ФОП Міненка С.В. на рішення Господарського суду Житомирської області від 02.12.2022 у справі № 906/189/22.

ФОП Міненко С.В. надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ТОВ "Рівнетранссервіс" задовольнити частково - скасувати рішення суду в частині стягнення з ФОП Міненка С.В. 1072, 33 грн пені, 1028, 14 грн інфляційних втрат та 1719,56 грн 30 % річних.

ФОП Міненко С.В. зазначає наступне:

- відповідно до ч. 1 ст. 594 ЦК України, кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання. Отже, експедитор як замовник перевезення має право притримати грошові кошти за перевезення вантажу, який знищений з вини перевізника до тих пір, поки перевізник не відшкодує експедитору вартість цього знищеного вантажу. Таким чином, і плата за перевезення і тим більше нараховані на цю плату пеня, інфляційні втрати та 30 % річних неправомірно стягнуті з експедитора до моменту відшкодування вартості знищеного товару;

- відповідно до п. 6.3. договору № 01/06/2017 від 01.06.2016 перевізник несе відповідальність за збереження вантажу згідно Конвенції КДПВ. Враховуючи ст. 23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, експедитором була підтверджена вартість вантажу, плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажу;

- наданий ТОВ "Рівнетранссервіс" висновок № 39-22 від 18.01.2022 протирічить нормам ст. ст. 98, 101 ГПК України, а тому правомірно не був взятий судом до уваги;

- вина перевізника в знищенні вантажу підтверджена постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2021 у справі № 569/22096/21. Судом також було ретельно досліджено та встановлено навмисні дії перевізника щодо унеможливлення розслідування ДТП, внаслідок якої було частково знищено вантаж, шляхом надання неправдивих показів представниками перевізника.

ТОВ "Рівнетранссервіс" правом, встановленим ст. 263 ГПК України не скористалося, відзиву на апеляційну скаргу не подало.

В судовому засіданні 15.02.2023 представник позивача (за первісним позовом) підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просить її задоволити, скасувати рішення суду, прийняти нове, яким задоволити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

В подальшому представник позивача (за первісним позовом) не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Представник відповідача (за первісним позовом) підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просить її задоволити, змінити рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позов та задоволити зустрічний позов повністю.

Враховуючи те, що судом вчинено необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено апеляційним судом, 01.06.2016 між ТОВ "Рівнетранссервіс" (перевізник) та ФОП Міненком С.В. (експедитор) було укладено договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні № 01/06/2017 (далі договір), відповідно до п. 1.1 якого перевізник зобов`язується здійснювати перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, відповідно до заявок експедитора, а експедитор зобов`язується прийняти та оплатити зазначені послуги (а. с. 9 - 12, т. 1).

Згідно п. 2.2 договору перевезення виконуються відповідно до умов цього договору, Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПВ), митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП), інших міжнародних угод.

Відповідно до п. 3.5 договору обов`язком експедитора є забезпечення упаковки, правильності розміщення і кріплення вантажу за нормами, що гарантує збереження вантажу під час транспортування і безперешкодний проїзд по вагових обмеженням.

Згідно п. 4.5 договору до обов`язків перевізника відноситься відповідальність за збереження вантажу відповідно до чинного законодавства.

Розрахунок за виконувані транспортні послуги здійснюються шляхом банківського переказу експедитором грошових коштів на рахунок перевізника, якщо інше не обумовлено сторонами в додаткових угодах. Оплата рахунків здійснюється протягом 15 днів з дня отримання експедитором, якщо інший термін оплати не зазначений у заявці. При перерахуванні сум фрахту, оплату комісійних банку здійснюється експедитором (п. 5.1 договору).

Згідно п. 5.2 договору по закінченні перевезень перевізник надає експедитору оригінал рахунку, товарно-транспортну накладну з відмітками одержувача вантажу, акт виконаних робіт та податкову накладну.

За прострочення оплати рахунків експедитор сплачує перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу за кожний день прострочення, а також 30 % річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) (п. 6.2 договору).

Перевізник несе відповідальність за збереження вантажу згідно з Конвенцією КДПВ (п. 6.3 договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання і діє по 31.12.2017 (п. 10.1 договору).

Якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення терміну дії договору не повідомить іншу сторону у письмовій формі про розірвання даного договору, то термін його дії буде автоматично продовжуватися на кожний наступний рік (п. 10.3 договору).

17.06.2020 між ТОВ "Інстех" (замовник) та ФОП Міненком С. В. (експедитор) укладено договір транспортного експедирування (а. с. 44 - 47, т. 1), за п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, експедитор зобов`язується надати транспортно-експедиторські послуги з організації міжнародних та міжміських перевезень автомобільним транспортом, доставити вантаж довірений йому замовником (детальні умови перевезення вантажу відображаються у додатку до цього договору, надалі - заявка), і передати його уповноваженій на те особі, а замовник зобов`язується сплатити послуги експедитора.

Згідно з п. 3.3.8-3.3.10 договору транспортного експедирування експедитор зобов`язується вибирати на свій розсуд перевізників, засоби транспорту і маршрут, якщо інше не передбачено заявкою; забезпечити збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі вантажоодержувачу; негайно повідомляти замовника про виникнення будь-яких перешкод виконанню перевезення (ДТП, вилучення вантажу компетентними органами, відмова вантажоодержувача прийняти вантаж тощо).

Вартість послуг узгоджується сторонами шляхом підписання заявки по кожному вантажу окремо. Ціни є договірними і визначаються виходячи з ситуації на ринку перевезення вантажів автомобільним транспортом. Ціни складаються з вартості перевезення вантажу та винагороди експедитора. Розрахунки за цим договором (в тому числі експедиторська винагорода, усі штрафи, неустойки) здійснюються замовником у безготівковій формі на умовах 100% оплати, на підставі рахунка експедитора і акта виконаних робіт згідно термінів оплати вказаних у заявці (п. 4.1, 4.1.1 договору транспортного експедирування).

Відповідно до п. 5.8 договору транспортного експедирування експедитор несе відповідальність за збереження вантажу: з моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися через обставини, які він не міг запобігти і усунення яких від нього не залежало; при міжнародних перевезеннях - відповідно до Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах (КДПВ).

Згідно п. 5.10 договору транспортного експедирування експедитор несе відповідальність за втрату, пошкодження, знищення вантажу, які стались внаслідок дій чи бездіяльності третіх осіб, які були залучені ним до перевезення вантажу за тими ж правилами та в тих же обсягах, за якими перед експедитором відповідає третя особа, яка порушила відповідний договір.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2021. При відсутності пропозицій про розірвання цього договору за 30 днів до кінця року, договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік (п. 6.1 договору транспортного експедирування).

13.10.2021 між ТОВ "Інстех" (замовник) та ФОП Міненком С. В. (експедитор) підписано заявку № 6 на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні до цього договору, за якою маршрутом перевезення є Маса (Італія) Київ (Україна); дата і час завантаження: 19-20.10.2021; вартість перевезення і умови оплати: 87655,00 грн у т. ч. експедиторська винагорода 4109 грн, оплата через 6-7 днів після розвантаження; експедитор: ФОП Міненко С. В.; вантаж, умови завантаження: мармурові плити на 2-х пірамідах, завантаження верхнє; вага вантажу: 22,8 т; адреса завантаження: Namco Co. SRL via San Colombano 10, 54100 Massa MS; адреса розвантаження та вантажоотримувач: м. Київ, вул. Каховська, 64, ТОВ "Інстех"; марка та номер автомобіля: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ; водій: Н. Нижник (а. с. 48 у т. 1).

13.10.2021 між ТОВ "Рівнетранссервіс" (перевізник) та ФОП Міненком С.В. (експедитор) підписано заявку № 21150 на перевезення вантажів автомобільним транспортом до договору, за змістом якої експедитор передає, а перевізник приймає зобов`язання по виконанню заявки на перевезення за маршрутом Маса (Італія) Київ (Україна); дата і час навантаження: 19-20.10.2021 7:30; місце навантаження: NamcoCo. SRL viaSanColombano 10, 54100 Massa MS; отримувач вантажу: ТОВ "Інстех"; місце розвантаження вантажу: м. Київ, вул. Каховська, 64; рід вантажу, його кількість, вага брутто: мармурові плити на двох пірамідах, 22,8 т; фрахтова сума на замовлення за автопоїзд: 2 700 євро, № транспортного засобу: НОМЕР_1 і НОМЕР_2 (а. с. 13, т. 1).

Згідно п. 1 вказаної заявки, водію слід приступити до завантаження після отримання від Сергія ( НОМЕР_3 ) інструкцій і схеми розміщення вантажу на напівпричепі. У випадку, коли водій не отримавши інструкцій і схем розміщує вантаж самостійно, то відповідальність за перевантаження на вісь несе перевізник.

24.10.2021 о 12:24 ФОП Міненку С. В. у месенджер Viber від контакту з ТОВ "Ровнотранссервіс" надійшли фото і повідомлення, з яких вбачається, що при транспортуванні вантажу у м. Рівне в гараж на території товариства відбулося його пошкодження, що підтверджується відповідними скриншотами (а. с. 67 - 69, т. 1).

Патрульною поліцією в Рівненській області 25.10.2021 о 10:10 було складено протокол про адміністративне правопорушення, серія ДПР18 №т294188 про те, що водій-експедитор ТОВ "Рівнетранссервіс" ОСОБА_1 25.10.2021 о 09:38 в м. Рівне по вул. Курчатова, 9 на території ТОВ "Рівнетранссервіс", керуючи автотранспортним засобом RENAUT PREMIUM з д.н.з. НОМЕР_1 перед виїздом не перевірив і не забезпечив правильність розміщення та кріплення вантажу, не перевірив надійність розташування та під час руху не контролював вантаж, щоб запобігти його падінню, в результаті чого було пошкоджено вантаж (мармурові плити), а також тент та елемент напівпричепу з д.н.з ВК3652XX, внаслідок чого автотранспортний засіб і вантаж отримали механічні пошкодження, чим порушено вимоги п. п. 2.3а, 22.2 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а. с. 72, т. 1).

У письмових поясненнях, наданих патрульній поліції, водієм ОСОБА_1 зазначено таке: "Керуючи автомобілем Рено з реєстраційним номером НОМЕР_1 з причіпом ВК3652XX здійснював маневр на території підприємства ТОВ "Рівнетранссервіс". Під час маневру похилився груз і почув звук падіння вантажу та зупинився. Після зупинки помітив, що вантаж перекинувся на задній правий борт, рухався згідно з правилами дорожнього руху зі швидкістю 8-12 км/год" (а. с. 73, т. 1).

Згідно звіту аварійного комісара ОСОБА_2 про результат огляду майна/ обладнання/ТЗ/вантаж/інше від 25.10.2021, початок огляду: 13:30, складеного на замовлення ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", 25.10.2021 о 09:30 пошкодження мармурових плит в кількості 51 шт. відбулося в результаті неналежного закріплення вантажу та неправильної його розстановки ОСОБА_1 (а. с. 74, 75, т. 1).

Під час складання цього звіту були присутні також представник вантажоперевізника ТОВ "Рівнетранссервіс", водій ОСОБА_1 та представник вантажоотримувача ТОВ "Інстех" Дупіков О. В., який залишив зауваження, що дата події вказана невірна, ТОВ "Інстех" повідомили про подію 24.10.2022.

Згідно із пояснювальною запискою ОСОБА_1 від 25.10.2021, генеральному директору ТОВ "Рівнетранссервіс" повідомлено, що при наданні пояснень представникам патрульної поліції під словом "маневр" мав на увазі керування автомобілем Рено Преміум д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом Шварцмюллер д.н.з. НОМЕР_4 в прямому напрямку по території за адресою: м.Рівне вул. Курчатова 9, призначеної для стоянки автомобілів для подальшого паркування (а. с. 80, т. 1).

Відповідно до міжнародної накладної CMR № 035646 від 20.10.2021, ТОВ "Рівнетранссервіс" виконано перевезення вантажу; ТОВ "Інстех" отримано вантаж 02.11.2021; однак біля графи "вантаж одержано" є запис такого змісту: "Вантаж прибув у пошкодженому стані. Розбито 51 шт. натурального каменю мармуру" (а. с. 14, т. 1).

02.11.2021 начальником відділу обліку ТОВ "Інстех" Дупіковим А.В., майстром ТОВ "Інстех" Жарких А.В. та водієм автомобіля Нижником Н. В. складено акт про пошкодження вантажу № 1, в якому зазначено кількість пошкоджених мармурових плит, а саме: Silver Wave Brushed 2850х1770х20 - 35 шт., Calacatta Pol. 3050х1100х20 - 16 шт. (а. с. 90, т. 1).

02.11.2021 ТОВ "Інстех" та ФОП Міненко С. В. склали акт прийому-здачі виконаних робіт № 21150 за договором б/н від 17.06.2020, яким сторони підтвердили надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу за маршрутом Маса (Італія) Київ (Україна) у повному обсязі. Однак додатково зазначили, що при виконанні перевезення було пошкоджено вантаж, про що складено акт про пошкодження вантажу № 1 від 02.11.2021, та готується претензія перевізнику про відшкодування збитків; до оплати: 87 655 грн, у т. ч. експедиторська винагорода - 4109,00 грн (а. с. 49 у т. 1).

05.11.2021 ТОВ "Рівнетранссервіс" направило на адресу ФОП Міненка С.В. документи для оплати із рахунком № НОМЕР_5 від 02.11.2021 на суму 83 546 грн, який, відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, отриманий ФОП Міненком С. В. 20.11.2021 (а. с. 15-17, т. 1).

