РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2023Справа № 910/18/23

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс»

до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс»

про стягнення 4 154,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інтер-Поліс» (надалі - ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (надалі - КП «Київкомунсервіс») про стягнення 4 154,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/0624731 від 23.12.2020 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - «ДТП») виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. За твердженнями позивача, оскільки водій транспортного засобу - автомобіля СБМ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить відповідачу, самовільно залишив місце ДТП, то позивач вказує, що обов`язок з відшкодування йому збитків у розмірі 4 154,00 грн. покладається саме на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.01.2023 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

01.02.2023 через канцелярію суду від КП «Київкомунсервіс» надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказі здійснення виплати страхового відшкодування.

Ухвала про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 10.01.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №558, а відтак строк для подачі відзиву на позов встановлений до 25.01.2023 включно.

З огляду на викладене, відповідачем пропущено строк для подачі відзив на позов, в той же час разом з відзивом відповідачем подано клопотання про поновлення строку, в якому відповідач просить суд поновити строк для подачі відзиву на позов та вказує на те, що його пропуск був пов`язаний із воєнним станом в Україні, тривалими повітряними тривогами та систематичним відключенням світла.

Згідно із ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Тобто, поновлення пропущеного процесуального строку відбувається виходячи із поважності причин пропуску строку. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Оскільки причини, на які посилається відповідач, є поважними, загальновідомими та не потребують доказування, суд дійшов висновку про поновлення пропущеного строку для подачі відзиву на позов.

08.02.2023 до Господарського суду міста Києва від ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач надав пояснення стосовно заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов, підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

27.01.2021 о 08:30 год. в м. Києві, на вул. Новодарницькій, 11, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем СБМ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснюючи рух заднім ходом, не впевнився в безпечності свого маневру та здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вказана ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.10, 2.3Б, 10.9 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Дарницького районного суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №753/3348/21.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля СБМ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» за договором (полісом) №АР/0624731 від 23.12.2020, потерпіла в ДТП особа, власник автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , звернулася до позивача із заявою про страхове відшкодування.

Відповідно до ремонтної калькуляції №6450 від 02.02.2021, яка складена із застосуванням авторизованого програмного комплексу «Audatex», вартість відновлювального ремонту, автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодженні при ДТП, складає 11 423,31 грн.

На підставі страхового акту №208/3348/59/21 від 12.03.2021 позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором (полісом) №АР/0624731 від 23.12.2020, сплатив власнику автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відшкодування завданої шкоди у розмірі 4 154,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №540 від 12.03.2021.

Позивач звернувся до відповідача із претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу №3348/ІНС від 28.10.2021, в якій просив сплатити на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 4 154,00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що сплативши страхове відшкодування потерпілій особі, до нього перейшло право регресної вимоги на підставі статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки винним у ДТП є водій автомобіля СБМ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який після вчинення ДТП самовільно залишив місце пригоди.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ч. 1 ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Водночас, частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, відшкодовує юридична особа.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту), укладеного із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець (вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц).

За твердженням позивача, автомобіль СБМ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить КП «Київкомунсервіс», що не заперечується відповідачем.

Згідно з п. 33.1.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до свого страхувальника, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Так, в судовому порядку встановлено факт того, що водій ОСОБА_1 , який керував автомобілем СБМ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , самовільно залишив місце ДТП.

Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

КП «Київкомунсервіс» не заперечує факту перебування у його власності автомобіля СБМ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент скоєння ДТП, а відтак відповідач є відповідальною особою за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду та згідно з положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» він відповідає за вимогами позивача як страховика, що сплатив страхове відшкодування потерпілій особі.

Згідно з п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 у справі №924/675/17, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

Зокрема, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах по справі № 910/6094/17 від 02.05.2018, по справі № 910/5001/17 від 12.03.2018, по справі № 910/20199/17 від 01.06.2018, по справі № 910/22886/16 від 01.02.2018, по справі № 910/171/17 від 02.10.2018.

Відповідно до ремонтної калькуляції №6450 від 02.02.2021, яка складена із застосуванням авторизованого програмного комплексу «Audatex», вартість відновлювального ремонту, автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодженні при ДТП, складає 11 423,31 грн.

На підставі страхового акту №208/3348/59/21 від 12.03.2021 позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором (полісом) №АР/0624731 від 23.12.2020, сплатив власнику автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відшкодування завданої шкоди у розмірі 4 154,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №540 від 12.03.2021.

При цьому, платіжне доручення №540 від 12.03.2021 як містить відмітку про проведення банком такого платежу, так і містить електронний підпис уповноваженої особи, а відтак приймається судом в якості належного доказу в підтвердження здійснення виплати страхового відшкодування і заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, не приймаються судом до уваги.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодженні при ДТП, складає 11 423,31 грн., при цьому, жодних заперечень щодо правильності визначення зазначеної вартості або власного розрахунку відповідач не надав.

Абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати у розмірі 4 154,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з КП «Київкомунсервіс» на користь ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» суми страхового відшкодування у розмірі 4 154,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, будинок 23; ідентифікаційний код 33745659) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» (01033, м. Київ, вул. Володимирська, будинок 69; ідентифікаційний код 19350062) суму страхового відшкодування у розмірі 4 154 (чотири тисячі сто п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий