номер провадження справи 5/1/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023 Справа № 908/2763/22

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКМАН" (пр. Миколи Бажана, буд. 30, м. Київ, 02140; )

До відповідача: Приватного акціонерного товариства "ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ" (вул.Північне шосе/вул. Теплична, буд. 22-Б/1, м. Запоріжжя, 69106; )

про стягнення 45 803,20 грн.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

26.12.2022 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКМАН" до Приватного акціонерного товариства "ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ" про стягнення 45 803,20 грн.

Відповідно до Протоколу передачу судової справи раніше визначеному складу суду від 26.12.2022 справу №908/2763/22 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 09.01.2023 № 908/2763/22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2763/22 в порядку спрощеного позовного провадження. Здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії та подати усі наявні в них докази, які стосуються предмету спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Як вбачається з позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 24.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕКМАН» (позивач, виконавець) та Приватним акціонерним товариством «ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ» (відповідач, замовник) було укладено договір сервісного обслуговування гарантійної навантажувальної техніки № ДГСО Дн24/06/21. На виконання умов договору позивач виставив замовнику рахунки: № від 21.02.2022 на суму 9 518,40 грн.; №· від 21.02.2022 на суму 8 508,00 грн.; № від 21.02.2022 на суму 4 524,00 грн.; № від 21.02.2022 на суму 16 377,60 грн. Також, позивачем здійснено розрахунок 3 % річних за період 09.03.2022 - 23.12.2022 (289 днів) у розмірі 591,92 грн. та інфляційних втрат за період березень - серпень 2022 у розмірі 6 283,28 грн.

Відповідач відзив на позовну заяву, запропонований надати ухвалою від 09.01.2023 до суду не направив. Клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін на адресу суду не надходило.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 24.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕКМАН»(далі - позивач, виконавець) та Приватним акціонерним товариством«ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ» (далі - відповідач, замовник) укладено договір сервісного обслуговування гарантійної навантажувальної техніки № ДГСО Дн24/06/21 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. умов договору в порядку та на умовах, визначених договором, виконавець бере на себе зобов`язання своїми силами на свій ризик зазавданням замовника виконати комплекс робіт по сервісному обслуговуваннюгарантійної навантажувальної техніки замовника, а замовник в порядку та на умовах,визначених цим договором бере на себе зобов`язання прийняти та оплатити виконані виконавцем роботи.

Відповідно до п. 2.5. договору оплата робіт за цим договором здійснюється наумовах відстрочки платежу протягом 14 календарних днів з моментувиставлення виконавцем рахунків і податкових накладних.

На виконання умов договору позивач виставив замовнику рахунки: № від 21.02.2022 на суму 9 518,40 грн.; №· від 21.02.2022 на суму 8 508,00 грн.; № від 21.02.2022 на суму 4 524,00 грн.; № від 21.02.2022 на суму 16 377,60 грн.

Зазначені рахунки були надіслані електронною поштою замовнику на йогоелектронну адресу:ІНФОРМАЦІЯ_1, крім того 22.02.2022 були передані виконавцем замовнику безпосередньо перед виконанням робіт поДоговору.

На виконання умов договору виконавець здійснив комплекс робіт передбачених договором, що безпосередньо підтверджується підписаними Актамипро надання послуг: СЦ100027164 від 22.02.2022 на суму 9 518,40 грн.; СЦ100027165 від 22.02.2022 на суму 8 508,00 грн.; СЦ100027166 від 22.02.2022 на суму 4 524,00 грн.; СЦ100022771 від 22.02.2022 на суму 16 377,60 грн.

Крім того на виконання умов договору замовником було складено і зареєстрованоподаткові накладні:№1423 від 22.02.2022; №1424 від 22.02.2022; №1425 від 22.02.2022; №1426 від 22.02.2022.

Проте, всупереч умовам договору відповідач не оплатив вартість вже фактичнонаданих йому послуг, чим порушив майнові права та інтереси позивача.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою сплатити заборгованістьза виконані роботи, як в усній формі, так і в повідомленнях на електронну адресу, такі в порядку письмових звернень на офіційну юридичну адресу відповідача.

16.06.2022 позивачем надіслано лист №1606/22 щодо вимоги сплатитизаборгованість, проте відповіді так і не отримали.

Окрім того, 06.10.2022 позивач направив на адресу місцезнаходження відповідача лист-вимогу (вих. №0610/22 від 06.10.2022), про що свідчить поштовий чек та опис.

У відповідь на вказаний лист відповідач надіслав лист без номеру та дати, в якому незаперечує існуючу заборгованість, крім того безпідставно посилається на форс -мажорні обставини.

Однак, станом на момент звернення до суду з цією заявою, відповідач нездійснив оплату заборгованості за виконані роботи у розмірі 38 928,00грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочиввиконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатитисуму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь часпрострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщоінший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до 2.5. договору оплата робіт за цим договоромздійснюється на умовах відстрочки платежу протягом 14 календарних днів змоменту виставлення виконавцем рахунків і податкових накладних, товідповідно виходить що датою виставлення рахунків є 21.02.2022, адатою створення податкових накладних є 22.02.2022.

Згідно з умовамидоговору останнім днем для сплати заборгованості було сплати08.03.2022.

Позивачем здійснено розрахунок 3 % річних за період 09.03.2022 -23.12.2022 (289 днів)у розмірі 591,92 грн.та інфляційних втрат за період березень - серпень 2022 у розмірі 6 283,28 грн.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, додаткові пояснення, проаналізувавши норми чинного законодавства суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Частинами 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору здійснено комплекс робіт передбачених договором, що безпосередньо підтверджується підписаними Актами про надання послуг: СЦ100027164 від 22.02.2022 на суму 9 518,40 грн.; СЦ100027165 від 22.02.2022 на суму 8 508,00 грн.; СЦ100027166 від 22.02.2022 на суму 4 524,00 грн.; СЦ100022771 від 22.02.2022 на суму 16 377,60 грн. на загальну суму 38 928,00 грн.

Контррозрахунку спірної суми як і доказів сплати у повному обсязі або частково відповідачем суду не надано.

Отже, заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основної заборгованості за договором сервісного обслуговування гарантійної навантажувальної техніки № ДГСО Дн24/06/21 від 24.06.2021 в розмірі 38 928,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем заявлено 3 % річних за період 09.03.2022 - 23.12.2022 (289 днів) у розмірі 591,92 грн. та інфляційні витрати за період березень - серпень 2022 у розмірі 6 283,28 грн.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність розрахунків наданих позивачем. Розрахунок втрат від інфляції є правильним. Згідно із розрахунком суду 3 % річних складають 924,67 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 591,92 грн.

Проте, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України).

Відповідач проти арифметичних розрахунків не заперечив, контррозрахунку як і доказів сплати суми боргу у повному обсязі суду не надав.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 1291 Конституції України, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ" (вул. Північне шосе/вул. Теплична, буд. 22-Б/1, м. Запоріжжя, 69106; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКМАН" (пр. Миколи Бажана, буд. 30, м. Київ, 02140; ) заборгованість у розмірі 38 928 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот двадцять вісім) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 591 грн. (п`ятсот дев`яносто одна) 92 коп.,інфляційні втрати у розмірі 6 283 (шість тисяч двісті вісімдесят три) грн. 28 коп., судовий збір у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп. Видати наказ.

Повний текст рішення складено та підписано 13.03.2023.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.