ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2023 р. Справа № 910/9633/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

без повідомлення учасників справи,

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" та Національної поліції України

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2022

у справі №910/9633/22 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом Національної поліції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Національна поліція України звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про стягнення пені у зв`язку з порушенням відповідачем строку виконання зобов`язання за договором про закупівлю №174НП від 25.06.2021 у розмірі 91275,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що частина товару була поставлена постачальником покупцю з порушенням строку, визначено п. 5.1 договору. Наведене є підставою для нарахування штрафних санкцій за порушення строку виконання зобов`язання відповідно до п. 9.2 договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 відкрито провадження у справі №910/9633/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2022 у справі №910/9633/22 позов Національної поліції України задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на користь позивача пеню в сумі 84254,67 грн, в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково з урахуванням клопотання про зменшення розміру неустойки на 95% та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 4212,73 грн, в іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" вказує, що місцевий господарський суд за наявної можливості з власної ініціативи зменшити розмір штрафних санкцій не застосував до спірних правовідносин положення ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" у справі №910/9633/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

Не погоджуючись з рішенням суду, Національна поліція України, у свою чергу, також подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 7021,22 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга Національної поліції України мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено приписи процесуального закону.

На переконання позивача, при розрахунку суми пені місцевий господарський суд не врахував положення п. 9.2 договору, відповідно до якого день поставки товару з порушенням строку вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції. Зазначене призвело до безпідставного зменшення суми заявленої до стягнення пені.

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2022 апеляційну скаргу Національної поліції України у справі №910/9633/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 апеляційну скаргу Національної поліції України залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

29.12.2022 та 02.01.2023 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" та Національної поліції України відповідно надійшли заяви про усунення недоліків апеляційних скарг.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" та Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2022 у справі №910/9633/22, об`єднано їх в одне провадження, вирішено здійснювати розгляд скарг за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено учасникам справи строк на подання відзивів.

До суду 09.02.2023 від Національної поліції України надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому позивач просить відмовити у її задоволенні та скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 7021,22 грн пені.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК", у свою чергу, у встановлений процесуальний строк не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача, що відповідно до ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи вбачається, що 25.06.2021 між Національною поліцією України (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" (постачальник) укладено договір №174НП про закупівлю футболок та сорочок (сорочка трикотажна з короткими рукавами темно-синього кольору) (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-18330000-1), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцю сорочки трикотажні з короткими рукавами темно-синього кольору (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 1.2 договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, та ціна договору визначається у специфікації товару (додаток №1 до договору) і ростовці товару (додаток №2 до договору).

Місце виконання договору: в частині поставки товару - вул. Святошинська, 27, м. Київ, стосовно інших зобов`язань за договором, в тому числі щодо сплати штрафних санкцій - вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601 (п. 1.5 договору).

У відповідності до п. 2.1 договору постачальник зобов`язаний поставити покупцю товар, якість якого відповідає узгодженому сторонами зразку товару, наданого постачальником згідно з п. 2.2 договору, ТО 1833.1:2020 (зі змінами) (додаток №3 до договору) та законодавству України щодо показників якості такого роду/виду товарів.

Згідно з п. 3.1 договору його ціна становить 7564350,00 грн, у тому числі ПДВ 1260725,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі, протягом бюджетного періоду. Підставою для проведення розрахунків є накладна (накладна повинна бути оформлена та містити обов`язкові реквізити відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Зміст та обсяг господарської операції, зазначеної в накладній, повинен відповідати специфікації товару (додаток №1 до договору), підписаний уповноваженими особами сторін.

Пунктом 5.1 договору сторонами узгоджено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 60 календарних днів включно з дати укладення договору за адресою покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115). У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день.

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін накладної (п. 5.2 договору).

Згідно з п. 5.5 договору право власності покупця на переданий товар виникає з моменту прийняття товару, факт якого засвідчується відміткою покупця на відповідній накладній. Ризик випадкового зіпсування товару несе власник.

Пунктом 8.3.1 договору узгоджено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку (передачу) товару у строки та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 9.2 договору за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. При цьому, день поставки товару, поставленого постачальником з порушення строку, передбаченого п. 5.1 розділу 5 договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами зобов`язань (п. 13.1 договору).

Відповідно до специфікації товару, що є додатком №1 до договору, поставці підлягає сорочка трикотажна з короткими рукавами темно-синього кольору у кількості 21100 шт за ціною 358,50 грн за одиницю.

На виконання умов договору відповідачем було поставлено позивачу обумовлений товар на суму 7564350,00 грн згідно видаткових накладних №РН-08/25/06 від 25.08.2021 на суму 543127,50 грн та №РН-09/07/01 від 07.09.2021 на суму 7021222,50 грн.

Позивач стверджує, що частина товару була поставлена відповідачем з порушенням строку, визначено п. 5.1 договору, а саме партія товару у кількості 19585 шт за видатковою накладною №РН-09/07/01 від 07.09.2021 на суму 7021222,50 грн, тобто з простроченням терміну поставки на 13 днів (з 26.08.2021 по 07.09.2021).

31.10.2021 позивач направив відповідачу претензію вих. №5217/26/3-2021 від 25.10.2021 з вимогою сплатити штрафні санкції в сумі 91275,89 грн за порушення строків поставки, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Наведені обставини слугували підставою для звернення Національної поліції України з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" 91275,89 грн пені.

Відповідач, у свою чергу, не подав до суду відзиву на позовну заяву та не висловив будь-яких заперечень щодо суті заявлених позовних вимог.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив факт порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань в частині своєчасної поставки товару. Однак, судом встановлено, що розрахунок пені позивачем здійснено невірно та з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" підлягає стягненню пеня в сумі 84254,67 грн (7021222.50*0.10/100*12 = 84254,67 грн) за період з 26.08.2021 по 07.09.2021). Тобто, фактично, судом першої інстанції встановлено, що прострочення відповідача склало 12, а не 13 днів.

Проте, колегія суддів не погоджується з наведеним вище висновком місцевого господарського суду з приводу відмови у задоволенні позову щодо стягнення пені в сумі 7021,22 грн та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, ст. 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525 та 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, відповідно до специфікації товару (додаток №1 до договору) поставці підлягає сорочка трикотажна з короткими рукавами темно-синього кольору у кількості 21100 шт за ціною 358,50 грн за одиницю.

Пунктом 5.1 договору сторонами узгоджено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 60 календарних днів включно з дати укладення договору. У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідачем було поставлено позивачу товар на загальну суму 7564350,00 грн згідно видаткових накладних №РН-08/25/06 від 25.08.2021 на суму 543127,50 грн та №РН-09/07/01 від 07.09.2021 на суму 7021222,50 грн.

Оскільки договір укладено 25.06.2021, товар мав бути поставлений відповідачем у строк до 25.08.2021 включно, з урахуванням положень п. 5.1 договору та ч. 5 ст. 254 ЦК України, оскільки 24.08.2021 було святковим днем.

З урахуванням викладеного, товар за видатковою накладною №РН-09/07/01 від 07.09.2021 на суму 7021222,50 грн поставлено відповідачем з порушенням узгоджених сторонами строків. Вказана накладна підписана обома сторонами без зауважень.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. ст. 216 та 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним з видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 9.2 договору за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. При цьому, день поставки товару, поставленого постачальником з порушення строку, передбаченого п. 5.1 розділу 5 договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов договору.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом, оскільки відповідач здійснив поставку товару за видатковою накладною №РН-09/07/01 від 07.09.2021 на суму 7021222,50 грн з порушенням строку, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" підлягає пеня на підставі п. 9.2 договору, що розраховується у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставними висновки Господарського суду міста Києва з приводу відмови у задоволенні позову щодо стягнення пені в сумі 7021,22 грн.

На переконання апеляційного суду, при розрахунку суми пені місцевий господарський суд не врахував положення п. 5.1 договору, відповідно до якого день поставки товару, поставленого постачальником з порушення строку, передбаченого п. 5.1 розділу 5 договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов договору.

Натомість, суд першої інстанції зазначив, що розрахунок пені здійснено позивачем невірно, оскільки прострочення відповідача склало 12, а не 13 днів, а саме з 26.08.2021 по 07.09.2021, тобто до вказаної дати.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що з урахуванням приписів п. 5.1 договору до періоду прострочення відповідачем поставки товару необхідно включати також і дату поставки товару - 07.09.2021.

Отже, розрахунок пені слід здійснити наступним чином: 7021222,50 грн (вартість партії товару, поставленої з порушенням строку)*0,1%*13 (кількість днів прострочення) = 91275,89 грн.

Отже, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 91275,89 грн, тобто у розмірі, визначеному позивачем при зверненні з позовом.

З огляду на викладене, здійснений судом першої інстанції перерахунок пені не відповідає обставинам справи та умовам договору поставки. Тому, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим позовні вимоги Національної поліції України підлягають задоволенню у повному обсязі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" у поданій апеляційній скарзі вказує на те, що місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України. Вказане полягає у тому, що місцевий господарський суд за наявної можливості з власної ініціативи зменшити розмір штрафних санкцій не застосував наведені положення законодавства. З огляду на викладене, відповідач просить суд апеляційної інстанції зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 95% та стягнути з нього на користь Національної поліції України пеню в сумі 4212,73 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Схоже правило міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного ступеню прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 17.05.2018 у справі №910/6046/16 та 27.02.2019 у справі №910/9765/18).

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №916/2154/19 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19 також зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В обґрунтування необхідності зменшення розміру пені на 95% відповідач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" як стратегічне підприємство відсічі збройної агресії російської федерації проти України, виконує завдання із задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань, зокрема, щодо виготовлення форменого одягу. Відповідач, докладаючи всіх зусиль для збереження життів людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань і здійснює витрати для господарської діяльності без отримання попередніх оплат від замовників.

Окрім цього, відповідач вказує на те, що прострочення поставки товару за договором має винятковий характер, адже в період його виконання відповідач виконував значний обсяг інших замовлень для державних потреб, оскільки було укладено 92 контракти, за якими поставка товару була здійснена без прострочень, так як ніхто з замовників не пред`являв до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" претензій по виконанню договорів в аналогічний період.

Насамкінець, скаржник звертає увагу суду на те, що позивач не зазнав ніяких збитків або шкоди у зв`язку із незначним простроченням поставки, а отже незначні порушення договірних зобов`язань не мали ніяких негативних наслідків для Національної поліції України та не порушили майнові інтереси позивача.

Позивач, у свою чергу, в поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що порушення строків виконання умов договору впливає на ефективність обороноздатності держави та на репутацію Національної поліції України вцілому, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.06.2022 у справі №922/2141/21.

Як зазначає позивач, виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару в повному обсязі є його обов`язком, а не підставою для звільнення від відповідальності або зменшення розміру штрафних санкцій.

Позивач також зазначає, що відповідачем не надано належних доказів або первинних документів, які б підтверджували поважність причин порушення строків поставки за договором, або вжиття ним будь-яких заходів для недопущення порушення договірних зобов`язань, а фактичні обставини справи вказують на недобросовісну поведінку відповідача.

Апеляційний суд зазначає, що сам лише факт належного виконання зобов`язань за іншими договорами, укладеними з іншими контрагентами, за доводами відповідача, як і укладення таких договорів для задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань, не може бути самостійною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки вказані аргументи нівелюють інститут застосування штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язання, у даному випадку, порушення строку поставки товару.

При цьому, суд також відхиляє посилання відповідача на відсутність зауважень щодо строку поставки товару по інших договорах, оскільки в провадженні Господарського суду міста Києва, зокрема, перебували справи №№910/7633/22, 910/5436/22, 910/9634/22, 910/10286/22, предметом яких є заявлені вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про стягнення штрафних санкцій за порушення умов щодо строків поставки товару.

Пунктом 5.1 договору сторонами узгоджено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 60 календарних днів включно з дати укладення договору. Отже, позивач, підписуючи договір, усвідомлював, що має поставити товар у визначений строк, а отже, повинен був розумно оцінити вказану обставину.

Матеріали справи не містять зауважень, письмових пропозицій тощо щодо кінцевої дати постачання товару. Тобто, позивач, підписавши спірний договір поставки, погодив всі його істотні умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а ст. ст. 525, 526 ЦК України і ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд, оцінюючи обставини справи, враховує, що відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому укладаючи договір зі строком поставки протягом 60 календарних днів, позивач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з поставки товару та, відповідно, об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний строк.

При цьому, наведені відповідачем підстави для зменшення розміру пені не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язань, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, оскільки укладення договорів здійснюється відповідачем з метою отримання прибутку.

Також, відповідач посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18. Проте, колегія суддів вказує на те, що наведена постанова не є релевантною до правовідносин сторін.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі №902/417/18 умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також п. 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її у розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, є обмеження розміру санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій.

Таким чином, правовідносини у справах №№910/9633/22 та 902/417/18 відрізняються за своїми обставинами, а тому суд не вбачає підстав для врахування зазначених висновків при розгляді даної справи.

З урахуванням усього вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення.

Тому, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку стосовно того, що оскільки судом апеляційної інстанції встановлено факт неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, при розрахунку місцевим господарським судом суми пені, рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2022 у справі №910/9633/22 підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на користь позивача 91275,89 грн пені у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором про закупівлю №174НП від 25.06.2021.

Відповідно до ст. 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційних скарг покладаються на відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Національної поліції України задовольнити.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2022 у справі №910/9633/22 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

4. Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

« 1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (69006, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, будинок 69-А, ідентифікаційний код 30105738) на користь Національної поліції України (01601, місто Київ, вулиця Богомольця, будинок 10, ідентифікаційний код 40108578) 91275 (дев`яносто одна тисяча двісті сімдесят п`ять),89 грн пені та 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят один),00 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.»

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (69006, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, будинок 69-А, ідентифікаційний код 30105738) на користь Національної поліції України (01601, місто Київ, вулиця Богомольця, будинок 10, ідентифікаційний код 40108578) 3721 (три тисячі сімсот двадцять один),50 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" покласти на скаржника.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко