ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"07" березня 2023 р. Справа№ 910/9028/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 07.03.2023:

від апелянта: Мариніна М.О., Мороз А.С.;

від позивача: не з`явились;

від відповідача: ОСОБА_1.

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.08.2018

у справі №910/9028/18 (суддя - Джарти В.В.)

за позовом Приватного багатопрофільного малого підприємства "Клим"

до Закритого акціонерного товариства "Спіка"

про стягнення збитків у розмірі 805 382,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі №910/9028/18 затверджено мирову угоду від 24.07.2018, укладену між Приватним багатопрофільним малим підприємством "Клим" та Закритим акціонерним товариством "Спіка" і закрито провадження у справі №910/9028/18 за позовом Приватного багатопрофільного малого підприємства "Клим" до Закритого акціонерного товариства "Спіка" про стягнення збитків у розмірі 805 382,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" 05.08.2022 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 та направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/9028/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 01.09.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 заяву про самовідвід головуючої судді Зубець Л.П. від розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі №910/9028/18 - задоволено. Матеріали справи №910/9028/18 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Справа неодноразово розглядалась різними складами суду. Судом апеляційної інстанції було задоволення клопотання апелянта про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2022 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" у справі №910/9028/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

30.08.2022 від відповідача надійшло:

- клопотання про продовження процесуальних строків на подання відзиву та інших процесуальних заяв, зокрема, заяву про зловживання правами та про закриття провадження у справі;

- відзив на апеляційну скаргу;

- заява про закриття апеляційного провадження у справі;

- заява про зловживання процесуальними правами.

Також від відповідача надійшли наступні процесуальні заяви:

- 04.10.2022 - заява свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність надати суду свідчення під присягою.

- 04.10.2022 клопотання про ухвалення додаткового рішення (з процесуальних питань) відповідно до ст. 221, 244 ГПК України, в якому просить вирішити питання про судові витрати додатковим рішенням.

- 04.10.2022 клопотання про допит свідка. В якому просить суд апеляційної інстанції допитати ОСОБА_1

- 25.10.2022 клопотання про стягнення витрат на професійну правову допомогу в розмірі 25 000 грн. 00 коп з апелянта.

- 06.03.2023 заява про зловживання процесуальним правом з клопотанням про продовження строку на подання відповідної заяви.

Також 14.11.2022 від апелянта надійшло заперечення на клопотання ЗАТ "Спіка" щодо заяви про розподіл витрат на професійну правову допомогу.

15.11.2022 від апелянта на підставі ст. 169 ГПК України надійшло заперечення на заяву ЗАТ "Спіка" про закриття провадження у справі від 30.08.2022.

В судовому засіданні 07.03.2023 судом апеляційної інстанції було вчинено наступні додаткові підготовчі дії та ухвалою розглянуто процесуальні клопотання та заяви сторін. Так, зазначеною ухвалою було:

- задоволено клопотання ЗАТ "Спіка" про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, заяви про зловживання процесуальними правами від 30.08.2022 та заяви про закриття провадження у справі від 30.08.2022;

- прийнято в порядку ст. 263 ГПК України відзив ЗАТ "Спіка" на апеляційну скаргу; відмовлено в задоволенні заяви ЗАТ "Спіка" про зловживання правами від 30.08.2022;

- заяву ЗАТ "Спіка" про обізнаність свідка із змістом Закону щодо кримінальної відповідальності від 04.10.2022 та клопотання про допит свідка ОСОБА_1 - залишено без розгляду;

- заяву апелянта про зловживання правом та притягнення до відповідальності ПБМП "Клим" та ЗАТ "Спіка" - залишено без розгляду;

- у задоволенні клопотання ЗАТ "Спіка" про поновлення строку для подання заяви про зловживання процесуальними правами від 06.03.2023 та про долучення доказів, а саме: листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 - відмовлено;

- заяву ЗАТ "Спіка" про зловживання процесуальними правами від 06.03.2023, а також лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 - залишено без розгляду.

Представник позивача на судові засідання не з`являвся, подав клопотання про розгляд справи без його участі, що було задоволено судом апеляційної інстанції.