11.11.2021 ТОВ "Інcтех" складено та надіслано ФОП Міненку С.В. претензію про відшкодування протягом 3-х банківських днів після її отримання 646 954, 68 грн збитків за пошкоджені мармурові плити, 1819,63 грн вартості оформлення пошкоджених мармурових плит, 136538,23 грн ПДВ від вартості пошкоджених мармурових плит з урахуванням транспортно-експедиторських послуг до кордону, а також 57 168, 59 грн вартості транспортування розбитих плит (а. с. 94, 95. т. 1).

ФОП Міненко С. В. направив ТОВ "Рівнетранссервіс" претензію від 27.12.2021 № 4/12 про відшкодування 839 801, 24 грн збитків (а. с. 97-103, т. 1).

У відповіді на претензію від 12.01.2022 вих. № 1ю/22, ТОВ "Рівнетранссервіс" повідомило ФОП Міненка С. В., що його претензію направлено на розгляд у ПрАТ "Страхувальна компанія "ПЗУ Україна", з яким товариством укладено договір добровільного страхування відповідальності перевізника № 312.994199538.20033 від 30.12.2020, та зазначено, що про результат її розгляду буде повідомлено; додатково зазначено про необхідність оплати рахунку №38071 від 02.11.20221 на суму 83 546 грн з метою уникнення нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату рахунків згідно з укладеним договором (а. с. 104, т. 1).

В матеріалах справи відсутні докази подальшого повідомлення ТОВ "Рівнетранссервіс" експедитора про розгляд його претензії.

ТОВ "Рівнетранссервіс", посилаючись на порушення строку оплати послуг із перевезення вантажу, звернулося до суду із вимогою про стягнення з ФОП Міненко С.В. 94 968, 20 грн заборгованості на підставі укладеного договору № 01/06/2017 про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 01.06.2016.

Разом з тим, ФОП Міненко С.В. у зустрічній позовній заяві просить стягнути з ТОВ "Рівнетранссервіс" 839 801, 24 грн збитків, з яких: 646 954, 68 грн вартості пошкоджених мармурових плит, 136 538, 23 грн вартості сплаченого ПДВ, 54 488, 70 грн вартості транспортних послуг за перевезення пошкоджених мармурових плит, 1819,63 грн вартості митно-брокерських послуг щодо пошкоджених мармурових плит, посилаючись на порушення ТОВ "Рівнетранссервіс", як перевізником обов`язку по збереженню вантажу, що призвело до його пошкодження під час транспортування, наслідком чого стало понесення збитків вантажоотримувачем - ТОВ "Інтех" в сумі 839 801, 24 грн, що із претензією звернувся до експедитора - ФОП Міненка С. В., з яким у нього укладено договір транспортного експедирування від 17.06.2020. ФОП Міненко С.В. на користь ТОВ "Інстех" сплатив лише 235 312, 54 грн, при цьому він вважає обґрунтованим до стягнення у даній справі збитки в розмірі 839 801, 24 грн, оскільки в силу п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Щодо первісних позовних вимог ТОВ "Рівнетранссервіс" про стягнення з ФОП Міненко С.В. 94 968, 20 грн заборгованості на підставі укладеного договору № 01/06/2017 про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 01.06.2016, суд зазначає наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своєю правовою природою договір від 01.06.2016 № 01/06/2017 є договором про перевезення вантажу.

Відповідно до частини 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1 статті 307 Господарський кодекс України; далі - ГК України).

Згідно статтей 4 та 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Із зазначеною нормою кореспондується і частина 2 статті 307 ГК України.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до міжнародної накладної CMR №035646 від 20.10.2021, ТОВ "Рівнетранссервіс" виконало перевезення вантажу відповідно до заявки № 21150 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 13.10.2021 до договору № 01/06/2017 від 01.06.2016 за маршрутом Маса (Італія) Київ (Україна), а ТОВ "Інстех" 02.11.2021 отримало вантаж (т. 1, а. с. 14).

CMR № 035646 від 20.10.2021 містить усі необхідні реквізити та відмітки, у тому числі відбиток печатки та підпис одержувача вантажу - ТОВ "Інстех", а тому є належним доказом доставки вантажу.

05.11.2021 ТОВ "Рівнетранссервіс" направив на адресу ФОП Міненка С.В. пакет документів для оплати разом із рахунком № 38071 від 02.11.2021, який, як стверджує перевізник був отриманий ФОП Міненко С.В. 09.11.2021 (т. 1. а. с. 15, 16). Разом з тим, згідно з копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, документи отримані ФОП Міненком С. В. 20.11.2021 (а. с. 17 у т. 1).

