РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2023Справа № 910/925/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Фізичної особи-підприємця Магаса Андрія Степановича, Івано-Франківська обл., м. Калуш

до Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича, м. Київ

про стягнення 528 951,02 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Магас Андрій Степанович (далі - ФОП Магас А.С./позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича (далі - ФОП Істомін І.О./відповідач) про стягнення 528 951,02 грн, у тому числі: 69 120,00 грн - основного боргу, 325 532,00 грн - пені, 123 818,60 грн - інфляційних втрат та 10 480,42 грн - 3% річних, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики (безвідсоткової) від 01.11.2021.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.01.2023 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.01.2023 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ФОП Істомін І.О. повідомляє суд, що 25.01.2023 сплатив суму основного боргу на користь позивача, внаслідок чого просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 69 120,00 грн.

07.02.2023 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за наявними матеріалами, в якій ФОП Магас А.С. підтверджує погашення відповідачем суми основного боргу у розмірі 69 120,00 грн та просить суд розглянути позовні вимоги щодо стягнення 325 532,00 грн - пені, 123 818,60 грн - інфляційних втрат та 10 480,42 грн - 3% річних.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що після відкриття провадження у справі ФОП Істомін І.О. сплатив на користь позивача суму основного боргу у розмірі 69 120,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 58 від 25.01.2023.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач з цим позовом звернувся до суду 17.01.2023, при цьому заборгованість у розмірі 69 120,00 грн погашена відповідачем 25.01.2022, тобто після звернення позивача до суду з цим позовом, відповідно суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в цій частині, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2021 між Фізичною особою-підприємцем Магасом Андрієм Степановичем (далі - позикодавець) та Фізичною особою-підприємцем Істоміним Ігорем Олеговичем (далі - позичальник) укладено договір позики (безвідсоткової), відповідно до якого позикодавець передав позичальникові, а позичальник прийняв безпроцентну позику на суму 625 000,00 грн, із зобов`язанням повернути зазначену суму позики у визначені цим договором розмірі, строки і порядку.

Згідно п. 2.1. та п. 2.2. договору позичальник зобов`язаний повернути позику позикодавцеві не пізніше 31.01.2022. Позичальник має право повернути позику достроково. Сума позики може бути повернута частинами або одним платежем.

У відповідності до п. 3.1. договору у випадку прострочення позичальником повернення суми позики в обумовлений даним договором строк, позичальник несе відповідальність шляхом сплати позикодавцю пені у розмірі 0,4% від суми заборгованості за кожний день прострочення до дня її повного повернення позикодавцю.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 7.1. договору).

На виконання умов цього договору, 01.11.2021 позивач надав, а відповідач прийняв кошти в сумі 625 000,00 грн, що підтверджується розпискою ФОП Істоміна І.О.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП Істомін І.О. повернув позику у розмірі 625 000,00 грн з порушенням строку, встановленого в п. 2.1. договору.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасного повернення позики, позивач просить суд стягнути з ФОП Істоміна І.О. 325 532,00 грн - пені, нарахованої за період з 01.02.2022 по 01.08.2022, а також 123 818,60 грн - інфляційних втрат та 10 480,42 грн - 3% річних, нарахованих у період з 01.02.2022 по 28.12.2022.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Судом вище встановлено, що 01.11.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір позики (безвідсоткової), відповідно до якого позивачем надано відповідачу грошові кошти в сумі 625 000,00 грн, що підтверджується розпискою ФОП Істоміна І.О. від 01.11.2021.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно п. 2.1. договору позичальник зобов`язаний повернути позику позикодавцеві не пізніше 31.01.2022.

Судом встановлено, що відповідач повернув суму позики позивачу, проте із порушенням строку, встановленого п. 2.1. договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Ураховуючи порушення відповідачем строку повернення позики, позивач нараховує 325 532,00 грн - пені за період з 01.02.2022 по 01.08.2022, а також 123 818,60 грн - інфляційних втрат та 10 480,42 грн - 3% річних за період з 01.02.2022 по 28.12.2022.

За змістом ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, у відповідності до п. 3.1. договору, у випадку прострочення позичальником повернення суми позики в обумовлений даним договором строк, позичальник несе відповідальність шляхом сплати позикодавцю пені у розмірі 0,4% від суми заборгованості за кожний день прострочення до дня її повного повернення позикодавцю.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж в ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій здійснюється за шість місяців.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом із тим, відповідно до ч. 3 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Так, 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово було продовжено, зокрема, Указом Президента України №58/2023 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, тобто воєнний стан продовжено до 20.05.2023.

Отже, з наведеного вбачається, що з 24.02.2022 включно позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Отже, за розрахунком суду обґрунтованими до стягнення є суми пені у розмірі 48 488,00 грн, 3% річних у розмірі 996,32 грн та інфляційних втрат у розмірі 26 944,00 грн, нараховані до 23.02.2022 включно.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Водночас, згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки позивачем не подано до суду будь-яких заяв щодо відшкодування судових витрат за рахунок відповідача або повернення сплаченої суми позивачу внаслідок закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 69 120,00 грн, суд унеможливлений вирішити питання щодо повернення судового збору. При цьому, суд одночасно повідомляє ФОП Магас А.С., що останній не позбавлений права звернутися до суду із відповідним клопотанням.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Магаса Андрія Степановича до Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича в частині стягнення основного боргу у розмірі 69 120,00 грн - закрити.

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Магаса Андрія Степановича в частині стягнення пені у розмірі 325 532,00 грн, інфляційних втрат в сумі 123 818,60 грн та 3% річних у розмірі 10 480,42 грн задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Істоміна Ігоря Олеговича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Магаса Андрія Степановича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) пеню у розмірі 48 488 (сорок вісім тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн 00 коп., 3% річних в сумі 996 (дев`ятсот дев`яносто шість) грн 32 коп., інфляційні втрати в сумі 26 944 (двадцять шість тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн 00 коп. та 1 146 (одну тисячу сто сорок шість) грн 43 коп. - судового збору.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук