ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2023 р. Справа№ 910/6787/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тарасенко К.В.

Станіка С.Р.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 21.02.2023.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Лайко Алли Володимирівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/6787/22 (суддя Підченко Ю.О., повний текс складено 15.11.2022)

за позовом Фізичної особи-підприємця Лайко Алли Володимирівни

до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Лайко Алли Володимирівни звернулась до суду з позовом до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України відповідно до якого просить визнати недійсним та скасувати рішення адміністративної колегії Відділення № 60/95-р/к у справі № 8/60/8-рп/к.21 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" в частині того, що ФОП Лайко А.В. вчинила порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів під час участі у тендерній процедурі закупівлі "Електричне обладнання для двигунів і транспортних засобів (електрообладнання автомобілів) ДК 021:2015-31610000-5_7179264", яка проводилась АТ "Укрпошта" в особі Чернігівської дирекції, ідентифікатор закупівлі UA-2019-04-09-002565-а, UA-2019-06-24-001734-а, UA-2019-09-27-002042-b, та накладення штрафу на ФОП Лайко А.В. на загальну суму 204 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на наступне:

- посилання, які містяться у рішенні, на окремі збіги у оформленні тендерних пропозицій не доводять узгодженості дій між суб`єктами під час підготовки конкурсних пропозицій, оскільки схожість пропозиції зумовлюється об`єктивними та очевидними факторами;

- обидва суб`єкти підприємницької діяльності є продавцями продукції, яка виставлена на тендерну пропозицію, що ними не приховувалося та прямо вказувалось під час участі у тендері і, відповідно, частина інформації яка міститься у тендерних пропозиціях цих учасників співпадає, оскільки надана однією і тією ж особою - виробником та стосується однієї і тієї ж продукції;

- враховуючи те, що ПП "Торг-Авто" орендує приміщення у ФОП Лайко А.В. на підставі договору оренди нежитлових приміщень №2/1 від 03.01.2019, це свідчить про здійснення господарської діяльності обох учасників за однією адресою, а відповідно і використання даними суб`єктами однієї ІР-адреси, що не є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та законодавства про публічні закупівлі;

- використання однієї програми PDF для подання документів, якщо не обумовлено вимогою замовника торгів, то є випадковим, оскільки таку версію PDF можуть придбавати чи скачувати в інтернеті всі бажаючі;

- телефонні перемовини між учасниками здійснюється як між орендарем та орендодавцем на підставі відповідних укладених договорів, тому вони відбуваються протягом усього року, а не тільки під час проведення вказаних процедур закупівель;

- пониження цінових пропозиції під час проведення торгів робить відповідальна особа, керуючись основним принципом, а саме економічною доцільністю пониження ціни на будь-яку позицію торгів;

- висновок про порушення учасниками законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосується спотворення результатів торгів, має ґрунтуватися на підставі обставин, які у своїй сукупності вказують на узгодженість дій між учасниками зазначених торгів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Лайко Алли Володимирівни відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Лайко Алли Володимирівни звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 по справі №910/6787/22 , яким у задоволені позову Фізичної особи-підприємця Лайко Алли Володимирівни до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення №62/95-р/к у справі №8/60/8-рп/к.21 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" відмовлено - скасувати та ухвалите нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Скаржник вважає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції повністю не дослідив всі обставини справи, щодо встановлених обставин дійшов неправильних висновків, а тому оскаржуване рішення скаржник вважає незаконним та необґрунтованим, винесеним при неповному з`ясуванні обставин та при недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також за неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

12.12.2022 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Лайко Алли Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/6787/22.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тарасенко К.В., Станік С.Р.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/6787/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 14.12.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Лайко Алли Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/6787/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/6787/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

09.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/6787/22.

Суддя Тарасенко К.В. перебувала у щорічній відпустці з 02.01.2023 по 20.01.2023.

