ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
10.03.2023 м. Ужгород Справа № 907/630/22
Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,
за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.
розглянувши заяву представника позивача, адвоката Рибченко Н.М. № 7 від 23.02.2023
про ухвалення додаткового рішення у справі №907/630/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс", с. Петрушки Бучанського району Київської області
до відповідача Фізичної особи - підприємця Барзуна Віктора Олександровича, с. Білки Закарпатської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша", м. Київ
про стягнення 110 743,43 грн
За участю представників:
позивача - Рибченко Н.М., адвокат, довіреність від 13.06.2021 (в режимі ВКЗ);
відповідача - не з`явився;
третьої особи - не з`явився.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Васт-транс" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Барзуна Віктора Олександровича про стягнення 110743,43 грн - майнової шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, що складається з оплати послуг з визначення вартості матеріального збитку в сумі 5000,00 грн та вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу в розмірі 105743,43 грн.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Як вбачається з матеріалів справи, у вказаному рішенні Господарського суду Закарпатської області від 22 лютого 2023 року вирішено питання про розподіл судових витрат лише в частині судового збору.

23 лютого 2023 року від представника позивача на електронну адресу суду надійшла заява № 7 від 23.02.2023 в якій заявник просить суд ухвалити додаткове рішення та стягнути з Фізичної особи - підприємця Барзуна Віктора Олександровича судові витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою суду від 01 березня 2023 року розгляд заяви представника позивача № 7 від 23.02.2023 про ухвалення додаткового рішення призначено в судовому засіданні на 10 березня 2023 року та встановлено учасникам справи строк до 09 березня 2023 року для подання письмових пояснень і заперечень щодо заяви у справі № 907/630/22.

Від відповідача у справі 07.03.2023 на адресу суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами від 03.03.2023, за яким ФОП Барзун В.О. вважає розумним і обгрунтованим розмір витрат позивача на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн, які підприємець просить суд розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, відповідно до змісту клопотання від 03.03.2023 відповідач просить розгляд заяви позивача про ухвалення додаткового рішення проводити без участі представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 10.03.2023 підтримав подану Товариством заяву про ухвалення додаткового рішення та просив суд стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. Крім того, представником позивача надано пояснення та наведено власні аргументи щодо поданого відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Відповідач та третя особа в справі в судове засідання 10.03.2023 не з`явилися, хоча про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку. Третя особа в справі про причини неявки суд не повідомила та не скористалася правом подати письмові пояснення та/або заперечення щодо заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням викладеного, суд висновує, що неявка в судове засідання представника відповідача та третьої особи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, яка відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України повинна бути розглянута судом в десятиденний строк з дати її надходження до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відповідно до ст. 233 ГПК України, додаткове рішення у цій справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

Розглянувши матеріали заяви та додані до неї докази суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог означених у заяві з огляду на таке.

Згідно з п. 3 ч. 1ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Статтею 124 ГПК України унормовано, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частина перша статті 123 ГПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст.126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст.126 ГПК України).

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Звертаючись з позовом до суду позивачем зазначено про те, що він очікує понести у зв`язку з розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн. Водночас, під час розгляду справи судом позивачем подавалося суду клопотання №44 від 16.11.2022 (вх. №02.3.1-02/6298/22 від 17.11.2022), яким долучено до матеріалів справи копію Договору про надання правничої допомоги № 44 від 17.08.2022, Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Рибченко Н.М., якою надавалася професійна правнича допомога позивачу в справі та рахунку-фактури №44 від 02.11.2022 і платіжного доручення №1775 від 03.11.2022, відповідно до яких ТОВ «Васт-Транс» здійснено часткову оплату вартості професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 3000,00 грн.

Окрім того, позивачем в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України після прийняття рішення у справі відповідно до клопотання №6 від 23.02.2023 надано суду акт виконаних робіт від 23.02.2023 до Договору про надання правничої допомоги № 44 від 17.08.2022, детальний опис виконаних адвокатом за даним Договором робіт від 23.02.2023 та рахунок-фактуру №8 від 23.02.2023 і платіжне доручення №287 від 23.02.2023, відповідно до яких ТОВ «Васт-Транс» здійснено оплату вартості професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 17 000,00 грн

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.п. 1,2 Договору про надання правничої допомоги № 44 від 17.08.2022, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс», як Замовник та Адвокатом Рибченко Наталією Миколаївною (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6055 від 08 грудня 2018 року, як Виконавцем, сторони погодили надання Замовнику Виконавцем на платній основі правничої допомоги по видах та об`ємі, передбачених цим Договором та з метою захисту прав чи інтересів Замовника.

Виконавець надає правничу допомогу стосовно відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті ДТП, що сталася 23.03.2021 за участю транспортного засобу Замовника: автомобіля «Mercedes Benz Actros 1743LS» д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа марки «KRONE SD» д.н.з. НОМЕР_2 неподалік КПП «Тиса» в м. Чоп з визначеним в Договорі переліком правничої допомоги.

Згідно з пунктами 2, 5 даного Договору сторонами погоджено фіксований тариф правничої допомоги - 10 000,00 грн та додатково 2000,00 грн за участь в розгляді справи за одне судове засідання і 1000,00 грн за одну годину виконання інших робіт.

Відповідно до п. 1 Акту виконаних робіт від 23.02.2023 до Договору про надання правничої допомоги № 44 від 17.08.2022, детального опису виконаних адвокатом за даним Договором робіт від 23.02.2023 сторонами визначено вартість наданої адвокатом правничої допомогти у даній справі в розмірі 20 000,00 грн за такі послуги:

1. Складання та виготовлення трьох екземплярів позовної заяви №26 від 26.08.2022 з додатками з направленням до Господарського суду Закарпатської області. Кількість витраченого робочого часу - 3 год.

2. Складання та виготовлення трьох екземплярів відповіді на відзив на позовну заяву №25 від 03.10.2022 у справі № 907/630/22, з направленням сторонам у справі та до Господарського суду Закарпатської області. Кількість витраченого робочого часу - 3 год.

3. Складання та виготовлення трьох екземплярів заяви про збільшення позовних вимог № 26 від 03.10.2022 у справі № 907/630/22, з направленням сторонам у справі та до Господарського суду Закарпатської області. Кількість витраченого робочого часу - 1 год.

4. Складання клопотань про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції №35 від 13.10.2022, №44 від 02.11.2022, №48 від 18.11.2022, №3 від 03.01.2023, № 7 від 13.02.2023 у справі №907/630/22, з направленням сторонам у справі та до Господарського суду Закарпатської області. Кількість витраченого робочого часу - 2,5 год.

5. Виготовлення та направлення третій особі позовної заяви № 26 від 26.08.2022 з додатками та складання клопотання про долучення доказів № 45 від 23.11.2022 у справі № 907/630/22 з направленням до Господарського суду Закарпатської області. Кількість витраченого робочого часу - 1,5 год.

6. Складання та виготовлення клопотання про визнання доказів неналежними № 5 від 01.02.2023 у справі №907/630/22 з направленням сторонам у справі та до Господарського суду Закарпатської області. Кількість витраченого робочого часу - 2 год.

7. Складання та виготовлення додаткових пояснень № 8 від 17.02.2023 у справі №907/630/22 з направленням сторонам у справі та до Господарського суду Закарпатської області. Кількість витраченого робочого часу - 2 год.

8. Прибуття до суду та участь у судових засіданнях 02.11.2022, 18.11.2022, 12.12.2022, 25.01.2023, 22.02.2023. Кількість судових засідань - 5.

Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Водночас, суд звертається до правової позиції, що викладена у постанові Верховного суду від 12.01.2023 у справі №908/2702/21 за якою під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21тощо (п.п. 8.39.-8.41. постанови Верховного суду від 12.01.2023 у справі №908/2702/21).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

В даному контексті суд звертається до правової позиції, зазначеній у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Так, Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29);

2) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

Поряд з цим відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо».

Суд звертається також і до правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у справі №904/4507/18 від 12.05.2020, яка полягає в тому, що: «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність»

Суд також акцентує, що Європейський суд з прав людини у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

У рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява N 35839/97) ЄСПЛ також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

Також Суд виходить з того, що ЄСПЛ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Оцінюючи докази на підтвердження наданої позивачу адвокатом Рибченко Наталією Миколаївною правової допомоги в розмірі 20 000,00 грн, суд, керуючись зазначеними вище принципами обґрунтованості судових витрат, їх необхідності та неминучості для розгляду даної справи, приходить до висновку, що такі види наданої позивачу правової допомоги як «Складання та виготовлення трьох екземплярів заяви про збільшення позовних вимог № 26 від 03.10.2022 у справі № 907/630/22, з направленням сторонам у справі та до Господарського суду Закарпатської області» та «Виготовлення та направлення третій особі позовної заяви № 26 від 26.08.2022 з додатками та складання клопотання про долучення доказів № 45 від 23.11.2022 у справі № 907/630/22 з направленням до Господарського суду Закарпатської області», «Складання та виготовлення додаткових пояснень № 8 від 17.02.2023 у справі №907/630/22 з направленням сторонам у справі та до Господарського суду Закарпатської області», на які, за твердженням заявника, адвокатом витрачено разом 4,5 год, - не можуть вважатися неминучими та необхідними для надання правничої допомоги клієнти під час розгляду даної справи, позаяк заява про збільшення позовних вимог № 26 від 03.10.2022 відповідно до ухвали суду від 18.11.2022 залишена судом без розгляду за заявою самого ж представника позивача, а необхідність надання позивачем у справі додаткових пояснень (в той час як заявами по суті справи є позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву) позивачем не обґрунтована.

Водночас, суд зважає, що такі дії адвоката як оформлення копій доказів, направлення документів поштовими засобами не можуть бути віднесені до передбачених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видів правничої допомоги, яка надається безпосередньо адвокатом клієнту.

Також, не може бути визнано судом обґрунтованим, неминучим та необхідним включення позивачем до обсягу правничої допомоги «Складання клопотань про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції №35 від 13.10.2022, №44 від 02.11.2022, №48 від 18.11.2022, №3 від 03.01.2023, № 7 від 13.02.2023 у справі №907/630/22», на яку адвокатом витрачено 2,5 год, позаяк брати участь в судових засіданнях є правом, а не обов`язком учасника справи, який сам обирає форму участі в судовому засіданні, а як вбачається з долучених до заяви про ухвалення додаткового рішення документів, участь адвоката в судових засіданнях у даній справі також включено до опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, загальною вартістю 10 000,00 грн.

Крім того, суд бере до уваги також і ту обставину, що позовна заява в даній справі не містить великої кількості додатків, що б підтверджувало необхідність значних затрат часу адвокатом по збиранню доказів у справі, а сама позовна заява у даній справі за змістом практично не відрізняється від позовної заяви ТОВ «Васт-Транс», яка подавалася в іншій справі до Господарського суду Закарпатської області (справа №907/260/22), копія якої долучена відповідачем до клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим покладення в повній мірі на відповідача зазначених витрат не є обґрунтованим та справедливим.

При цьому, аналізуючи такий вид наданої позивачу адвокатом правничої допомоги як «Прибуття до суду та участь у судових засіданнях 02.11.2022, 18.11.2022, 12.12.2022, 25.01.2023, 22.02.2023. Кількість судових засідань - 5», суд зауважує, що судове засідання 25.01.2023 не відбулося у зв`язку з оголошенням на території Закарпатської області повітряної тривоги, про що керівником апарату суду складено акт №02-07/4 від 25.01.2023 та учасників справи про наведену обставину повідомлено ухвалою від 25.01.2023 із зазначенням дати наступного судового засідання в даній справі.

З урахуванням наведеного, документально не підтверджується участь представника позивача в такому засіданні чи прибуття його до суду з метою відповідної участі, а відтак, і невідповідним є віднесення витрат в цій частині в сумі 2000,00 грн до професійної правничої допомоги.

Зважаючи на наведене, беручи до уваги заяву відповідача про зменшення розміру судових витрат, суд вважає обґрунтованим, співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданої адвокатом правничої допомоги саме за розгляд даної справи в господарському суді 13 000,00 грн судових витрат на правничу допомогу (8000,00 грн за участь в судових засіданнях + 5000,00 грн (50% від переліку, що зазначений в акті виконаних робіт від 23.02.2023 та п.п. 1-7 детального опису виконаних адвокатом робіт від 23.02.2023).

За приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (окрім судового збору), покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, за наслідками розгляду спору в справі 907/630/22 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" задоволено частково, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 13 000,00 грн покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог у справі, було, серед іншого, стягнення з відповідача сплачених позивачем коштів як оплати послуг з визначення вартості матеріального збитку в сумі 5000,00 грн.

В той же час, хоч мотивувальна частина рішення суду від 22.02.2023 в даній справі і містить оцінку судом необхідності та підставності понесення позивачем відповідних витрат, висновок з даного питання судом в рішенні не зроблено, що відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України є підставою ухвалення з ініціативи суду додаткового рішення із зазначенням висновку суду щодо означеної позовної вимоги.

Так, відповідно до укладеного між ТОВ «Васт-Транс», як Замовником та ФОП Парфьонов О.О., як Виконавцем Договору про визначення вартості матеріального збитку внаслідок пошкодження №1596 від 30.03.2021, Виконавцем проведено оцінку визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу Замовника: автомобіля «Mercedes Benz Actros 1743LS» д.н.з. НОМЕР_1 , за результатами якої складено звіт №1596 від 07.04.2021.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №30/03 від 30.03.2021 позивачем здійснено на користь Виконавця оплату за надані послуги з оформлення звіту в розмірі 5000,00 грн.

Так, за приписами п.п. 34.1.-34.4. статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV) страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Таким чином, означеними положеннями встановлено право потерпілого самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру у разі, якщо представник страховика не з`явився в десятиденний строк з дня повідомлення страховика про ДТП, а відтак, укладення ТОВ "Васт-Транс" з суб`єктом оціночної діяльності ФОП Парфьонов О.О. Договору №1596 про визначення вартості матеріального збитку внаслідок пошкодження 30.03.2021, тобто до спливу навіть десяти днів з дати настання ДТП (23.03.2021) суперечить встановленому законом порядку дій осіб щодо отримання страхового відшкодування та відповідні витрати позивача, пов`язані з самостійним визначенням вартості матеріального збитку не були очевидно необхідними та не знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з спричиненою працівником відповідача ДТП, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Керуючись статтями 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" адвоката Рибченко Н.М. від 23.02.2023 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Барзуна Віктора Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-транс" (08113, с. Петрушки Київської області, вул. Лісна, 1, ) 58,69 грн (п`ятдесят вісім гривень 69 копійок) витрат на правничу допомогу.

3. В частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" про стягнення з Фізичної особи - підприємця Барзуна Віктора Олександровича 19941,31 грн судових витрат на правничу допомогу та 5000,00 грн витрат за виготовлення Звіту №1596 від 07.04.2021 «Про визначення вартості матеріального збитку автомобіля», - відмовити.

4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту додаткового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 10 березня 2023 року.

Суддя Лучко Р.М.