ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2023 Справа № 914/96/23

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О. розглянув матеріали справи

за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті, місто Київ

до відповідача Фізичної особи-підприємця Гуменюк Юлії Леонідівни, селище міського типу Брюховичі, місто Львів

про стягнення 36 012,82 грн.

Без виклику сторін.

Обставини розгляду справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Державної служби України з безпеки на транспорті до Фізичної особи-підприємця Гуменюк Юлії Леонідівни про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами тарнспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в розмірі 36 012,82 грн.

Ухвалою суду від 09.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, постановлено здійснювати розгляд справи без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

13.01.2023 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 13.01.2023 (вх.№952/23) в якому просить суд надати матеріали справи №914/96/23 для ознайомлення та дозволити робити фотокопії матеріалів справи.

31.01.2023 від позивача надійшла заява за вих.№5273/826/24-23 від 25.01.2023 (вх.№2218/23) з доказами надіслання 26.01.2021 зазначеної заяви з додатками на адресу відповідача. У заяві представник позивач повідомляє суд, що при підготовці позовної заяви до суду ним було допущено технічну описку та помилково зазначено у вступній частині позовної заяви та в дев`ятому абзаці другого аркуша позову у повній назві відповідача «по батькові» - Володимирівна, замість Леонідівна. Відтак, представник позивача просить суд розгляд справи проводити на підставі уточненої позовної заяви та відповідачем у справі №914/96/23 вважати Гуменюк Юлію Леонідівну.

Оскільки суд здійснював розгляд справи без виклику учасників справи, тобто без можливості для відповідача взяти участь у судовому засіданні і викласти свої заперечення проти задоволення позову, право відповідача надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування, заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, передбачене статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, могло бути реалізоване шляхом подання відзиву.

30.01.2023 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 26.01.2023 (вх.№2131/23) з доказами його надіслання 26.01.2023 на адресу позивача. У відзиві відповідач не заперечив проти здійснення розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

16.02.2023 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив б/н від 13.02.2023 (вх.№4068/23) з доказами його надіслання 13.02.2023 на адресу позивача.

23.02.2023 на електронну адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 06.06.2023 (вх.№4727/23) з доказами надіслання 06.02.2023 зазначеної відповіді на відзив з додатками на адресу відповідача. Засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив б/н від 06.06.2023 аналогічна тій, що надійшла 23.02.2023 на електронну адресу суду (вх.№4727/23 від 23.02.2023).

06.03.2023 на електронну адресу суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення б/н від 04.03.2023 (вх.№5486/23) з доказами їх надіслання 05.03.2023 на адресу відповідача. До суду 08.03.2023 засобами поштового зв`язку надійшли додаткові письмові пояснення б/н від 04.03.2023 (вх.№5848/23) аналогічні тим, що надійшли 06.03.2023 на електронну адресу суду (вх.№5486/23 від 06.03.2023).

Згідно зі статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із закінченням строку наданого для вирішення спору, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час проведення рейдової перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом 11.07.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричіпом Н/ПР-бортовий-Е марки KOGEL модель SN 24, державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті якого виявлено перевищення нормативних вагових параметрів, а саме фактичне навантаження на строєну вісь складало 25,30 т при допустимому 22 т.

За результатами перевірки складено: довідку № 043797 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 11.07.2020; акт №0017848 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів; акт № 207983 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.07.2020, якими зафіксовано порушення п.22.5 Правил дорожнього руху (перевезення подільного вантажу з перевищенням вагових обмежень - навантаження на строєну вісь 25 300 кг при допустимих 22 000 кг).

Відповідачу нараховано плату за проїзд великовагового транспортного засобу у розмірі 1 179,36 євро, що еквівалентно 36 012, 82 грн, про що складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

У зв`язку з неоплатою відповідачем вказаної суми, позивач просить суд стягнути 36 012, 82 грн плати за проїзд великовагового транспортного засобу.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області у період 06.07.2020-12.07.2020 року, 03.07.2020 виконуючим обов`язки начальника Управління Анатолієм Гаращенком було видано старшим державним інспекторам Зданевичу І.В. та Полярушу С.Ф. направлення на рейдову перевірку №010969 зареєстроване в документообігу за №49222/39/24-20. Дане направлення було видане для проведення рейдової перевірки транспортних засобів з 06.07.2020 до 12.07.2020 (тобто на сім днів з понеділка до неділі включно).

На підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області у період 13.07.2020-19.07.2020 року, 09.07.2020 начальником Управління Володимиром Завгородським було видано старшим державним інспекторам Зданевичу І.В. та Полярушу С.Ф. направлення на рейдову перевірку № 010970 зареєстроване за №50742/39/24-20 транспортних засобів з 13.07.2020 до 19.07.2020 (тобто на сім днів з понеділка до неділі включно).

Направлення на проведення рейдової перевірки видавалися інспекторам на наступний тиждень щоп`ятниці.

Відповідно до графіка щоденної роботи пересувних пунктів габаритно-вагового контролю в Черкаській області на липень 2020 року, на 210 км + 450 м а/д М-05 «Київ-Одеса» пункт габаритно вагового контролю працював цілодобово з 09:00 год. до 09:00 год. наступного дня.

Перевірка транспортного засобу відповідача відбувалася 11.07.2020 (субота) на 210 км + 450 м а/д М-05 «Київ-Одеса» о 05:36 год.

Оскільки на руках в інспекторів на момент перевірки було два направлення із двома затвердженими графіками на тиждень, який закінчувався (з 06.07.2020 до 12.07.2020) і новий тиждень (з 13.07.2020 до 19.07.2020), при складанні Акта №207983 від 11.07.2020 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.07.2020, старшим державним інспектором помилково було зазначено направлення на перевірку від 09.07.2020 №010970 замість направлення № 010969 від 03.07.2020.

Позивач зауважив, що зазначення в Акті №207983 від 11.07.2023 направлення на перевірку від 09.07.2020 №010970 замість направлення на перевірку від 03.07.2020 №010969 є технічною помилкою, яка ніяким чином не впливає на факт вчинення порушення та не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача стосовно стягнення нарахованої плати за проїзд.

Позивач стверджує, що проведена відносно відповідача перевірка додержання ним вимог законодавства про автомобільний транспорт відбувалась на підставі діючого направлення на перевірку № 010969 від 03.07.2020, документи сформовані посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області 11.07.2020 в межах повноважень на проведення такої перевірки і як наслідок в межах повноважень на їх складання.

Згідно товарно-транспортної накладної № 55 від 10.07.2020, наданої під час проведення перевірки, автомобільним перевізником є ОСОБА_1 .

У відповіді на відзив позивач зазначив, що згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , яке було надано водієм на момент перевірки транспортний засіб марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 . На момент перевірки будь-яких інших документів, які б підтверджували, що автомобільним перевізником виступав інший суб`єкт господарювання водієм не було надано.

Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів того, що 11.07.2020 транспортний засіб марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 , у відповідності до положень Порядку №1388 та Інструкції №379 був переданий ОСОБА_2 із оформленням та видачею тимчасового реєстраційного талону. Відтак, відповідачем не надано у сукупності належних та допустимих доказів, що на момент перевірки ОСОБА_1 не була ні власником транспортного засобу марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 ні перевізником.

Зокрема зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що на момент перевірки, водій вживав заходи, щодо усунення порушення та приведення габаритно-вагових параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом розвантаження чи перевантаження вантажу на інший транспортний засіб та вніс плату за проїзд великоваговим транспортним засобом за пройдену відстань маршруту до пункту зважування.

Крім того, позивач стверджує, що водій в своїх поясненнях про причини порушення в Акті №207983 від 11.07.2020 власноручно зазначив «віз перегруз на строєну вісь 25300 кг при доп. 22000 кг» Отже, факт вчинення порушення не заперечував. Відомостей про те, що водій нібито усував порушення на місці не зазначив. В матеріалах справи міститься тільки один чек зважування сформований о 05:36 год. що на думку позивача, підтверджує, що приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами водієм не здійснювалося. Доказів зворотнього відповідачем не надано до суду.

Відтак, на думку позивача, твердження відповідача, що при розрахунку нарахованої плати за проїзд великоваговим транспортним засобом слід застосовувати відстань 461 км, тобто відстань, яку подолав водій з порушенням до місця здійснення перевірки та виявлення порушення є необґрунтованим, оскільки після складання матеріалів за результатами здійснення габаритно-вагового контролю, водій продовжив рух транспортного засобу до місця призначення та далі руйнував автомобільні дороги.

Відповідач оплати не провів, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 36 012,82 грн.

Правовими підставами позову зазначено норми Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого, Постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 (далі по тексту рішення Порядок), Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2011 (далі по тексту рішення Порядок), п. 22.5 Правил дорожнього руху, статтею 29 Закону України «Про дорожній рух», статтями 6, 33, 48 Закону України «Про автомобільні дороги», статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», статтями 87, 92 Цивільного кодексу України.

Позиція відповідача.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив.

Зокрема зазначив, що повноважень на здійснення перевірки у посадових осіб Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області 11.07.2020 на підставі направлення від 09.07.2020 не було. Відтак, 11.07.2020 посадові особи Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області діяли поза межами своїх повноважень та поза волею та вказівкою керівництва. Документи, сформовані посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області 11.07.2020 поза межами їх повноважень на проведення такої перевірки, і як наслідок поза межами повноважень на їх складання, є недопустимим доказами, оскільки, отримані з порушенням закону і не можуть бути прийняті судом.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач зазначив, що не погоджується з доводами позивача про те, що помилка щодо направлень, на підставі яких проводилась перевірка, є лише технічною і жодним чином не має ніякого значення для вирішення справи. Зокрема, зазначає, що окрім того, що в акті було зазначено направлення на перевірку від 09.07.2020 на період з 13.07.2020 до 19.07.2020, в той час як перевірка було проведена 11.07.2020, так самим же позивачем до позовної заяви, як один з доказів, що підтверджує викладені в позові обставини, було долучено саме направлення на перевірку від 09.07.2020 №010970. На думку відповідача така поведінка позивача свідчить про свідоме зазначення та посилання саме на направлення від 09.07.2020 №010970 на період з 13.07.2020 до 19.07.2020.

Відтак, відповідач наполягає на тому, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, подані у визначеному процесуальним законодавством порядку, які б підтверджували наявність повноважень на здійснення перевірки у посадових осіб Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області 11.07.2020.

Крім того, відповідач зазначив, що станом на 11.07.2020 ФОП Гуменюк Ю.Л. не була власником транспортного засобу марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 , та відповідно не могла бути перевізником товару. Відповідач стверджує, що згідно договору комісії №003876 від 29.12.2018 укладеного між Перша регіональна товарна біржа (комісіонер) та ОСОБА_1 (комітент) транспортний засіб був переданий комісіонеру для його подальшого продажу від імені комітента.

На виконання умов даного договору, між Перша регіональна товарна біржа (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №6374/18/003876 від 29.12.2018. Відповідно до п. 1.1. договору, на умовах даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску, №кузова НОМЕР_4 . Згдно п.2.2. договору, покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу. Відповідач стверджує, що на виконання умов даного договору відповідачем було передано Першій регіональній товарній біржі транспортний засіб та свідоцтво про право власності на нього. В подальшому такі було передано новому власнику.

Відповідач припускає, що новий власник після придбання транспортного засобу не вчинив жодних дій для державної реєстрації відомостей про нового власника транспортного засобу. Однак, на думку відповідача, обов`язки відповідача не повинні ставитись в залежність від поведінки третьої особи, в даному випадку нового власника, оскільки, відповідач згідно договору комісії вчинила всі дії спрямовані на відчуження транспортного засобу марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску, №кузова НОМЕР_4 .

Також, відповідач зазначив, що копії відповідних документів з поясненнями надсилались на адресу позивача ще в листопаді 2020, однак, як вбачається з заявленого позову, такі взяті до уваги не були.

Відтак, на думку відповідача, на ФОП Гуменюк Ю.Л. не могло бути покладено обов`язку здійснити плату за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, оскільки станом на 11.07.2020 ФОП Гуменюк Ю.Л. не могла виступати ні власником транспортного засобу, ні перевізником, що надає послуги перевезення.

Також, у запереченні на відповідь на відзив відповідач зазначив, що твердження позивача про те, що відповідач надаючи відповідні докази та пояснення намагається лише уникнути відповідальності є надуманими, оскільки, станом на 11.07.2020 відповідач вже не була власником транспортного засобу та не була перевізником товару. Відповідач не була присутня під час перевірки і їй нічого не було відомо ні про перевезення, ні про перевірку. На той момент відповідач не могла нічого ні пояснити, ні спростувати контролюючому органу. Відповідні пояснення та копії договорів комісії та купівлі-продажу було надіслані відповідачем на адресу позивача ще у 2020 році, відразу після того, як на адресу відповідача надійшли матеріали від позивача.

Відповідач також зазначив, що при обрахунку плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, позивач безпідставно взяв до обрахунку відстань 728 км, яка нібито була пройдена транспортним засобом.

Зокрема, зазначає, що відповідно до ТТН, пункт навантаження - село Рокитне, вулиця Івана Франка, пункт розвантаження - місто Одеса. Відстань від пункту навантаження до пункту розвантаження становить 725 км. Однак, відстань, яку подолав транспортний засіб від місця навантаження до місця здійснення вагового контролю становить 461 км.

Зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів та відомостей про те, що водію було заборонено подальший рух, це означає, що він продовжив рух по маршруту, а продовжити рух по маршруту він міг лише усунувши недоліки з перевантаженням.

Відтак, на думку відповідача, плата за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування повинна становити (0+0,54+0)х461(відстань)х3(коефіцієнт)=746,82 євро, що станом на 11.07.2020 по курсу НБУ 1 євро =30,5359 грн становить = 22 804,82 грн.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

11.07.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області проведено перевірку та габаритно-ваговий контроль на автомобільних вагах транспортного засобу засобом (марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 , напівпричіпом Н/ПР-бортовий-Е марки KOGEL модель SN 24, державний номерний знак НОМЕР_2 ), за результатами якої Управлінням встановлено перевищення нормативно допустимого навантаження на строєну вісь, а саме 25 300 кг при допустимих 22 000 кг, що зафіксовано довідкою від 11.07.2020 №043797 та актом від 11.07.2020 № 207983.

Укртрансбезпека склала акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 207983 від 11.07.2020. Перевірка проводилась щодо автомобіля марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 .

Укртрансбезпека 11.07.2020 склала акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0017848. Перевірявся автомобіль марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіп Н/ПР-бортовий-Е марки KOGEL модель SN 24, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким перевозились пиломатеріали хвойних порід (соснові обрізні). Маршрут руху село Рокитне вулиця Івана Франка (Івано-Франківська область) - місто Одеса (Одеська область) становить 728 км.

В акті №0017848 від 11.07.2020 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідці №043797 від 11.07.2020 про результати здійснення габаритного-вагового контролю результати вагового контролю вказано, що загальна маса навантаження становить 38,650 т, при нормі 40 т, виявлено, що фактичне осьове навантаження на строєну вісь становить 25,30 т, при нормі 22 т, що на 3,30 т перевищує норму.

За кермом вищезазначеного автомобіля перебував ОСОБА_3 , який надав свідоцтво про реєстрацію ( НОМЕР_3 ) транспортного засобу марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 та товарно-транспортну накладну № 55 від 10.07.2020, підписав акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. Так, в акті №207983 про проведення перевірки від 11.07.2020 водій власноручно зазначив про причину порушення: «Віз перегруз на строєну вісь 25 300 кг при доп. 23 000 кг».

Результати габаритно-вагового контролю не оскаржені відповідачем в установленому законом порядку.

В матеріалах справи містяться два направлення на рейдову перевірку №010970 від 09.07.2020 та №010969 від 03.07.2020, зокрема:

- на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області у період 06.07.2020-12.07.2020 року, 03.07.2020 виконуючим обов`язки начальника Управління Анатолієм Гаращенком було видано старшим державним інспекторам Зданевичу І.В. та Полярушу С.Ф. направлення на рейдову перевірку №010969 зареєстроване в документообігу за №49222/39/24-20. Дане направлення було видане для проведення рейдової перевірки транспортних засобів з 06.07.2020 до 12.07.2020 (тобто на сім днів з понеділка до неділі включно);

- на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області у період 13.07.2020-19.07.2020 року, 09.07.2020 начальником Управління Володимиром Завгородським було видано старшим державним інспекторам Зданевичу І.В. та Полярушу С.Ф. направлення на рейдову перевірку № 010970 зареєстроване за №50742/39/24-20. Дане направлення було видане для проведення рейдової перевірки транспортних засобів з 13.07.2020 до 19.07.2020 (тобто на сім днів з понеділка до неділі включно).

Відповідно до графіка щоденної роботи пересувних пунктів габаритно-вагового контролю в Черкаській області на липень 2020 року, на 210 км + 450 м а/д М-05 «Київ-Одеса» пункт габаритно вагового контролю працював цілодобово з 09:00 год. до 09:00 год. наступного дня. Перевірка транспортного засобу відповідача відбувалася 11.07.2020 (субота) на 210 км + 450 м а/д М-05 «Київ-Одеса» о 05:36 год.