Суддя Станік С.Р. перебував у щорічній відпустці з 02.01.2023 по 20.01.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 клопотання Фізичної особи-підприємця Лайко Алли Володимирівни про поновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/6787/22 задоволено та поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Лайко Алли Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/6787/22 та призначено до розгляду на 21.02.2023.

Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

07.02.2023 через канцелярію суду представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу у відповідності до якого, останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення просить залишити без змін.

В судове засідання 21.02.2023 з`явився представник відповідача на надав свої пояснення по справі. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та залишити оскаржуване рішення в силі.

В судове засідання 21.02.2023 позивач свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. Про день, час та місце проведення судовго засідання повідомлявся належним чином.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу за відсутності представників учасників справи, які не з`явились в судове засідання за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

У ч. 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зазначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 вказаного Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Як встановлено ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції", що законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, складається із цього закону, Законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про захист економічної конкуренції" узгодженими діями є укладення суб`єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об`єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб`єктів господарювання. Узгодженими діями є також створення суб`єкта господарювання, об`єднання, метою чи наслідком створення якого є координація конкурентної поведінки між суб`єктами господарювання, що створили зазначений суб`єкт господарювання, об`єднання, або між ними та новоствореним суб`єктом господарювання, або вступ до такого об`єднання. Особи, які чинять або мають намір чинити узгоджені дії, є учасниками узгоджених дій.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними узгодженими діями вважається також вчинення суб`єктами господарювання схожих дій (бездіяльності) на ринку товару, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції у разі, якщо аналіз ситуації на ринку товару спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій (бездіяльності).

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є:

- неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

- заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції";

- порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням приписів ч. 3 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" для кваліфікації дій (бездіяльності) суб`єктів господарювання на ринку товарів як антиконкурентних узгоджених дій у вигляді схожих дій (бездіяльність) на ринку товару (і які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції) не вимагається обов`язкове встановлення та доведення факту чи фактів формального узгодження зазначених дій, в тому числі укладення відповідної угоди (угод). Це порушення установлюється за результатами такого аналізу органом Антимонопольного комітету України ситуації на ринку товару, який:

- свідчить про погодженість конкурентної поведінки суб`єктів господарювання;

- спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення зазначених дій.

Пов`язані з наведеним обставини з`ясовуються і доводяться відповідним органом Антимонопольного комітету України.

Ознаки схожості в діях (бездіяльності) суб`єктів господарювання не є єдиним достатнім доказом наявності попередньої змови (антиконкурентних узгоджених дій).

Антиконкурентна узгоджена поведінка підлягає встановленню та доведенню із зазначенням відповідних доказів у рішенні органу Антимонопольного комітету України. При цьому, схожість має бути саме результатом узгодженості конкурентної поведінки, а не виявлятися у простому співпадінні дій суб`єктів господарювання, зумовленим специфікою відповідного товарного ринку.

Висновок органу Антимонопольного комітету України щодо відсутності у суб`єкта господарювання об`єктивних причин для вчинення схожих дій (бездіяльності) має ґрунтуватися на результатах дослідження усієї сукупності факторів, що об`єктивно (незалежно від суб`єкта господарювання) впливають на його поведінку у спірних відносинах, а не бути наслідком обмеженого кола факторів (наприклад, тільки ціни придбання товару).

Для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених дій не є обов`язковим фактичне настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію.

Негативним наслідком є сам факт спотворення результатів торгів (через узгодження поведінки конкурсантами).

Змагання при проведенні торгів забезпечується таємністю інформації; змагальність учасників процедури закупівлі з огляду на приписи статей 1, 5, 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з учасників та їх обов`язок готувати свої пропозиції конкурсних торгів окремо, без обміну інформацією.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного суду від 27.03.2018 у справі № 910/8144/15-г, від 27.02.2018 у справі № 910/17389/16, від 28.02.2018 у справі № 910/28569/15, від 28.02.2018 у справі № 910/28569/15, від 13.03.2018 у справі № 924/381/17, від 20.03.2018 у справі № 913/52/17, від 24.04.2018 у справі № 924/380/17, від 22.05.2018 у справі № 922/2573/17, від 05.06.2018 у справі № 910/15019/17, від 12.06.2018 у справі № 922/5616/15, від 12.06.2018 у справі № 923/971/17, від 26.06.2018 у справі № 910/14625/17, від 07.08.2018 у справі № 924/978/17, від 11.09.2018 у справі № 916/505/17, від 20.11.2018 у справі № 910/22523/17.

Змагальність продавців - учасників конкурентних процедур, ґрунтується на непевності щодо інших учасників та їх поведінки що зумовлює необхідність кожному з учасників пропонувати кращі умови за найнижчими цінами. У випадку, коли учасники торгів домовляються між собою щодо умов своїх тендерних пропозицій - усувається непевність, а відтак усувається конкуренція між ними. Оскільки замовник обмежений у ході здійснення процедури торгів лише тими пропозиціями, які подані, то у разі якщо учасники замінять конкуренцію між собою на координацію, замовник не отримує той результат, який би він мав в умовах справжньої конкуренції, тобто вибір переможця закупівлі на принципах прозорої конкурентної процедури.

Таким чином, узгодження учасниками торгів своїх тендерних пропозицій усуває конкуренцію та змагальність між учасниками, а отже спотворює результат, тобто об`єктивно кращу пропозицію, порушує тим самим право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, який досягається у зв`язку з наявністю лише справжньої конкуренції.

Узгоджена поведінка учасників конкурсу, торгів (тендеру) не відповідає суті конкурсу, відповідно, в даному випадку негативним наслідком є сам факт спотворення результатів тендеру (через узгодження поведінки учасниками).

Дії, які стосуються спотворення результатів аукціонів, заборонені законом незалежно від настання наслідків від таких дій

Для визнання вчинення суб`єктом господарювання порушення законодавства про захист економічної конкуренції органу Комітету достатньо встановити й довести наявність наміру суб`єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки тендерної документації, що, у свою чергу, призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури закупівлі, оскільки наслідки у вигляді спотворення результатів процедури закупівлі не сталися не у зв`язку з тим, що суб`єкти господарювання відмовилися від своїх дій щодо координації своєї поведінки в процесі проведення процедури закупівлі, не у зв`язку з добровільним припиненням ними таких дій, а з інших причин (через відміну торгів замовником).

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 910/8425/18, від 27.03.2018 у справі № 910/8144/15-г, від 27.02.2018 у справі № 910/17389/16, від 28.02.2018 у справі № 910/28569/15, від 13.03.2018 у справі № 924/381/17, від 20.03.2018 у справі № 913/52/17, від 24.04.2018 у справі № 924/380/17, від 22.05.2018 у справі № 922/2573/17, від 05.06.2018 у справі № 910/15019/17, від 12.06.2018 у справі № 922/5616/15, 13.02.2018 у справі № 914/456/17, від 13.03.2018 у справі № 924/381/17, від 20.03.2018 у справі № 913/52/17).

Враховуючи положення статті 5 та частини першої та пункту четвертого частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", антиконкурентна узгоджена поведінка може виражатися у будь-якій формі.

Як визначено ч. 2 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції", що при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи комітету: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції" доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (частина друга статті 13 Закону), або як антиконкурентні узгоджені дії (частина друга статті 6 Закону), або як недобросовісна конкуренція (статті 5, 7, 9, 11, 13 - 15 і 19 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"), або можливості настання зазначених наслідків у зв`язку з відповідними діями таких суб`єктів господарювання (частина перша статей 6 і 13 Закону, статті 4, 6, 8, 151, 16, 17 і 18 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"). В останньому випадку господарським судам необхідно з`ясовувати та відображати в судових рішеннях, в чому конкретно полягають відповідні наслідки, що могли б настати в результаті дій суб`єктів господарювання, які мають ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або антиконкурентних узгоджених дій, або недобросовісної конкуренції.

Судом першої інстанції в першу чергу були досліджені доводи сторін стосовно пропуску позивачем двомісячного строку на оскарження Рішення та зроблено висновки з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може були продовжений також з ініціативи суду.

Спеціальним законом, що визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин - є Закон України "Про захист економічної конкуренції" (надалі також - Закону №2210).

Як вже зазначалося, відповідно до частини першої статті 60 Закону № 2210 заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Таким чином, передбачений цією статтею строк є присічним.

У відповідності до абзацу п`ятого пункту 2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" (далі також - Постанова № 15) закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

Господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи) в розумінні статті 39 Закону №2210, з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Таку ж правову позицію відображено у висновках Верховного Суду у постановах: від 23.01.2020 року у справі № 910/4585/19; від 23.06.2019 у справі № 905/1605/19; від 27.08.2019 у справі № 922/3685/18; від 12.02.2019 у справі № 915/352/18; від 13 листопада 2018 року у справі № 922/327/18 тощо.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 2210 рішення органів Комітету надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Копія Рішення № 60/95-р/к разом із супровідним листом Відділення від 17.12.2021 № 60-02/9243 була вручена 18.01.2022 року уповноваженій особі на одержання поштових відправлень ФОП Лайко А. В., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 835.

Враховуючи викладене, Рішення № 60/95-р/к вважається врученим ФОП Лайко А.В. 18.01.2022 року.

Отже, двомісячний строк з дня одержання позивачем Рішення № 60/95-р/к на його оскарження закінчився 18.03.2022.

При цьому, згідно з штампом на конверті, в якому надіслано позов до суду, ФОП Лайко А.В. звернулася з позовом про скасування спірного Рішення № 60/95-р/к лише 26.07.2022.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові віл 13.03.2018 у справі № 922/4646/16 пропуск встановленого частиною першою статті 60 Закону № 2210 двомісячного присічного строку є самостійною та достатньою підставо для відмови в позові про визнання рішення органів Антимонопольного комітету України недійсним безвідносно до інших обставин справи.

Позивач помилково обґрунтовує свою позицію стосовно строку оскарження Рішення статтею 263 ЦК України, ігноруючи приписи Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Встановлена ЦК України позовна давність та порядок її переривання до правовідносин у даній справі не застосовується.

Судом першої інстанції стосовно пов`язаності учасників закупівель відносинами контролю вірно встановлено наступне.

Контроль - це вирішальний вплив однієї чи декількох пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб на господарську діяльність суб`єкта господарювання чи його частини, який здійснюється безпосередньо або через інших осіб, зокрема завдяки: праву володіння чи користування всіма активами чи їх значною частиною; праву, яке забезпечує вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління суб`єкта господарювання; укладенню договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління суб`єкта господарювання; заміщенню посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу суб`єкта господарювання особою, яка вже обіймає одну чи кілька із зазначених посад в інших суб`єктах господарювання; обійманню більше половини посад членів спостережної ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів суб`єкта господарювання особами, які вже обіймають одну чи кілька із зазначених посад в іншому суб`єкті господарювання.

Пов`язаними особами є юридичні та/або фізичні особи, які спільно або узгоджено здійснюють господарську діяльність, у тому числі спільно або узгоджено чинять вплив на господарську діяльність суб`єкта господарювання. Зокрема, пов`язаними фізичними особами вважаються такі, які є подружжям, батьками та дітьми, братами та (або) сестрами.

Суб`єкт господарювання - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, що здійснює діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншу господарську діяльність, у тому числі яка здійснює контроль над іншою юридичною чи фізичною особою; група суб`єктів господарювання, якщо один або декілька з них здійснюють контроль над іншими.

Як передбачає ч. 1 ст. 41 Закону № 2210, що доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів.

Аналогічний припис міститься в пункті 16 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19 квітня 1994 року № 5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 6 травня 1994 року за № 90/299 (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29 червня 1998 року № 169-р) (із змінами і доповненнями) (надалі за текстом - Правила).

Як слідує з матеріалів справи № 8/60/8-рп/к.21, Відділенням було встановлено наявність відносин контролю між Учасниками на підставі:

- даних розміщених в ЄДР (витяги від 12.10.2021 № 28100434, № 28100337, № 28100386, № 28100282);

- листа Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 28.04.2020 № 09-05/1679, Bx. № 75-01/37-К від 29.04.2020 та листа від 15.05.2020 № 1204/6/20/22.23.

Відділенням на підставі зазначених доказів, які становлять собою матеріали справи встановлено, що єдиний засновник та керівник ПП "Торг-Авто" із часткою у статутному капіталі 100 % - ОСОБА_1 та Лайко Алла Володимирівна , станом на день проведення торгів перебували у шлюбі та проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (частина перша статті 10 Закону).

Змагання при проведенні торгів забезпечується таємністю інформації; змагальність учасників процедури закупівлі з огляду на приписи статей 1, 5, 6 Закону № 2210 передбачає самостійні та незалежні дій (поведінку) кожного з учасників та їх обов`язок готувати свої пропозиції конкурсних торгів окремо, без обміну інформацією. Така змагальність виключає встановлені Відділенням обставини в даній частині у тому числі, що свідчать про узгоджену поведінку позивача, що призвело до спотворення результатів Торгів.

Також місцевим судом щодо наявності між учасниками господарських відносин, залучення однієї особи та використання одних ІР-адрес вірно зазначено наступне.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про електронні комунікації":

- номер - послідовність десяткових цифр, що відповідає вимогам до структури, довжини та унікальності згідно з національним планом нумерації України та містить інформацію, необхідну для маршрутизації виклику до кінцевого (термінального) обладнання або для доступу до електронних комунікаційних мереж і послуг (пункт 69);

- ресурс нумерації (номерний ресурс) - коди, номери, ідентифікатори, що використовуються для позначення (ідентифікації) електронних комунікаційних мереж, кінцевих пунктів мережі, послуг, абонентів під час маршрутизації та здійснення виклику в електронних комунікаційних мережах загального користування (пункт 111).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295 "Про затвердження правил надання та отримання телекомунікаційних послуг", мережевий ідентифікатор споживача - це індивідуальний набір цифр та/або символів присвоєний кінцевому обладнанню та/або споживачу Інтернету (надалі - Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг).

Згідно з п. 24 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг під час підключення кінцевого обладнання споживача до телекомунікаційної мережі оператор телекомунікації повинен присвоїти йому абонентський номер чи інший мережевий ідентифікатор та/або задіяти персональний номер абонента.

У відповідності до підпункту 13 пункту 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг споживачі зобов`язані не фальсифікувати мережеві ідентифікатори, використовувати неіснуючі мережеві ідентифікатори або такі, що належать іншим особам, не здійснювати підробку (дублювання) ідентифікаційних карток, електронного коду (ідентифікатора) кінцевого обладнання та/або перепрограмування ідентифікаційних карток.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у позовній заяві визнає встановлені обставини Відділенням щодо здійснення обома Учасниками господарської діяльності за однієї адресою та наявністю за такою адресою договору оренди приміщення від 03.01.2019 № 2/1 з конкурентом та договору від 15.10.2013 № 00-01773 ПП "ТОРГ-ABTO" з оператором зв`язку Товариством з обмеженою відповідальністю "Неоком" про надання доступу до мережі інтернет за ІР-адресою НОМЕР_1 .

Отже, відповідні обставини визнаються ФОП Лайко А.В. та підтверджуються матеріалами антимонопольної справи, які надані Відділенням до суду в якості належних та достовірних доказів у судовому провадженні згідно вимог ГПК України.

Крім того, Відділенням було встановлено, що з IP-адреси 91.192.44.38 Учасники для участі у Процедурі закупівлі-1 та Процедурі закупівлі-2 створювали свої пропозиції, в одні дні та у близький проміжок часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ГК України суб`єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

Ознака самостійності здійснення підприємницької діяльності вбачається і з визначення у статті 42 ГК України поняття підприємництва.

В межах розгляду справи № 8/60/8-рп/к.21, Відділенням було встановлено сукупність фактів, що свідчать про наявність можливостей для обміну інформацією між позивачем та ПП "ТОРГ-АВТО" під час їх участі у Торгах, пов`язаних із використанням одного мережевого ідентифікатора пристроїв для вчинення однакових дій, пов`язаних з їх участю в конкурсі.

Отже, Відділенням було правомірно підсумовано в Рішенні № 60/95-р, що наведені вище обставини свідчать про те, що під час підготовки документів та участі у Торгах між Учасниками були наявні умови для обміну інформацією між собою.

Судом першої інстанції щодо комунікації між учасниками та використання одних телефонних номерів вірно встановлено наступне.

Відповідні обставини були встановлені Відділенням на підставі інформації, наданої безпосередньо операторами послуг зв`язку: Приватним акціонерним товариством "Київстар" та Приватним акціонерним товариством "ВФ "Україна", що відображено в Розділі 4.5. Рішення № 60/95-р/к.

Кількість, періодичність та час розмов наведені в Розділі 4.5 Рішення № 60/95-р/к. З огляду на системність таких розмов та тісну комунікацію між телефонними номерами, що належали та використовувались Учасниками у своїй господарській діяльності, Відділенням зроблено висновок про врахування таких обставин в якості доказів у сукупності з іншими встановленими обставинами справи у вчиненні позивачем та ПП "ТОРГ-АВТО" порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Місцевий суд дослідивши наведені в Рішенні спільні властивості документів зроблено наступні висновки з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

З п. 70 Рішення вбачається, що переважна більшість завантажених учасниками до системи документів, створені в одній версії PDF та з однаковим налаштуванням сторінки, при цьому, в документах обох учасників інші метадані документів відсутні (заголовок, автор, тема, програма, виробник, дата створення документу, зміни), що в свою чергу, свідчить про вірогідність створення відповідачами документів на одному комп`ютері а відповідно, і про наявність умов для їх спільної підготовки до процедури закупівлі-2.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних та соціальних результатів й одержання прибутку. Водночас, перебування у фінансових та господарських відносинах не суперечить приписам чинного законодавства України та не є свідченням узгодженості дій між особами.

Положення Закону України "Про захист економічної конкуренції" та Закону України "Про публічні закупівлі" не містять заборони суб`єктам господарювання, які беруть участь у процедурі закупівлі, мати господарські договірні відносини між собою та не пов`язують наявність таких стосунків з ознаками узгоджених антиконкурентних дій (Вказана правова позиція також викладена Верховним Судом у Постанові від 24.04.2018 у справі № 917/1357/17).

Законодавство України не забороняє суб`єктам господарювання, що приймають участь в одній процедурі закупівлі мати господарські договірні відносини між собою. Водночас, відсутність змагальності у торгах, наслідком якої є обмеження конкуренції під час обрання переможця при проведенні торгів (тендерів) з метою забезпечення перемоги певного суб`єкта господарювання, погоджена поведінка суб`єктів господарювання (учасників тендеру) усуває змагальність (конкуренцію) між ними і, як наслідок, призводить до спотворення конкурентного середовища при виборі замовником кращої пропозиції, яка можлива лише при справжніх умовах змагальності.

Змагальність учасників процедур закупівлі з огляду на приписи Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з учасників та їх обов`язок готувати свої пропозиції конкурсних торгів окремо, без обміну інформацією.

За визначенням ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про захист економічної конкуренції", узгодженими діями є укладення суб`єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об`єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб`єктів господарювання.

Як встановлює частина 1 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", що антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. При цьому пунктом 4 ч. 2 цієї статті встановлено, що антиконкурентними узгодженими діями визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

При цьому, антиконкурентні узгоджені дії є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції (п. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Таким чином, враховуючи положення статті 5 та частини першої та пункту четвертого частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", антиконкурентна узгоджена поведінка може виражатися у будь-якій формі.