Тобто, документи, які надіслано на адресу ФОП Міненка С.В. поштою отримані ним 20.11.2021, що свідчить, що останній отримав увесь пакет документів, які у сукупності є підставами для проведення оплати.

Суд приймає до уваги положення п. 5.1 договору № 01/06/2017 від 01.06.2016, яким визначено, що оплата рахунків здійснюється протягом 15 днів з дня отримання експедитором, якщо інший термін оплати не зазначений у заявці. При цьому договором не передбачено оформлення актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) із боку замовника.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що факт наявності боргу у ФОП Міненка С.В. перед ТОВ "Рівнетранссервіс" за договором № 01/06/2017 від 01.06.2016 у сумі 83 546 грн належним чином доведено, документально підтверджено і відповідачем за зустрічним позовом не спростовано, строк виконання зобов`язання відповідно до ст. 530 ЦК України настав, тому позовні вимоги у частині первісного позову про стягнення цього боргу є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що, із урахуванням встановленої вини перевізника - ТОВ "Рівнетранссервіс" у пошкодженні вантажу, наявні підстави для стягнення з ФОП Міненка С.В. боргу за надані послуги із перевезення вантажу лише в сумі 29 057,30 грн, тобто пропорційно вартості перевезення вантажу, який залишився неушкодженим, оскільки вказані висновки суперечать вимогам ст. ст. 509, 525, 526, ЦК України, ст. 307 ГК України та умовам укладеного сторонами договору № 01/06/2017 від 01.06.2016.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що заявлена ФОП Міненком С.В. до стягнення сума збитків складається у тому числі з витрат в сумі 646 954, 68 грн від пошкодження мармурових плит.

Щодо вимог ТОВ "Рівнетранссервіс" про стягнення з ФОП Міненка С.В. 3 466, 76 грн пені, 5 699, 44 грн 30 % річних, 2 256 грн інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 546 ЦК України також зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

Суд зазначає, що згідно п. 6.2 договору № 01/06/2017 від 01.06.2016, за прострочення в оплаті рахунків експедитор, виплачує перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу за кожний день прострочення. За прострочення в оплаті рахунків експедитор, виплачує перевізнику 30 % річних від простроченої суми.

Перевіривши здійснений ТОВ "Рівнетранссервіс" розрахунок пені, 30 % річних та інфляційних втрат, виходячи із суми боргу 83 546 грн за період з 07.12.2021 по 16.02.2022, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обґрунтованим є стягнення пені в розмірі 3083,19 грн та 30 % річних в розмірі 4944,09 грн та інфляційних втрат в розмірі 2 256 грн

В решті вимог про стягнення пені та 30 % річних слід відмовити.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 02.12.2022 у справі № 906/189/22 в частині задоволених первісних позовних вимог підлягає зміні з прийняттям рішення про задоволення вимог ТОВ "Рівнетранссервіс" та стягнення із ФОП Міненка С.В. 83 546 грн боргу, 3083,19 грн пені, 4944,09 грн 30 % річних та 2 256 грн інфляційних втрат.

Щодо зустрічних позовних вимог ФОП Міненка С. В. про стягнення із ТОВ "Рівнетранссервіс" 839 801, 24 грн збитків, суд зазначає наступне.

Правовідносини з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні регулюються главою 32 ГК України, главою 64 ЦК України, а також Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956.

Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19.05.1956 в м. Женева.

Відповідно до частин 1, 2 статті 306 ГК України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання, зокрема, автомобільними дорогами; суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

В силу дії частини 1 статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до частини 2 статті 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Згідно статтей 4 та 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Із зазначеною нормою кореспондується і частина 2 статті 307 ГК України.

Згідно зі статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За приписами статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно з ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб, експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ст. 934 ЦК України за порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" також передбачено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, які притягнені ним до виконання договору транспортного експедирування, в тому ж порядку, як і за власні дії.

Відповідно до статті 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

За умови дотримання пунктів 2 - 5 статті 18 Конвенції, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов`язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин: a) з використанням відкритих безтентових транспортних засобів, якщо таке використання було погоджене і чітко зазначене у вантажній накладній; b) з відсутністю чи дефектами упаковки, у випадках, коли вантажі, що перевозяться без упаковки чи без належної упаковки, за своєю природою піддаються псуванню чи пошкодженню; c) з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача; d) з природними властивостями деяких вантажів, внаслідок яких вони піддаються повній або частковій втраті чи пошкодженню, зокрема, внаслідок поломки, корозії, гниття, усушки, нормального витоку або дії молі чи шкідників; e) з недостатністю або неадекватністю маркування чи нумерації вантажних місць; f) з перевезенням худоби (частина 4 статті 17 Конвенції).

