ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.02.2023 Справа № 917/1734/22
про стягнення 290 988,18 грн
Суддя Солодюк О.В.
Без повідомлення учасників справи.
Розглядається позовна заява про стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 290 988,18 грн, з яких 280 000,00 грн - основного боргу, 9 009,00 грн інфляційних втрат та 1 979,18 грн 3% річних.
Ухвалою суду від 29.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем від позивача отримано товар вугілля Г (Г2) в загальній кількості 50 тонн, за який відповідач розрахувався частково, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість перед позивачем, що і стало приводом подачі позову до суду.
Відповідач відзив на позов не надав, про розгляд справи повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.32).
Згідно ч.9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ст. 240 ГПК України в судовому засіданні ухвалено рішення.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив.
Як зазначає позивач, 16.09.2022 шляхом проведення переговорів Товариство з обмеженою відповідальністю Тетра - Агро та Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Білогір`я Молокопродукт дійшли згоди щодо продажу товару.
Так, ТОВ Тетра - Агро зобов`язалось продати, а ТОВ Торговий дім Білогір`я Молокопродукт отримати та оплатити поставлене вугілля.
Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
16.09.2022 позивачем було видано рахунок-фактуру №СФ-0009161 та видаткову накладну № РН-009162 від 16.09.2022 на продаж вугілля Г(Г2) в кількості 25 тонн на загальну суму 165 000,00 грн (а.с.13,14).
Так, ТОВ Тетра-Агро передало у власність ТОВ Торговий дім Білогір`я Молокопродукт товар, а саме вугілля Г(Г2) в кількості 25 тонн на загальну суму 165 000,00 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною №0009162 від 16.09.2022 року (а.с.15).
Як зазначає позивач, 19.09.2022 ТОВ Торговий дім Білогір`я Молокопродукт здійснило часткову оплату поставленого товару на суму 50 000,00 грн. згідно рахунку-фактуру №СФ-0009161. Товар на суму 115 000,00 грн відповідачем не оплачений.
В подальшому, як зазначає позивач та підтверджується доказами, ТОВ Торговий дім Білогір`я Молокопродукт здійснило ще одне замовлення, у зв`язку з чим ТОВ Тетра-Агро було видано рахунок-фактуру №СФ-0009201 від 20.09.2022 року та видаткову накладну № РН-009202 від 20.09.2022 року на продаж вугілля Г(Г2) в кількості 25 тонн на загальну суму 165 000,00 грн (а.с.16,17).
ТОВ Тетра-Агро передало у власність ТОВ Торговий дім Білогір`я Молокопродукт, товар, а саме вугілля Г(Г2) в кількості 25 тонн на загальну суму 165 000,00 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною №0009202 від 20.09.2022 (а.с. 18).
Видаткові накладні та товарно-транспортні накладні підписані та скріплені печатками обох сторін, що підтверджує факт приймання вказаного вище товару відповідачем.
Отже, позивач свої зобов`язання щодо продажу товару виконав в повному обсязі та передав відповідачу вугілля Г(Г2) в загальній кількості 50 тонн на суму 330 000,00 грн. Відповідач прийняв вказаний товар та частково розрахувався за нього, сплативши 50 000,00 грн.
Зауважень щодо якості та кількості товару від відповідача, як зазначає позивач, не надходило.
Позивач до відповідача звертався з претензією за вих. № 11/101 від 10.11.2022 з вимогою про сплату заборгованості в сумі 280 000,00 грн (а.с.19-20), яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Вище зазначене змусило позивача звернутись з даним позовом до суду.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши додані докази, суд дійшов висновку про задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Згідно ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.
Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.
У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно вимог ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Отже, згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України відповідач був зобов`язаний здійснити оплату товару у день його прийняття - 20.09.2022 року, однак зобов`язання щодо повної оплати не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 280 000,00 грн.
Доказів погашення боргу відповідачем не надано.
Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 280 000,00 грн основного боргу за отриманий товар обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач нарахував відповідачу за період з 21.09.2022 по 15.12.2022 суму інфляційних втрат - 9 009,00 грн та 3% річних 1 979,18 грн.
За обґрунтованим розрахунком позивача, перевіреним судом, сума інфляційних втрат становлять 9 009,00 грн та 3% річних 1 979,18 грн за період з 21.09.2022 по 15.12.2022, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -
1. Позов задовольнити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Згідно ч.1,ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя Солодюк О.В.