Господарський суд першої інстанції вірно зазначив, що встановлення ознак та доказів порушення, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, згідно статті 41 цього-ж Закону здійснюється на основі будь-яких фактичних даних у їх сукупності. Водночас процедури закупівлі передбачають здійснення конкурентного відбору учасників з метою визначення переможця. Змагальність учасників процедур закупівель ґрунтується на тому, що кожен з них, не маючи впевненості щодо змісту та ціни пропозицій інших учасників, пропонує кращі умов за найнижчими цінами. У випадку, коли учасники тендеру домовляються між собою щодо умов своїх пропозицій - усувається непевність, а відтак усувається конкуренція між ними. Така домовленість проявляється обміном інформацією, шляхом спільної підготовки та документів, надання у будь-якій формі допомоги потенційному конкуренту. Якщо учасники замінять конкуренцію між собою на координацію, замовник не отримує той результат, який би він мав в умовах справжньої конкуренції, оскільки замовник у ході здійснення процедури торгів обмежений лише тими пропозиціями, які подані.

Отже, узгодження учасниками торгів своїх тендерних пропозицій усуває конкуренцію та змагальність між учасниками, а отже спотворює результат, порушуючи тим самим право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, який досягається у зв`язку з наявністю лише справжньої конкуренції. При кваліфікації дій суб`єктів господарювання за пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, узгодженість дій (поведінки) полягає саме в обміні інформацією, заміні конкуренції між учасниками торгів на координацію, в результаті чого усувається конкуренція між ними та спотворюється основний принцип торгів - здійснення конкурентного відбору учасників. Дії, які стосуються спотворення результатів аукціонів, заборонені законом незалежне від настання наслідків від таких дій. Недосягнення суб`єктами господарювання мети, з якою вони узгоджують власну конкурентну поведінку, з причин та обставин, що не залежать від їх волі, не є підставою для встановлення відсутності правопорушення, передбаченого статтею 6 Закону.

Для визнання вчинення суб`єктом господарювання порушення законодавства про захист економічної конкуренції органу Комітету достатньо встановити й довести наявність наміру суб`єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки тендерної документації, що, у свою чергу, призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури закупівлі, оскільки наслідки у вигляді спотворення результатів процедури закупівлі не сталися не у зв`язку з тим, що суб`єкти господарювання відмовилися від своїх дій щодо координації своєї поведінки в процесі проведення процедури закупівлі, не у зв`язку з добровільним припиненням ними таких дій, а з інших причин (через відміну торгів замовником).

Таким чином, для доведення порушення у вигляді спотворення результаті торгів не є обов`язковим аналіз цінових пропозицій учасників процедури закупівлі на предмет їх економічної обґрунтованості, оскільки доведенню підлягає обмін або намір обмінятись інформацією.

Змагання при проведенні торгів забезпечується таємністю інформації; змагальність учасників процедури закупівлі з огляду на приписи статей 1, 5, 6 Закону "Про захист економічної конкуренції" передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з учасників та їх обов`язок готувати свої пропозиції конкурсних торгів окремо, без обміну інформацією.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, у тому числі, від 13.03.2018 зі справи № 924/381/17, від 12.06.2018 зі справи № 922/5616/15, від 18.10.2018 зі справи № 916/3214/17, від 18.12.2018 зі справи № 922/5617/15, від 05.03.2020 зі справи № 924/552/19, від 04.02.2021 у справі № 910/17126/19.

Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи відповідача, а відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/6787/22.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/6787/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Лайко Алли Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/6787/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Крім того, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду 01.06.2021 дія оскаржуваного рішення була зупинена з огляду на приписи ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України та у зв`язку з прийняттям постанови за результатами апеляційного перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/11954/20, дія вказаного рішення підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лайко Алли Володимирівни - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/6787/22 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/6787/22 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.03.2023.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді К.В. Тарасенко

С.Р. Станік