Якщо відповідно до цієї статті перевізник не несе жодної відповідальності за деякі обставини, що викликали втрату, ушкодження або затримку, то він несе відповідальність лише в тій мірі, у якій обставини, за які він відповідає згідно цієї статті, сприяли виникненню втрати, ушкодження або затримки.

Згідно зі статтею 23 Конвенції, якщо відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Крім того, підлягають відшкодуванню плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті.

Згідно з частинами 1-3 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Виходячи з наведеного та в силу ст. 74 ГПК України, саме ФОП Міненко С.В. повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань. Тоді як ТОВ "Рівнетранссервіс" потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків ФОП Міненку С.В.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Предметом зустрічних позовних вимог у цій справі є стягнення з перевізника збитків, завданих пошкодженням вантажу ТОВ "Інстех" під час міжнародного перевезення автомобільним транспортом. Вартість пошкодженого товару разом з послугами його розмитнення та перевезення складає суму позову.

ТОВ "Інстех" як замовник спірного перевезення перебуває у договірних правовідносинах з ФОП Міненко С.В., який є експедитором перевезення на підставі договору транспортного експедирування від 17.06.2020 та заявки на перевезення вантажу № 6 від 13.10.2021 та, за приписами ст. 932 ЦК України та ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", несе відповідальність за вибір третіх осіб, залучених експедитором до виконання зобов`язань перед замовником.

Безпосереднім виконавцем спірного перевезення є ТОВ "Рівнетранссервіс", а умови перевезення яким визначені у заявці № 21150 від 13.10.2021 та договорі № 01/06/2017 від 01.06.2016, підписаними між ТОВ "Рівнетранссервіс" та ФОП Міненко С.В.

Суд першої та апеляційної інстанцій встановили, що завантаження товару за спірним перевезенням відбувалося за адресою: Namco Co. SRL via San Colombano 10, 54100 Massa MS (Італія), а місцем його розвантаженням є адреса: м. Київ, вул. Каховська, 64 (Україна).

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, під час транспортування товару у м. Рівне по вул. Курчатовій, 9 на території ТОВ "Рівнетрансервіс", відбулося його пошкодження.

Так, в матеріалах справи наявний протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 294188, про те, що водій-експедитор ТОВ "Рівнетранссервіс" Нижник Н. В. порушив вимоги п. п. 2.3а, 22.2 Правил дорожнього руху, а також постанова Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2021 у справі № 569/22096/21, відповідно до мотивувальної частини якої ОСОБА_1 визнав свою винуватість у тому, що керуючи автотранспортним засобом RENAUT PREMIUM з д.н.з. НОМЕР_1 перед виїздом не перевірив і не забезпечив правильність розміщення та кріплення вантажу, не перевірив надійність розташування та під час руху не контролював вантаж, щоб запобігти його падінню, в результаті чого було пошкоджено вантаж (мармурові плити), а також тент та елемент напівпричепу з д.н.з ВК3652XX, достатньо для підтвердження наявності у діях відповідача за зустрічним позовом таких елементів складу цивільного правопорушення як протиправна поведінка та вина.

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції встановлено, що перевізником - ТОВ "Рівнетрансервіс" вчинено дорожньо - транспортну пригоду, що і могло стати наслідком пошкодження товару під час переміщення вантажу за маршрутом доставки, що свідчить про недобросовісність поведінки перевізника під час переміщення вантажу.

Суд звертає увагу на те, що вина перевізника за втрату, нестачу, псування та ушкодження вантажу презюмується та не підлягає доведенню замовником.

З аналізу Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, глави 32 ГК України та глави 64 ЦК України вбачається, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення.

Перевізник звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам (внаслідок дій або недогляду відправника вантажу, особливих природних властивостей перевезеного вантажу, внаслідок інструкцій замовника перевезення, дефекту вантажу, недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути, й інших обставин, передбачених законом).

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, Цивільний та Господарський кодекси України передбачають звільнення перевізника від відповідальності, у разі вчинення ним дії з запобігання та усунення обставин, що можуть спричинити втрату чи пошкодження вантажу, а також наявність обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Нормами вказаної Конвенції саме на перевізника покладається тягар ужиття всіх можливих заходів з належного виконання перевезення і відповідальності за їх невиконання.

Також укладений між сторонами договір № 01/06/2017 від 01.06.2016 у пунктах 4.5 та 6.3. передбачає, що перевізник несе відповідальність за збереження вантажу відповідно до чинного законодавства та згідно Конвенції КДПВ.

З огляду на викладене, на ТОВ "Рівнетранссервіс" як перевізнику покладений обов`язок забезпечити схоронність вантажу в період здійснення перевезення, тобто з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, вчиняти дії з запобігання обставин, що можуть спричинити пошкодження вантажу.