В судове засідання 07.03.2023 з`явились представники апелянта та відповідача. Представник апелянта підтримав в судовому засідання 07.03.2023 вимоги апеляційної скарги, на питання суду, на чиїй стороні апелянт має бути залучений в разі визнання порушення його прав, зазначив, що його слід залучити третьою особою без заявлення самостійних вимог на стороні позивача. Відповідач заперечив можливість розгляду по суті, наполягав на задоволенні його заяві про закриття провадження у справі.

Справа була розглянута судом апеляційної інстанції в розумний строк (відповідно до ст. 6 Конвенції), з урахуванням з військової агресії російської федерації проти України, запровадження на території України воєнного стану, перебоями з енергопостачанням, оголошеннями сигналу "повітряна тривога" внаслідок масованих ракетних обстрілів.

Як вбачається з матеріалів даної справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, Приватне багатопрофільне мале підприємство "Клим" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Закритого акціонерного товариства "Спіка" про стягнення збитків у розмірі 805 382,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зазнав збитків внаслідок ухилення відповідача від виконання обов`язку передати майно в оренду згідно укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна від 01.03.2012.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даної справи було стягнення заборгованості за орендними правовідносинами, що склалися між позивачем, як орендарем, та відповідачем, як орендодавцем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зазнав збитків внаслідок ухилення відповідача від виконання обов`язку передати майно в оренду згідно укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна від 01.03.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 було затверджено мирову угоду та закрито провадження у справі.

При цьому за умовами мирової угоди, зокрема, було визначено наступне: "Дана угода укладена між Приватним багатопрофільним малим підприємством "Клим" в особі директора Клименка Івана Павловича, який діє на підставі Статуту, та Закритим акціонерним товариством "Спіка" в особі директора ОСОБА_1., який діє на підставі Статуту та керується умовами протоколу загальних зборів №38 від 24 липня 2018 року, з метою врегулювання спору у справі №910/9028/18, яка розглядається Господарським судом міста Києва, за позовом Приватного багатопрофільного малого підприємства "Клим" до Закритого акціонерного товариства "Спіка" про стягнення збитків у розмірі 805382,00 грн.

Оскільки між ПБМП "Клим" і ЗАТ "Спіка" існує спір щодо неналежного виконання обов`язків та зобов`язань, які випливають з нормативних вимог та умов Договору оренди нерухомого майна від 01 березня 2012 року, який передано на вирішення Господарського суду міста Києва, здійснення яких пов`язане з виконанням договору і має значення для вирішення спору, сторони погодилися врегулювати існуючий спір та ліквідувати майбутні зустрічні претензії шляхом взаємних поступок.

Тому ПБМП "Клим" і ЗАТ "Спіка", виходячи з положень ст.192 Господарського процесуального кодексу України, вирішили укласти цю Угоду і домовитись про наступне:

1.Зміст правовідносин

01 березня 2012 року ПБМП "Клим" і ЗАТ "Спіка" уклали Договір оренди нерухомого майна, а саме: будівлі Модуль 102х24 (літера Б), площа 2394,2 кв.м, яка станом на 01.03.2012р. має назву будівля модульного типу (літера Б), площа 2394,2 кв.м.), що розташована за адресою: Житомирська обл., Радомишльський р-н., с.Потіївка, вул.Радгоспна, 8, та зареєстрована за ЗАТ "Спіка" (інвентарна справа №3784, сформована 19.03.1996р. (реєстраційний напис №99 від 22.03.1996р. в реєстровій книзі №103 відповідно до Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб від 13.12.1995р. №6) разом з кран-балкою 22.4/5 та підлогою з аеродромних плит.

Договір укладено для потреб монтажу обладнання і організації виробництва гранітних виробів для дорожнього будівництва та бруківки.

При укладання договору сторони врахували факт наявності технологічного обладнання в Орендаря та готовність його до монтажу.

2.1. Цією Угодою сторони справи №910/9028/18, яка розглядається Господарським судом міста Києва, дійшли згоди стосовно розподілу судових витрат і взаємопогодили, що сплачений ПБМП "Клим" судовий збір у сумі 1280,73 грн покладається на ЗАТ "Спіка" як відповідача, який ЗАТ "Спіка" компенсує ПБМП "Клим" у повному обсязі в 20-ти денний строк з моменту затвердження мирової угоди.

Інші судові витрати по справі сторони несуть самостійно і до додаткових вимог про їх стягнення вдаватись не будуть.

2.2.Сторони домовились, що заявлені збитки в сумі 805382,00 грн відповідно до умов п.5.8, 7.4 Договору оренди нерухомого майна від 01.03.2012 року ЗАТ "Спіка" компенсує ПБМП "Клим" в 90-то денний строк з моменту затвердження мирової угоди, а вимоги "ИВА КОНСУЛТ ООД" відповідно до листа від 03.07.2012р. в розмірі USD100800.00 індексуватись не будуть та не будуть в майбутньому пред`явлені до компенсації, а в разі появи таких в майбутньому - будуть вважатись погашеними.".

В цій частині, суд апеляційної інстанції зазначає, що мирова угода, яка укладається у справах позовного провадження, є інструментом урегулювання спору на підставі взаємних поступок сторін та має стосуватися прав та обов`язків сторін спору. Відповідно до частин другої та третьої статті 193 ГПК України, ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження", ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому для виконання судових рішень. Ухвала суду про закриття провадження у справі за наслідком укладення мирової угоди є підставою відмови в майбутньому у відкритті провадження у справі (пункт 2 частини першої статті 175 ГПК України). (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року справа № 909/1056/15).

Затвердження мирової угоди під час розгляду справи має здійснюватися з застосуванням принципу "судового розсуду".

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 910/18796/19).

Відповідно до частини першої статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи.

Згідно з частиною другою статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним і безумовним, а не ймовірним. (Аналогічний правовий висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 62/112, від 16.01.2020 у справі № 925/1600/16, та постановах Верховного Суду від 03.12.2020 у справі №908/3338/19, від 06.10.2020 у справі №910/21451/16).

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" 05.08.2022 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 про затвердження мирової угоди, стороною якої вказане товариство не є.

Північний апеляційний господарський суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" не брало участі у справі під час її розгляду судом першої інстанції та, зокрема, при затвердженні мирової угоди та закриття провадження у справі, однак, звертаючись з апеляційною скаргою, посилалося на те, що оскаржуваною ухвалою вирішено питання про її права та інтереси.

Апеляційна скарга, зокрема, обґрунтована тим, що, затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції виходив з того, що така укладена мирова угода не суперечить Закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та укладена в інтересах сторін. Скаржник не погоджується з таким висновком та зазначає, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за договором оренди будівлі від 01.03.2012, укладеним між ЗАТ "Спіка" та ПБМП "Клим" строком на 10 років. За доводами апелянта така мирова угода була укладена за нікчемним правочином і судом першої інстанції не перевірено, чи впливає вона права та обов`язки інших осіб.

Судом апеляційної інстанції у судових засіданнях розглядалося питання щодо того, які саме права апелянта було порушено і було запропоновано скаржнику надати відповідні пояснення. На виконання чого скаржником було подано додаткові пояснення, в яких апелянтом було вказано, що оскарження мирової угоди, затвердженої ухвалою від 02.08.2018, є єдиним процесуально можливим способом захисту прав ТОВ "Лабрадорит", зокрема, щодо процесуального права регресу у іншій справі № 906/324/18.