Оскільки на руках в інспекторів на момент перевірки було два направлення із двома затвердженими графіками на тиждень, який закінчувався (з 06.07.2020 до 12.07.2020) і новий тиждень (з 13.07.2020 до 19.07.2020), при складанні Акта №207983 від 11.07.2020 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.07.2020, старшим державним інспектором помилково було зазначено направлення на перевірку від 09.07.2020 №010970 замість направлення № 010969 від 03.07.2020.

Судом встановлено, що зазначення в Акті №207983 від 11.07.2020 направлення на перевірку від 09.07.2020 №010970 замість направлення на перевірку від 03.07.2020 №010969 є технічною помилкою, отже, посадові особи Управління діяли на підставі затвердженого графіку проведення рейдових перевірок управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області у період з 06.07.2020 по 12.07.2020, направлення на рейдову перевірку № 010969 від 03.07.2020.

Відповідачу на праві власності належить автомобіль марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску, №кузова НОМЕР_4 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Габаритно-ваговий контроль проводився у Черкаській області, маршрут руху автомобіля відповідача село Рокитне вулиця Івана Франка (Івано-Франківська область) - місто Одеса (Одеська область), загальною протяжністю дороги 728 км, місце проведення габаритно-вагового контролю зафіксовано на 210 км + 450 м автодороги М-05 «Київ-Одеса» о 05:36 год. Згідно товарно-транспортної накладної №55 від 10.07.2020 пункт навантаження: село Рокитне вулиця Івана Франка (Івано-Франківська область), пункт розвантаження: місто Одеса (Одеська область).

Відповідність засобу вимірювальної техніки вимогам підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом №34-00/0844, чинним до 27.04.2021.

Згідно з розрахунком №1337 від 11.07.2020 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акта №0017848 від 11.07.2020, відповідачу нараховано 1 179,36 євро, що по курсу євро станом на 11.07.2020 складає 36 012,82 грн.

Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області скеровувалися листи-повідомлення № 54115/39/24-20 від 21.07.2020 та № 46160/43/24-22 від 09.12.2022 про необхідність внесення плати за проїзд великовагового транспортного засобу марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричіпом Н/ПР-бортовий-Е марки KOGEL модель SN 24, державний номерний знак НОМЕР_2 автомобільними дорогами загального користування у розмірі 1 179,36 євро.

Факт надсилання вказаних листів підтверджується наявними в матеріалах справи списками згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів № 35 від 24.07.2020 та №15250 від 13.12.2022, а також поштовими квитанціями до зазначених списків. Відповідач зазначені кошти добровільно не сплатив.

Таким чином, у зв`язку із несплатою відповідачем плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення такої плати в розмірі 36 012,82 грн на користь Державного бюджету України.

Висновки суду.

Так, частиною 1 статті 45 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський процесуальний кодекс України у статті 20 визначає справи, що належать до юрисдикції господарських судів. Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), зокрема, справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Згідно частин 1, 3 статті 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (надалі Положення), відповідно до п. 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

За приписами підпунктів 2, 15, 27 пункту 5 Положення, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, серед іншого: державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

У відповідності до абзацу першого пункту 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (надалі Порядок).

Пунктом 3 Порядку визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами, а також відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Згідно з частиною 3 пункту 2 зазначеного Порядку, великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, які зазначені у пункті 22.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

У розрахунку від 11.07.2020 №1337 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 11.07.2020 № 0017848 зазначено, що навантаження на строєну вісь становить 25,30 т, параметри на які нараховується плата за проїзд становить 3,30 т, плата за проїзд за перевищення нормативних параметрів, євро/км становить 0,540 євро/км, перевищення параметрів від нормативу становить 15,00 відсотків. Розрахунок виконано відповідно до затвердженої формули (з урахуванням норм пункту Постанови Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року).

Відповідно до пункту 22.5. Правил дорожнього руху: 22.5. за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Перевищення нормативно допустимого навантаження зафіксовано в акті про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів та довідці від 11.07.2020 про результати здійснення габаритно-вагового контролю. Зазначено, що загальна маса навантаження становить 38,650 т, при нормі 40 т, та виявлено, що фактичне осьове навантаження на строєну вісь становить 25,30 т, при нормі 22 т, що на 3,30 т перевищує норму.

На підставі викладеного, Управлінням нарахована відповідачу плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на загальну суму 1 179,36 євро, відповідно до ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених Порядком.

Пунктом 27 Порядку передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку. Таким чином, сума 1 179,36 євро станом на 11.07.2020, тобто на день проведення розрахунку за офіційним курсом, встановленим Національним банком України, еквівалентна - 36 012,82 грн.

Відповідно до пункту 31-1 Порядку, перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Згідно з пункту 41 Порядку, дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Відповідачем визначений розмір плати за проїзд не оскаржено у встановлені чинним законодавством строки.

Твердження відповідача про те, що станом на 11.07.2020 ФОП Гуменюк Ю.Л. не була власником транспортного засобу марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 , а відтак не могла бути перевізником товару, є безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , яке було надано водієм, на момент перевірки транспортний засіб DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 .

Перевезення вантажу здійснювалось згідно товарно-транспортної накладної №55 від 10.07.2020, в якій автомобільним перевізником зазначено ОСОБА_1 .

Формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути у водія. Саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи на підставі яких встановлюються фактичні обставини, зокрема і щодо перевізника.

Щодо передачі права власності на транспортний засіб, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (із змінами та доповненнями), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах або їх представники (далі-власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти днів після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Відповідно до пункту 6.3. Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 11.08.2010 №379 (із змінами та доповненнями), якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою згодою, поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Враховуючи вищевказані норми, власник транспортного засобу, у випадку продажу транспортного засобу, зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій здійснюючи перевезення вантажу зобов`язаний надати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких використовується транспортний засіб.

В даному випадку водій при перевірці, крім інших документів, мав надати договір купівлі-продажу автомобіля та тимчасовий реєстраційний талон.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано у сукупності належних та допустимих доказів, що на момент перевірки ОСОБА_1 не була ні власником транспортного засобу марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 , ні перевізником.

Твердження відповідача про те, що здійснення нарахування плати за проїзд проведено не за фактично пройдену частину маршруту до місця проведення перевірки, а за повну відстань маршруту, є безпідставними, з огляду на наступне.

Пунктом 30 Порядку № 879 встановлено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В,

де П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

В - відстань перевезення, кілометрів.

Відстань перевезення 728 км визначалася працівником Укртрансбезпеки згідно відомостей, наданих водієм щодо маршруту по території України (кілометражу), товарно-транспортної накладної № 55 від 01.07.2020, яка була надана перевіряючим посадовим особам, та даних інтернет ресурсу http://della.ua/distance/ . Зі змісту товарно-транспортної накладної № 55 від 10.07.2020 слідує, що транспортний засіб марки DAF CF модель 85.430 державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричіпом прямував з пункту навантаження село Рокитне, до пункту розвантаження - місто Одеса. Вказана товарно-транспортна накладна була пред`явлена водієм ОСОБА_3 посадовим особам Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області під час рейдової перевірки.

Пунктом 31-1 Порядку № 879 встановлено, що якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

В матеріалах справи міститься тільки один чек зважування сформований о 05:36 год. що підтверджує, що приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами водієм не здійснювалося. Доказів зворотнього відповідачем до суду не надано.

Укртрансбезпека склала розрахунок плати за проїзд №1337 від 11.07.2020 у розмірі 1 179,36 євро, який є правильним.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до пункту 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Згідно пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Згідно з пунктами 26-28, 31-1 Порядку, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається, виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України на день проведення розрахунку.

Кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до Державного бюджету.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, позовна вимога про стягнення з відповідача 36 012,82 грн плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є обґрунтована, підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Наведені відповідачем у відзиві та запереченні на відповідь на відзив твердження не спростовують позовних вимог.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд, виходячи із стандарту переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний, дійшов висновку, що надані позивачем докази, про які суд вказував вище, є більш вірогідними. Відтак, позов підлягає до задоволення.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення його позовних вимог, які належним чином не спростовані відповідачем.

Судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 481,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №3569 (внутрішній номер 246973572) від 20.12.2022.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481,00 грн відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на відповідача.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236, 237, 238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Гуменюк Юлії Леонідівни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 14, ідентифікаційний код юридичної особи 39816845), в дохід Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в розмірі 36 012,82 грн (одержувач платежу ГУК у Черкаській області/тг м.Черкаси/22160100, , банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), р/р UА0023759, призначення платежу: плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні).

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Гуменюк Юлії Леонідівни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 14, ідентифікаційний код юридичної особи 39816845) 2 481,00 грн судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Рішення складено

та підписано 10.03.2023

Суддя Сухович Ю.О.