ТОВ "Рівнетранссервіс" посилається на п. 3.5 договору № 01/06/2017 від 01.06.2016, за яким забезпечення упаковки, правильності розміщення і кріплення вантажу за нормами, що гарантує збереження вантажу під час транспортування і безперешкодний проїзд по вагових обмеженням є обов`язком експедитора - ФОП Міненка С.В.

Разом з тим, судом не було встановлено обставин, які б свідчили про будь-які спори сторін справи щодо перевезення на етапі завантаження. Це свідчить про те, що обидві сторони на цьому етапі виходили з того, що правильність розміщення та кріплення вантажу є належними для його перевезення.

Крім того, ТОВ "Рівнетранссервіс" у відзиві на зустрічну позовну заяву також зазначає про відсутність застережень з боку водія перевізника у CMR № 035646 від 20.10.2021 щодо упаковки та кріплення вантажу, оскільки ззовні вантаж був у цілому стані та відповідав документам на вантаж.

Також суд вказує, що в матеріалах справи є копія протоколу безпеки вантажу № 10/3 (Load securing protocol) від 20.10.2021, у якому відображенні, зокрема, методи і заходи кріплення вантажу (а. с. 60, т. 1). Відповідність методів і заходів кріплення, зображених у даному протоколі, фактичним заходам кріплення мармурових плит підтверджується фото, що додані ФОП Міненком С. В. до клопотання від 03.05.2022 (а. с. 172-176, т. 1).

З огляду на викладене, ТОВ "Рівнетранссервіс" належними доказами не доведено, що вантаж був пошкоджений саме з причин його неналежного кріплення вантажовідправником. В свою чергу, відмітка у звіті про результат огляду майна/обладнання/ТЗ/вантаж/інше від 25.10.2021 із зазначенням такої причини написана самим водієм перевізника ОСОБА_1 не може бути доказом такої обставини.

В матеріалах справи відсутні докази того, що перевізником якимось чином висловлювались заперечення щодо розміщення вантажу і його кріплення, відповідно до надісланої експедитором схеми розміщення вантажу у напівпричепі. Відсутні записи перевізника щодо неналежного розміщення і кріплення вантажу і в CMR, як це передбачено ч. 1, 2. ст. 8 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів.

Щодо експертного висновку № 39-22 від 18.01.2022, суд зазначає наступне.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (стаття 98 ГПК України).

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав (стаття 101 ГПК України).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 104);

Як встановлено апеляційним судом, замовником експертизи щодо якої зроблено висновок № 39-22 від 18.01.2022 є SOS-Servis Ukraina- особа, яка немає відношення до сторін у справі; експертиза була проведена по фото через три місяці після ДТП, без дослідження слідів, вантажу, упаковки та транспортного засобу, апріорі не може бути експертним дослідженням; експерт не був попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок; у висновку експерта не зазначається, що він підготовлено для подання до суду.

З урахуванням положень вище наведених процесуальних норм та встановлених обставин, колегія суддів вважає висновок № 39-22 від 18.01.2022 неналежним доказом у даній справі, з огляду на те, що він не відповідає вимогам ст. 98, 101 ГПК України.

Щодо показів свідка ОСОБА_3 , суд зазначає.

29.09.2022 до суду першої інстанції від ТОВ "Рівнетранссервіс" надійшов лист з поясненнями менеджера ОСОБА_3 , викладених у формі заяви свідка, відповідно до яких, він зазначає, що близько 8 год. ранку 25.10.2021 від водія ОСОБА_1 йому стало відомо про пошкодження вантажу; відразу після цього він зателефонував ФОП Міненку С.В. та повідомив про ДТП та пошкодження товару (а. с. 91 у т. 2).

В судовому засіданні суду першої інстанції 02.12.2022 під час допиту свідка ОСОБА_3 судом, він повідомив, що про події, які сталися 25.10.2021 не пам`ятає, про що зазначено у протоколі судового засідання в режимі відеоконференції (а. с. 157-158 у т. 2).

У зв`язку з цим, суд першої інстанції правомірно вказано, що покази свідка ОСОБА_3 щодо дати, часу та обставин ДТП не беруться до уваги з тих підстав, що свідок є працівником ТОВ "Рівнетранссервіс", тому наявні обгрунтовані причини ставити під сумнів об`єктивність поданих показів.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків та їх розмір. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення зобов`язань.

Під збитками у цьому випадку розуміються понесені позивачем (ФОП Міненко С.В.) матеріальні витрати у ході виконання ним замовлення для ТОВ "Інстех", по відношенню до якого він виступив експедитором, зумовлені неналежним виконанням ТОВ "Рівнетранссервіс" обов`язку з перевезення вантажу.

Обґрунтовуючи позов в частині стягнення збитків, ФОП Міненко С.В. стверджує, що ТОВ "Інтех" звернулося до нього із претензією, яка ним була визнана в повному обсязі та сплачено на користь ТОВ "Інстех" кошти в сумі лише 235 312, 54 грн, при цьому він вважає обґрунтованим до стягнення у даній справі збитки в розмірі саме 839 801, 24 грн, оскільки в силу п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

На підтвердження понесення ТОВ "Інстех" вказаних збитків ФОП Міненком С.В. до зустрічної позовної заяви подано копії таких документів: Invoice №190/V03 та Packing list від 20.10.2021 із зазначенням цін мармурових плит в валюті євро; платіжні доручення № 847 від 21.10.2021 на суму 206 185 грн та № 848 від 22.10.2021 на суму 2000 грн, що підтверджують здійснення оплати вартості митного оформлення вантажу; платіжне доручення № 890 від 04.11.2021 на суму 5330 грн про оплату митно-брокерських послуг (а. с. 57-58, 63-64, 66, т. 1).

Однак, платником чи стороною поданих документів є ТОВ "Інтех".

В матеріалах справи є копія платіжного доручення № 1331 від 12.10.2022 на суму 235312,54 грн, що підтверджує часткове відшкодування збитків ФОП Міненком С.В. на користь ТОВ "Інтех" за претензією № 11/11/21-01 від 11.11.2021 (а. с. 103 у т. 2).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 623 ЦК України, розмір збитків завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем. Тобто, у даній справі позивачем за зустрічним позовом доведено наявність збитків у розмірі 235 312, 54 грн.

Отже, часткове відшкодування збитків ФОП Міненком С. В. на користь ТОВ "Інтех" та доведення наявності складу цивільного правопорушення як необхідної умови застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, дає підстави для задоволення зустрічного позову на суму 235 312, 54 грн.

Щодо доводів ФОП Міненко С.В. про те, що стягненню у даній справі підлягають збитки в розмірі саме 839 801, 24 грн, оскільки в силу п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, то суд зазначає, що хоча Господарський кодекс України і передбачає відшкодування будь-яких витрат, але, на відміну від Цивільного кодексу України, він не передбачає відшкодування витрат, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (так званих передбачуваних, або потенційних, або майбутніх збитків, які новим Цивільним кодексом України віднесені до реальних або позитивних збитків, що розширило поняття позитивних збитків і є новелою Цивільного кодексу). Саме тому питання співвідношення поняття збитків, наведених у ч. 1 ст. 225 ГК України та у ч. 2 ст. 22 ЦК України, було предметом розгляду судом касаційної інстанції, який констатував, що ці поняття не є тотожними, що Господарський кодекс України встановлює особливості відшкодування збитків в господарських відносинах, тому у господарських відносинах витрати, які особа мусить зробити в майбутньому, до складу збитків не включаються. Таким чином, ця суттєва розбіжність з Цивільним кодексом України у господарських правовідносинах повинна вирішуватися на користь Господарського кодексу України. Витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (так звані "майбутні передбачувані збитки"), підлягають відшкодуванню лише в межах цивільно-правової відповідальності.

З огляду на викладене, ФОП Міненко С.В., в порушення вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України, висновків суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення збитків в сумі 235 312, 54 грн не спростував, а його посилання, викладені в апеляційній скарзі є такими, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ФОП Міненка С.В. не підлягає задоволенню, а рішення суду в частині стягнення збитків в сумі 235 312, 54 грн скасуванню (зміні). На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на ФОП Міненка С.В.

Суд вказує, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс" задоволити частково.

2. Змінити рішення Господарського суду Житомирської області від 02.12.2022 у справі №906/189/22 в частині задоволених первісних позовних вимог щодо стягнення основного боргу, пені, 30 % річних та інфляційних втрат.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Міненка Сергія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс" (33028, м. Рівне, вул. Мазепи, 29/20, ) 83 546 грн боргу, 3 083, 19 грн пені, 4 944, 09 грн 30 % річних та 2 256 грн інфляційних втрат.

В решті вимог про стягнення пені та 30 % річних - відмовити.

4. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Міненка Сергія Васильовича на рішення Господарського суду Житомирської області від 02.12.2022 у справі № 906/189/22 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Міненка Сергія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс" (33028, м. Рівне, вул. Мазепи, 29/20, ) 1407,44 грн судового збору за розгляд позовної заяви та 2111,16 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Доручити видачу судових наказів Господарському суду Житомирської області.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

8. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено 13 березня 2023

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.