УХВАЛА

м. Київ

08.03.2023Справа № 910/6802/22

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В. В., розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії приватного виконавця при здійсненні примусового виконання рішення по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп", м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі", м.Київ

про стягнення 4 061 105,56 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" про стягнення заборгованості у розмірі 4 059 837,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором про участь у балансуючій групі № БГ-21/0212 від 19.01.2021, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі", в частині здійснення оплати електроенергії з врегулювання небалансів у розмірі 4 055 734,45 грн та в частині здійснення оплати за послуги з адміністрування фінансової гарантії у розмірі 4 103,23 грн.

Ухвалою від 02.08.2022 відкрито провадження у справі; постановлено розгял справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 31.08.2022.

30.08.2022 представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп" просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" вартість придбаної електричної енергії для врегулювання небалансів в сумі 4 057 002,33 грн та 4103,23 грн вартості послуг з адміністрування фінансової гарантії.

Вказана заява була прийнята судом як така, що відповідає приписам ст.46 Господарського процесуального кодексу України.

31.08.2022 судом було відкладено підготовче засідання на 21.09.2022.

20.09.2022 до господарського суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог надав заперечення, з огляду на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" не було погоджено жодного акту купівлі-продажу. До того ж, відповідачем наголошено, що позивачем при розрахунку суми позовних вимог не враховано дані суми зобов`язань позивача перед відповідачем. Також відповідачем заявлено про неспівмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

21.09.2022 судом було відкладено підготовче засідання на 12.10.2022.

12.10.2022 судом було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті 09.11.2022.

12.10.2022 до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, яка була залишена судом без розгляду на підставі письмового клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп".

12.10.2022 представником позивача також було подано відповідь на відзив.

09.11.2022 судом було відкладено розгляд справи по суті на 23.11.2022.

23.11.2022 розгляд справи по суті на 07.12.2022.

07.12.2022 представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням №798.

В судовому засіданні 07.12.2022 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

15.12.2022 до суду надійшла заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням від 11.01.2023 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" (03150, місто Київ, вул.Ділова, будинок 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп" (04116, місто Київ, вул.Старокиївська, будинок 14, ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 100 000 (сто тисяч) грн.

08.02.2023 на виконання додаткового рішення по справі було видано наказ.

До господарського суду надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні №7866993.

Ухвалою від 10.02.2023 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні №7866993 було повернуто без розгляду скаргу.

07.03.2023 до господарського суду надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні №7866993, в якій скаржник просив суд визнати рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. неправомірними та скасувати постанови, винесені у виконавчому провадженні, а саме постанову від 26.01.2023 про відкриття виконавчого провадження, постанову від 26.01.2023 про стягнення з боржника основної винагороди, постанову від 26.01.2023 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову від 26.01.2023 про звернення стягнення на майно (кошти) боржника від 26.01.2023, постанову від 26.01.2023 про арешт коштів боржника.

Розглянувши матеріали означеної скарги, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для залишення останньої без розгляду з урахуванням такого.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129- 1 Конституції України).

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з частиною 1 статті 340 Господарського процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 341 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У постанові Верховного Суду від 20.10.2020 по справі № 5019/337/11 наведено висновок про застосування норм права, суть якого полягає в тому, що порівняльний аналіз змісту термінів "дізналася" та "повинна була дізнатися", що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 04.02.2022 у справі № 925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14.08.2019 у справі № 910/7221/17, від 12.01.2021 у справі № 910/8794/17, від 12.10.2021 у справі № 918/333/13-г.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 4 та 7 статті 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Як вбачається зі змісту доданих до скарги документів, а саме заяви №23/03-02 від 03.02.2023 заявнику про наявність виконавчого провадження №7866993 у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича стало відомо 03.02.2023.

Таким чином, з огляду на приписи п.п."а" ч.1 с.341 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні №7866993 подана із пропуском встановленого вказаною вище правовою нормою строку більш як на 20 днів.

При цьому, суд звертає увагу на те, що нормою ст.341 Господарського процесуального кодексу України визначено можливість поновлення означеного строку, проте, відповідного клопотання заявником подано не було.

В контексті наведеного судом враховано, що статтею 14 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд зауважує, що повернення ухвалою від 10.02.2023 скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" ніяким чином не змінює перебігу строку, що визначений ст.341 Господарського процесуального кодексу України.

Наразі, суд звертає увагу на те, що у статті 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

У рішенні від 04.12.1995 у справі "Белле проти Франції" (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 37-38 рішення у справі «Мушта проти України», заява N 8863/06, Страсбург, 18 листопада 2010 року).

Практика ЄСПЛ щодо України стосовно гарантій, закріплених статтею 6 розділу І Конвенції, знайшла своє відображення у справах, які стосуються права доступу до суду та справедливого судового розгляду.

Аналізуючи таку практику у контексті гарантій, закріплених статтею 6 розділу І Конвенції, можна зробити висновок, що причини порушення прав людини частіше за все полягають у недосконалому законодавстві або в його практичному застосуванні державними органами та судовими інстанціями.

ЄСПЛ у рішенні від 06.09.2005 у справі "Салов проти України" зауважує, що однією з вимог, яка постає з вислову "передбачений законом", є передбачуваність відповідних заходів. Та чи інша норма не може вважатись "законом", якщо її не сформульовано з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість (за необхідності й за належної правової допомоги) передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія. Крім того, ЄСПЛ підкреслює, що рівень передбачуваності значною мірою залежить від змісту заходу, сфери, яку він має охопити, а також кількості й статусу тих, до кого він застосовується.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" звернулося до суду із пропуском десятиденного строку, встановленого пунктом "а" частини першої статті 341 Господарського процесуального кодексу України, про зміст якої скаржник не міг не бути обізнаним, адже Господарський процесуальний кодекс України є основним нормативним актом, який регулює здійснення судочинства господарськими судами і відповідно визначає процесуальний порядок звернення з такими скаргами та їх розгляду судом.

З огляду на все вищенаведене, застосування відповідних процесуальних обмежень у даному випадку відповідає принципу юридичної визначеності.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні №7866993 підлягає залишенню судом без розгляду.

Керуючись ст. ст. 118, 119, ст. 234, ст. ст. 341, 342 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Енерджі" на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича у виконавчому провадженні №7866993 - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 08.03.2023.

Суддя В. В. Князьков