Щодо порушених прав апелянта, суд апеляційної інстанції, заслухавши доводи учасників апеляційного провадження, встановив наступне.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Так, сторона, оскаржуючи мирову угоду, фактично намагається встановити обставини, які б стали преюдиційними в іншій справі про регресне стягнення, що суперечить загальним засадам господарського судочинства.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №504/2457/15-ц питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватися виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

Верховний Суд в постанові від 04 жовтня 2022 року у cправі № 925/434/19 вказав таке. Зазначаючи про інтерес особи, яка подала апеляційну скаргу, суд має встановити, чи укладення мирової угоди між стягувачем та боржником у порядку передбачених законом процедур виконавчого провадження за існуючими між ними правовідносинами, порушує права заявника, якщо порушує, то яким чином і чи можуть права такої особи бути поновлені шляхом скасування ухвали суду про затвердження мирової угоди, чи при цьому буде дотримано баланс інтересів сторін та засади пропорційності. А також встановити, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного, на думку заявника, права характеру його порушеного права та чи є такий ефективним, чи є такий спосіб захисту належним способом захисту порушеного переважного права щодо нерухомого майна.

Так, звертаючись із апеляційною скаргою у даній справі, скаржник зазначає, що судами різних інстанцій неодноразово встановлювались обставини щодо моменту, коли ТОВ "Лабрадорит" втратив право на спірне майно. При цьому, щодо розгляду інших справ, скаржник також зазначає, що право позивача порушено з моменту набрання законної сили постанови Вищого господарського суду України від 14.04.2014 у справі № 4/5007/37/12, а саме з 08.09.2014, оскільки з цього моменту ТОВ "Лабрадорит" втратив право на майно, що також є преюдиційними обставинами. Таким чином, за доводами апелянта, оскільки договір оренди був укладений ще 01.03.2012, то такий договір безумовно порушує право ТОВ "Лабрадорит" через те, що 08.09.2014 ТОВ "Лабрадорит" ще мав право на спірне майно. Фактично встановлення цих обставин необхідно заявнику для розгляду іншої справи, зокрема, щодо стягнення з нього збитків (№ 906/324/18). Викладене фактично і стало підставою для оскарження ухвали по даній справі.

Водночас, звертаючись з позовом у даній справі, ПБМП "Клим" вказало про порушення відповідачем умов договору оренди нерухомого майна від 01.03.2012 шляхом непередачі відповідачем спірного майна в оренду позивачу, в результаті чого позивач (як орендар), за його доводами, зазнав збитків у розмірі 805 382,00 грн.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що в межах даної справи №910/9028/18 не розглядалось питання виникнення або припинення права власності на спірний об`єкт. Більше того, з мирової угоди не вбачається визнання такого права за будь-якою юридичною особою. Тим більше, даною мировою угодою не вирішувались будь-яких майнових та інших прав скаржника.

Так, скаржник також зазначив, що, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що договір оренди будівлі від 01.03.2012, укладений між ЗАТ "Спіка" як орендодавцем та ПБМП "Клим" як орендарем (далі "Договір"), за яким затверджено мирову угоду та закрито провадження у справі про стягнення заборгованості є нікчемним правочином. Так, він був укладений у простій письмовій формі (без нотаріального посвідчення та без державної реєстрації) строком на 10 (десять) років, що діє з " 01" березня 2012 до " 31" грудня 2022 включно з правом пролонгації. А також сторона зазначила, про не укладення акту приймання-передачі майна, що свідчить про те, що виконання даного договору навіть не розпочалося.

Необґрунтованими є посилання апелянта щодо обставин нікчемності договору оренди, на підставі порушення якого мотивовані позовні вимоги про стягнення 805 382,00 грн в іншій справі (№ 906/324/18). Оскільки, суд апеляційної інстанції зазначає, що питання недійсності/нікчемності або неукладеності даного правочину не досліджується через встановлення відсутності порушених прав. В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що сам апелянт у запереченнях на заяву відповідача про закриття провадження зазначає про те, що право власності на спірний об`єкт ним було втрачено з 08.04.2014, що підтверджується судовими рішеннями у справі № 4/5007/37/12. Тоді як мирова угода ухвалою суду першої інстанції була затверджена 02.08.2018, а справа № 906/324/18 знаходиться ще в провадженні суду першої інстанції. А тому суд апеляційної інстанції не вбачає порушення будь-яких майнових або інших прав апелянта оскаржуваною ухвалою в розумінні ст. 2, 14, 17, ч. 2 ст. 254 ГПК України, що є підставою для закриття апеляційного провадження у справі.

В цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника, що господарський суд не встановлював та не досліджував фактичні обставини справи щодо реальності виконання договору оренди. Оскільки мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Зазначена угода не призводить до вирішення спору по суті, сторони досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт у зв`язку із самостійним врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 911/616/15).

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено відсутність порушення прав апелянта в розумінні ст. 192 ГПК України при затвердженні мирової угоди. А тому доводи апелянта в цій частині не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для скасування ухвали Господарського суду міста Києві від 02.08.2018 про затвердження мирової угоди.

Щодо посилань апелянта на наявні судові спори між учасниками апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Так, апелянт правильно зазначає, що 11.03.2005 ТОВ "Лабрадорит" стало переможцем торгів, які відбулися з реалізації будівель модульного типу та пилорами, оформлені протоколами від 11.03.2005 № 5060001/363 тa № 5060002/364. Відділом державної виконавчої служби Житомирського обласного управління юстиції 12.04.2005 складено акти про проведення прилюдних торгів із реалізації будівлі модульного типу площею 2 496 кв. м та будівлі пилорами площею 117,5 кв. м, що розташовані за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8 Приватним нотаріусом Радомишльського району нотаріального округу Житомирської області на підставі названих документів видано свідоцтво від 15.04.2005 за № 485, яким підтверджено право власності ТОВ "Лабрадорит" на майно. 18.04.2005 бюро технічної інвентаризації зареєструвало за ТОВ "Лабрадорит" будівлю модульного типу та будівлю пилорами, що розташовані за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8.

В подальшому було ініційовано судові спори щодо оскарження торгів.

Так, постановою Вищого господарського суду України від 08.09.2014 касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Спіка" задоволено. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.06.2014 зі справи № 4/5007/37/12 скасовано. Рішення Господарського суду Житомирської області від 14.04.2014 та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 22.04.2014 у справі № 4/5007/37/12 залишено в силі.

Вказаним рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.04.2014 позов ЗАТ "Спіка" до ТОВ "Лабрадорит" було витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" на користь Закритого акціонерного товариства "Спіка" об`єкти нерухомого майна, а саме: будівля цеху по обробці граніту, літера А, площа - 117,5 кв.м. та Модуль 102х24, літера Б, площа - 2394,2 кв.м., які розташовані за адресою: Житомирська обл., Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8, що зареєстровані за ТОВ "Лабрадорит" з назвою будівля модульного типу площею 2394,2 кв.м. (літера Б) та будівля пилорами площею 117,5 кв.м. (літера А).

При цьому, ухвалюючи дане рішення, суд першої інстанції встановив, що рішенням господарського суду Житомирської області у справі № 2/870-НМ визнано недійсними прилюдні торги від 11.03.2005, проведені Житомирською філією "Укрспец`юст" з продажу належних на праві власності ЗАТ "Спіка" будівлі модульного типу та будівлі пилорами, що розташовані за адресою, Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна,8.

Так, рішенням господарського суду у справі № 2/870-НМ встановлено, що майно, яке було реалізовано з торгів 11.03.2005, переможцем яких було визнано ТОВ "Лабрадорит", належало на праві власності ЗАТ "Спіка". Вказане також було підтверджено постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 04.04.2011 та постановою Вищого господарського суду України №2/870-НМ від 29.06.2011. Вказане свідчить, що спірне майно вибуло з володіння власника - позивача поза його волею.

На підставі вищевказаного суд у тій справі задовольнив первісний позов (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) а саме витребувати від ТОВ Лабрадорит" на користь ЗАТ "Спіка" об`єкти нерухомого майна, а саме: будівлю цеху по обробці граніту, літера А, площа - 117,5 кв.м. та Модуль 102х24, літера Б, площа - 2394,2 кв.м., які розташовані за адресою: Житомирська обл., Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8, що зареєстровані за ТОВ "Лабрадорит" з назвою будівля модульного типу площею 2394,2 кв.м. (літера Б) та будівля пилорами площею, 117,5 кв.м. (літера А).

Таким чином, у вказаній справі (рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.04.2014) вирішено спір про право власності на нерухоме майно. Таке право власності було визнано за ЗАТ "Спіка". Як зазначає сам скаржник, 29.04.2015 було складено акт виконавчої служби про витребування майна у ТОВ "Лабрадорит" та лише у жовтні 2015 право власності на майно було зареєстровано за ЗАТ "Спіка".

Окрім цього, апелянт правомірно зазначив, що наразі ж у провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа № 906/324/18 (на стадії підготовчого провадження) за позовом ЗАТ "Спіка" до ТОВ "Лабрадорит" про відшкодування збитків, і однією з заявлених вимог (відбулось збільшення позовних вимог) є вимога про стягнення з ТОВ "Лабрадорит" збитків (до яких, за твердженням заявника, увійшли 805 382,00 грн. та 12080, 73 грн. судового збору в порядку регресу).

Так, судом апеляційної інстанції при розгляді питання порушення прав скаржника по даній справі було встановлено, що в провадженні Господарського суду Житомирської області дійсно знаходиться справа №906/324/18 за позовом ЗАТ "Спіка" до ТОВ "Лабрадорит" про стягнення 115000,00 грн, з яких: 100000,00 грн. збитків для відновлення первісного стану будівель; 5000,00 грн. майнової шкоди в порядку регресу; 5000,00 грн збитків, пов`язаних з упущеною вигодою; 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди (ділової репутації). Ухвалою Господарського суду Житомирської області 19.06.2019 було прийнято до розгляду заяву позивача ЗАТ "Спіка" №22/8-Л-5 від 22.08.18 про збільшення розміру позовних вимог до суми 15 698 605,41 грн в редакції заяви №22/1-Л-3 від 22.01.19р. (вх. № 02-44/107/19 від 24.01.19р. про збільшення розміру позовних вимог до суми 15 816 072,00грн.

01 липня 2019 року до Господарського суду Житомирської області надійшла зустрічна позовна заява ТОВ "Лабрадорит" (вх. №703 від 01 липня 2019 року) до ЗАТ "Спіка" з вимогами: визнати відсутність у ЗАТ "Спіка" права власності на нерухоме майно розташоване: Житомирська обл., Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8, придбане на підставі договору №21 від 27 вересня 1995 року, та зазначене у свідоцтві про право власності від 21 березня 2012 року, видане на підставі рішення Потіївської сільської ради від 13 березня 2012 року та будівлі модульного типу (літера Б) площею 2394,2 кв.м, та будівлі пилорами (літера А) площею 117,5 кв. м;

- скасувати за ЗАТ "Спіка" всі записи про проведену державну реєстрацію прав на нерухоме майно розташованого за адресою: Житомирська обл., Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8, придбане на підставі договору №21 від 27 вересня 1995 року, та зазначене у свідоцтві про право власності від 21 березня 2012 року, видане на підставі рішення Потіївської сільської ради від 13 березня 2012 року та будівлі модульного типу (літера Б) площею 2394,2 кв. м, та будівлі пилорами (літера А) площею 117,5 кв. м .

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 05.07.2022, залишеною в силі постановою ПЗАГС від 05.10.2022, у справі № 906/324/18 призначено повторну додаткову судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено КНДІСЕ Міністерства юстиції України.

Водночас, суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта (про ймовірне порушення прав при розгляді вищенаведеної іншої справи), що на підставі затвердження мирової угоди в даному провадженні, ЗАТ "Спіка" в провадженні у вказаній справі подало заяву про збільшення позовних вимог. Оскільки, по-перше, на момент перегляду оскаржуваної ухвали в суді апеляційної інстанції, відсутнє судове рішення у вказаній справі. А тому всі доводи апелянта з посиланням на обставини, у вказаній справі не приймаються, оскільки такі обставини не встановлені в розумінні ч. 4 ст. 75 ГПК України. По-друге, жодних інших порушених прав не встановлено.

Також щодо справи № 906/7/22, суд апеляційної інстанції зазначає, в межах вказаної справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Закритого акціонерного товариства "Спіка" та Приватного багатопрофільного малого підприємства "Клим", в якому просило: застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину договору оренди нерухомого майна від 01.03.2012, укладеного між Закритим акціонерним товариством "Спіка" та Приватним багатопрофільним малим підприємством "Клим", у спосіб визнання відсутності права вимоги у ЗАТ "Спіка" до ТОВ "Лабрадорит" за договором оренди від 01.03.2012 та мировою угодою від 24.07.2018, укладеною між Закритим акціонерним товариством "Спіка" та Приватним багатопрофільним малим підприємством "Клим", затвердженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі №910/9028/18, в тому числі в порядку регресу щодо будівлі модульного типу (літера Б) площею 2394,2кв.м., що розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину договору оренди від 01.03.2012, укладеного між Закритим акціонерним товариством "Спіка" та Приватним багатопрофільним малим підприємством "Клим", у спосіб припинення всіх майнових прав орендодавця у ЗАТ "Спіка" та орендаря у ПБМП "Клим" та припинення правовідносин за договором оренди від 01.03.2012 та мировою угодою від 24.07.2018, укладеною між Закритим акціонерним товариством "Спіка" та Приватним багатопрофільним малим підприємством "Клим", затвердженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі №910/9028/18 щодо будівлі модульного типу (літера Б) площею 2394,2кв.м., що розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с.Потіївка, вул. Радгоспна, 8.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.10.22 (залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31 січня 2023 року у справі № 906/7/22) у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" до Закритого акціонерного товариства "Спіка" та Приватного багатопрофільного малого підприємства "КЛИМ" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відмовлено. Водночас, посилання скаржника на зазначені рішення як підставу для перегляду і скасування оскаржуваної ухвали в даній справі відхиляються судом апеляційної інстанції з урахуванням встановлення відсутності порушених прав заявника.

Щодо суджень судів першої та апеляційної інстанції (у постанові від 31.01.2023 у справі № 906/7/22), зокрема, щодо того, що «вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину договору оренди нерухомого майна від 01.03.2012, підписаного між Закритим акціонерним товариством "Спіка" та Приватним багатопрофільним малим підприємством "Клим", у спосіб визнання відсутності права вимоги у ЗАТ "Спіка" до ТОВ "Лабрадорит" за мировою угодою від 24.07.2018, затвердженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі №910/9028/18 та у спосіб припинення всіх майнових прав орендодавця у ЗАТ "Спіка" та орендаря у ПБМП "Клим" та припинення правовідносин за договором оренди від 01.03.2012 і мировою угодою від 24.07.2018, не підлягають задоволенню в порядку позовного провадження у даній справі. Стосуються мотивування тих рішень, а тому колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що позов ТОВ "Лабрадорит" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину задоволенню не підлягають».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані судження щодо неправильно обраного способу захисту у вищенаведеній справі та, відповідно, відмова в позові з цих підстав, водночас, не є підставою для задоволення апеляційної скарги у даній справі з урахуванням встановлення судом апеляційної інстанції у даній справі відсутності порушення прав апелянта в розумінні ч. 2 ст. 254 ГПК України при оскарженні ухвали.

Саме з цієї підстави суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, водночас доводи відповідача про необґрунтованість закриття з інших підстав відхиляються, тому його заява підлягає задоволенню частково.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не вбачається, яке саме право скаржника і ким порушено. За приписами п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

А тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Лабрадорит" на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України.

Закрите акціонерне товариство "Спіка" у відзиві на апеляційну скаргу заявило про відшкодування витрат на професійну правову допомогу. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 244 ГПК України). А тому заява ЗАТ "Спіка" підлягає призначенню до розгляду. Відповідно, заперечення на таку заяву буде розглянуто під час розгляду заяви про розподіл витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 2, 4, 221, 234, п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Заяву Закритого акціонерного товариства "Спіка" про закриття апеляційного провадження у справі - задовольнити частково.

2. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі №910/9028/18 - закрити.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Заяву Закритого акціонерного товариства "Спіка" про розподіл витрат на професійну правову допомогу призначити до розгляду на 04.04.2023 о 10:20.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 13.03.2023.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич