РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/1120/22
Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді Ноувен М.П.,

за участю секретаря судового засідання Одинець І.М.

розглянувши у порядку загального позовного провадження справу №927/1120/22

за позовом: Міністерства оборони України,

Повітрофлотський проспект,6, м. Київ,03168;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівертекс",

вул. Малиновського, 55А, м. Чернігів,14020;

про стягнення штрафних санкцій в сумі 1015014,62 грн;

за участю:

представника позивача: Федорченко Р.В.;

представника відповідача: Боярченка С.Ю.;

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівертекс" про стягнення 1015014,62 грн штрафних санкцій, а саме: 331831,70 грн пені та 683182,92 грн штрафу.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.01.2021, встановлено сторонам строки для надання відзиву на відзив, відповіді на відзив.

Судове засідання, призначене 20.01.2023 не відбулось у зв`язку з оголошенням станом на 14:00 по м. Чернігову та Чернігівській області повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2023 призначено підготовче засідання на 01.02.2023, на 12:00.

У судовому засіданні 01.02.2023 суд протокольно постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та за письмової згоди представників сторін перейшов до розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 01.02.2023 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви до 01.03.2023.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в суді, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення рекомендованої кореспонденції та розписками представників про дату судових засідань.

У судовому засіданні 01.03.2023 оголошена вступна та резолютивна частини рішення на підставі ст. 240 ГПК України.

Позиції учасників справи.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю товару від 25.03.2022 № 286/3/22/52.

05.01.2023 від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечує, зазначає про відсутність його вини та обґрунтовує наступним:

- Договір укладено 25.03.2023 року в період бойових дій навколо м. Чернігова, де знаходяться виробничі цехи Відповідача;

- не дивлячись на скрутну ситуацію, відсутність відомостей щодо стану виробничих потужностей, ТОВ «Сівертек» взяло зобов`язання по виготовленню та поставці костюмів літніх польових для Позивача;

- в квітні 2022 року стало відомо, що загальний розмір збитків Відповідача внаслідок збройної агресії російської федерації протягом лютого-березня 2022 року склав 34 935 539,78грн і підприємство є одним з найбільш постраждалих, що зафіксовано у відповідних актах комісій;

- враховуючи ту обставину, що підприємство відновило роботу лише з 30.05.2022 і власними потужностями не могло виконати замовлення, відповідач, для виконання умов договору завезло 6100 комплектів костюмів літніх польових з-за меж митної території України і відвантаження продукції на склад Міністерства Оборони України відбулось в день митного перетину території України;

- 17.06.2022 Відповідачем в повному обсязі виконані зобов`язання за Договором;

- пункт 4.5 Договору щодо обов`язкового надання Постачальником висновку санітарно-епідеміологічної експертизи на товар не було виконано у зв`язку з введенням в дію Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру».

Відзив на позов прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи. Справа розглядається з урахуванням поданого відзиву.

Від Позивача 18.01.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначає, що Відповідач знав про бойові дії біля м.Чернігова і на свій власний ризик уклав Договір від 25.03.2022 та взяв на себе зобов`язання по виготовленню та поставці продукції. Крім того, Відповідач не реалізував положення п.8.2 Договору та не попередив Позивача вчасно про обставини непереборної сили.

Позивач наполягає на тому, що товар ним отримано лише 05.07.2022, підтримує позов та заперечує проти зменшення суми штрафних санкцій.

Відповідь на відзив прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки). У судовому засіданні 01.03.2023 представником позивача заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.

Клопотання Відповідача прийнято судом до розгляду.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про перегляд в судовому засіданні відеодоказів, доданих до відзиву на позов.

У судовому засіданні 01.03.2023 судом у присутності учасників справи оглянуто відеодоказ, що зафіксовано у протоколі судового засідання.

17.01.2023 Відповідачем подано клопотання про поновлення пропущеного строку для подання клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме копії Довідки Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області від 13.01.2023 № 04-31/5-з.

Своє клопотання Відповідач обґрунтовує тим, що останній не мав об`єктивної можливості надати зазначений доказ разом із відзивом на позов, оскільки на момент подання відзиву зазначена довідка у Відповідача була відсутня.

У судовому засіданні 01.02.2023 суд з урахуванням положень ст. 80,119 ГПК України задовольнив клопотання Відповідача про поновлення строку для подання клопотання про приєднання доказів.

Суд постановив протокольну ухвалу про поновлення пропущеного строку та про задоволення клопотання про приєднання доказу до матеріалів справи.

Будь-яких заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Перелік обставин, які є предметом доказування. Перелік доказів.

Враховуючи предмет і підстави позову, до обставин, які є предметом доказування у справі належать: наявність правових підстав для застосування до Відповідача наслідків порушення грошових зобов`язань по суті спору.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано копії:

- договору про закупівлю для державних потреб товарів речової служби (за кошти Державного бюджету) № 286/3/22/52 від 25.03.2022,

- додаткової угоди № 1 від 02.05.2022,

- додаткової угоди № 2 від 04.07.2022,

- листа відповідача № 1/1-501 від 20.06.2022,

- рахунку-фактури № 41 від 04.07.2022,

- видаткової накладної № 41 від 04.07.2022,

- акта приймання-передачі військового майна № 789 від 05.07.2022,

- претензії № 286/3010 від 29.08.2022 з доказами направлення,

- лист відповідача № 1/1-252 від 13.09.2022.

Відповідачем на підтвердження своїх заперечень надано копії:

- міжнародної декларації,

- товарно-транспортної накладної № 41 від 17.06.2022,

- листа Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів,

- документальне підтвердження пошкодження майна Відповідача внаслідок військової агресії.

Обставини справи встановлені судом.

25.03.2022 між Міністерством оборони України, в особі тимчасового виконуючого обов`язки директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України (Замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сівертекс» (постачальник, відповідач) укладено договір №286/3/22/52, за умовами якого (пункт 1.1., 1.2.) постачальник зобов`язався у 2022 році поставити Замовнику товар (костюм літній-польовий) в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому Договорі, а Замовник забезпечити приймання та оплату Товару.

Відповідно до пункту 1.3 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1) вимоги до товару визначені в специфікації:

- костюм літній польовий;

- строк постачання - до 31.05.2022 включно;

- кількість 6100;

- вартість 1333,30 (без ПДВ);

- ціна Договору 8133313 грн (без ПДВ), 9759975,60 грн з ПДВ.

Підставою для укладення Договору є постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №169 (зі змінами) «Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану» (п.1.4 Договору).

Відповідно до пункту 4.1 Договору, товар постачається на об`єднані центри забезпечення Замовника власними силами Постачальника та за рахунок Постачальника згідно з положеннями Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами.

Відповідно до пункту 4.5 Договору, Постачальник зобов`язаний не пізніше ніж за 24 години до початку відвантаження Товару за договором повідомити представника Центрального управління про готовність партії Товару до постачання та місце його здачі.

Під час приймального контролю Товару за якістю Представник Центрального управління перевіряє пакування, маркування, компетентність та лінійні виміри Товару згідно з нормативною або/та технічною документацією.

Постачальник зобов`язаний надави Представнику Центрального управління висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи на Товар або матеріали, з яких він виготовлений, у разі, якщо його виготовлення здійснювалось за межами території України, інші документи, що підтверджують відповідність Товару та матеріалів встановленим Замовником вимогам та медичним вимогам безпеки для здоров`я і життя людини згідно з чинним законодавством України.

Результати приймального контролю якісного стану Товару відображаються в розділі 5 акту приймання-передачі та засвідчуються підписом і печаткою Представника Центрального управління.

Пунктом 4.6 Договору передбачено, що приймання Товару за кількістю та якістю у всіх випадках, які не врегульовані положеннями цього Договору, здійснюється Одержувачем Замовника відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України від 19.07.2017 №375 «Про затвердження Порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних Сил України», Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю (затверджена постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65 №ІІ-6.)

Відповідно до пункту 7.3.2 Договору, за порушення строків виконання зобов`язання Постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості несвоєчасного поставленого Товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної ціни Договору (пункт 3.1).

Відповідно до пункту 7.3.6 Договору, неустойка (пеня, штраф) за несвоєчасне постачання Товару, яка передбачена п.7.3.4 Договору нараховується за весь період прострочення.

Відповідно до розділу VIII Договору (п. 8.1.,8.2.,8.3.,8.4.,8.5.) Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення Договору та виникли поза волею Сторін, а саме знищення в наслідок бойових дій виробничих потужностей Виконавця, партії (партій) товару тощо.

Сторона не може виконувати зобов`язання за Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі.

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ, котрий надається місцевими органами виконавчої влади, або ДСНС за місцезнаходженням однієї із сторін за договором, або Торгово - промисловою палатою України.

Сторони можуть бути звільнені від відповідальності за часткове чи повне невиконання обов`язків за Договором, якщо доведуть, що воно було викликано неконтрольованою перешкодою, яка відбувалась поза контролем Сторін і виникло після укладення Договору та Стороною було дотримано умови п. 8.1.-8.3. даного Договору.

Невиконання або неналежне виконання Постачальником п. 8.1.-8.3. цього Договору позбавляє останнього права посилатися на обставини непереборної сили та не звільняє його від відповідальності за порушення зобов`язань.

Подовження строків (термінів) виконання зобов`язання за цим Договором у зв`язку із виникненням обставин непереборної сили можливо лише при виконанні Постачальником п. 8.1.-8.3. цього Договору.

Відповідно до Додатку 1 до Договору від 25.03.2022 №286/3/22/52, рознарядка Міністерства оборони України за специфікацією, відвантаження товару (костюм літній-польовий - 6100 одиниць) визначено за адресою: АДРЕСА_2, філія в/ч НОМЕР_1 код НОМЕР_2.

Відповідно до п.11.1 Договору, договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31.12.2022.

Згідно з товарно-транспортною накладною №41 від 17.06.2022 відповідачем доставлено до Філії В/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 6100 од. костюмів літніх польових.

20.06.2022 Відповідач звернувся з листом до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, відповідно до якого просив внести зміни до п. 4.5. Договору та викласти його в запропонованій редакції (а.с. 37 т.1).

Відповідно до Додаткової угоди №2 від 04.07.2022 змінено пункт 4.5 Договору та викладено в наступній редакції:

Постачальник зобов`язаний не пізніше ніж за 24 години до початку відвантаження Товару за договором повідомити представника Центрального управління про готовність партії Товару до постачання та місце його здачі.

Під час приймального контролю Товару за якістю Представник Центрального управління перевіряє комплектність та лінійні виміри Товару згідно з нормативною або/та технічною документацією.

Постачальник зобов`язаний надави Представнику Центрального управління гарантійний лист про можливість заміни Товару у разі виявлення виробничих дефектів за власний рахунок та декларацію від виробника про відповідність Товару.

Результати приймального контролю якісного стану Товару відображаються в розділі 5 акту приймання-передачі та засвідчуються підписом і печаткою Представника Центрального управління.

В інших питаннях, які не врегульовані цією додатковою угодою, Сторони керуються Договором.

05.07.2022 між сторонами підписано видаткову накладну № 41 від 04.07.2022, відповідно до якої Відповідачем поставлено, а Позивачем прийнято Товар - костюм літній польовий у відповідності до вимог постачальника в кількості 6100 шт. на загальну суму 9759759,00 грн (з ПДВ).

05.07.2022 позивачем складено та затверджено акт приймання - передачі військового майна № 789.

У зв`язку з порушенням Відповідачем строків поставки Позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 331831,70 грн пені за період з 01.06.2022 по 05.07.2022, а також 683182,92 грн штрафу за прострочку поставки товару понад 30 днів.

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Оцінка аргументів та нормативно - правове обґрунтування.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

За своєю юридичною природою, укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій на підставі п.п.7.3.2. п.7.3. Договору.

За змістом ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відтак, суд зазначає, що обов`язковою передумовою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є вчинення особою правопорушення у сфері господарювання та наявність вини особи, яка його порушила.

В господарському праві діє принцип вини зобов`язаної сторони, якщо не доведено протилежне. При цьому, за змістом ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідач, обґрунтовуючи відсутність підстав для стягнення з нього штрафних санкцій у даній справі, покликається на те, що поставка товару за договором напряму залежить від кількості вирощеного насіння соняшника, тобто урожаю, що залежить від об`єктивних факторів, зокрема, погодних умов. Відповідач доклав значних зусиль для вирощення обумовленої договором сільськогосподарської продукції, однак був позбавлений реальної можливості поставити весь товар через обставини, які не залежали від його волі, а саме через низьку врожайність соняшника у зв`язку з вкрай несприятливими погодними умовами, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач виконав свої зобов`язання з прострочкою.

Проте, господарським судом враховано наступне.

Так, як зазначив Відповідач у своїх поясненнях, Договір був укладений під час ведення бойових дій на території м.Чернігова та Чернігівської області.

Приміщення (виробничі та адміністративні будівлі) Відповідача частково були пошкоджені, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, доступ працівників до виробничих цехів став можливим з травня 2022 року, а саме у зв`язку з відновленням роботи міського транспорту 19 травня 2022 року.

Разом з тим, Відповідач взяв обов`язок виконати замовлення у строк до 30 травня 2022 року.

У зв`язку з неможливістю виконання замовлення у строк, передбачений Договором шляхом пошиття костюмів, Відповідач уклав угоду щодо закупівлі вказаних костюмів.

Відповідно до вантажної митної декларації №ІМ40ЕА від 17.06.2022 товар (костюм літній-польовий - 6100 одиниць) ввезений на територію України 13.06.2022 і пройшов митне оформлення 17.06.2022.

В той же день, 17.06.2022, відповідно до товарно-транспортної накладної №41 від 17.06.2022 відповідачем доставлено до Філії В/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 6100 од. костюмів літніх польових, що підтверджується підписом відповідальної особи - М. Шевченко та скріплений печаткою.

Суд не погоджується з доводами Позивача, що товарно-транспортна накладна не є належним доказом, що підтверджує надходження товару на склад Позивача і з вказаної накладної не можна встановити строк поставки і підпис відповідальної особою, виходячи з наступного.

Відповідно до п.12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю (затвердженою постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65 №ІІ-6), приймання продукції за кількістю провадиться за транспортними та супровідними документами (рахунком-фактурою, специфікацією, описом, пакувальним ярликом та ін.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції та в акті зазначається, які документи відсутні.

Отже, інструкція не містить чіткого переліку документів. Разом з тим приймання продукції відбувається за транспортними документами, до яких відноситься товарно-транспортна накладна.

Так, відповідно до п.11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Отже, відповідно до вищевказаних правил, проставлення дати отримання вантажу вантажоотримувачем не передбачено.

Разом з тим, судом встановлено, що передавши товар на склад Позивача, Відповідачем не виконано умову п.4.5 Договору, відповідно до якої постачальник зобов`язаний надати Представнику Центрального управління висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи на Товар або матеріали, з яких він виготовлений, у разі, якщо його виготовлення здійснювалось за межами території України.

Господарський суд враховує ту обставину, що під час укладання договору №286/3/22/52 від 25.03.2022 року Відповідачу не було відомо про Постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру», відповідно до якої було зупинено строки надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та строки видачі дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні.

Крім того, отримати висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи у строки, визначені Договором, було не можливим, оскільки Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в період березня-травня не видавала висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, що підтверджується листом №12.1-10/14391 від 30.09.2022.

Термін виконання державної санітарно-епідеміологічної експертизи становить 30 діб (п.7.10 Порядку проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №247 від 09.10.2000).

Вказані обставини не розцінюються судом як форс-мажорні з урахуванням умов Договору, оскільки Відповідач не звертався до Позивача відповідно до умов п.п. 8.1-8.5 Договору, однак є такими, що не залежали від волі відповідача і об`єктивно унеможливили належне виконання відповідачем свого зобов`язання за договором у визначені Договором строки.

Щоб належним чином виконати умови Договору, Відповідач звернувся 20.06.2022 з листом до Позивача з пропозицією внести зміни до умов Договору, зокрема пункту 4.5 Договору, яким виключили вимогу надання висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

04.07.2022 укладено між сторонами Додаткову угоду №2, змінено пункт 4.5 Договору та підписано видаткову накладну № 41.

Акт №789 приймання-передачі товару - 6100 одиниць костюмів літніх польових на загальну суму 9759756,00 грн (з ПДВ) підписано 05.07.2022.

Суд звертає увагу, що видаткова накладна № 41 від 04.07.2022 та товаро-транспортна накладна підписані з боку Позивача однією і тією ж особою Шевченко М.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що Відповідач довів належними та допустимими доказами, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, що підтверджує відсутність його вини щодо просрочки поставки товару у період з 17.06.2022 по 05.07.2022.

Крім того, суд враховує ту обставину, що Відповідач здійснив закупівлю Товару у третьої особи по ціні вищій, ніж передбачено умовами Договору, що підтверджується відповідною вантажною митною декларацією.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, матеріалами справи підтверджено прострочення виконання Відповідачем свого зобов`язання по поставці Товару в період з 01.06.2022 по 17.06.2022.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Пеня становить 165915,86 грн за період з 01.06.2022 по 17.06.2022.

В решті вимог по стягненню 165915,84 грн пені та 683182,92 грн штрафу позов задоволенню не підлягає.

Разом із тим, розглянувши клопотання відповідача про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 90 %, суд зазначає наступне.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі.

За частинами 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного виконання зобов`язання не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Так, відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають значення.

Згідно з частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен, зокрема, об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та інше. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

У той же час зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 року в справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 року в справі № 916/553/19.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Отже, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Мотивуючи клопотання про зменшення штрафних санкцій, відповідач посилався на наступне:

-Договір укладався безпосередньо в умовах бойових дій на території міста Чернігова та безпосередньо на території підприємства і на момент укладення договору ще не було відомо, що російські війська майже вщент зруйнували виробничі приміщення ТОВ «Сівертекс»;

- щодо ступеня виконання зобов`язання - останнє виконано в повному обсязі;

-в результаті значного пошкодження виробничих приміщень ТОВ «Сівертекс» не мало можливості самостійно виготовити костюми літні польові і здійснили завезення даного товару з за меж митної території України;

- позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність якихось наслідків результаті порушення ТОВ «Сівертекс» строку поставки;

- сума заявлених штрафних санкцій становить 10% від суми договору, а також становить 5% від всіх наявних коштів підприємства. Відтак, сума заявлених штрафних санкцій є надмірними та не відповідає наслідкам порушення строку зобов`язання;

- ТОВ «Сівертекс» є єдиним виробником військових наметів табірного типу призначених на 20-40 військовослужбовців на території України для потреб МОУ підрозділів ЗСУ, військових частин Нац.гвардії України та інших силових структур України; Управлінням стандартизації, кодифікації та каталогізації ЗСУ визначено ТОВ «Сівертекс» як виробника продукції для ЗСУ з 2017 року; У 2018 році ТОВ «Сівертекс» прийняте до ГС «Ліга оборонних підприємств України»; Наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України № 59-ДР від 11.02.2022 ТОВ «Сівертекс» внесено до електронного реєстру учасників відбору та виконавців державних контрактів (договорів) (а.с.253-258 т.1).

На звернення ТОВ «Сівертекс» до Чернігівської окружної прокуратури остання листом № 245вих22 від 29.04.2022 повідомила Відповідача про визнання останнього потерпілим в кримінальному провадженні № 0000010 від 28.02.2022 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війни, поєднані з умисним вбивством), надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Суд зазначає, що неустойка має подвійну правову природу. Вона є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості. При цьому законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У свою чергу, судом приймаються в тому числі і заперечення позивача щодо можливості зменшення пені, викладені у відповіді на відзив.

Поряд з цим, суд зазначає, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти та в будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо).

Поряд з цим, враховуючи майнове становище Відповідача, підтвердження останнім негативних наслідків від вторгнення росії на територію України, що вплинуло на можливість виконання своїх господарських зобов`язань Відповідача, внаслідок чого виплата пені в повному розмірі становить для останнього надмірний тягар, відсутністю в матеріалах справи доказів понесення Позивачем збитків, у зв`язку з допущеним Відповідачем простроченням виконання його зобов`язань, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання Відповідача про зменшення розміру пені на 50 %, у зв`язку з чим, стягненню підлягає розмір пені, що дорівнює 82957,93 грн.

Таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків для обох сторін, які знаходяться в рівних несприятливих економічних умовах.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Міністерства оборони України, код 00034022 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівертекс", код 39076229 про стягнення штрафних санкцій в сумі 1015014,62 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівертекс", вул. Малиновського, 55А, м. Чернігів,14020, код 39076229 на користь Міністерства оборони України, Повітрофлотський проспект,6, м. Київ,03168, код 00034022, пеню в сумі 82957,93 грн, судовий збір у сумі 2488,74 грн.

3. В решті позову в частині стягнення 683182,92 грн штрафу і 248873,77 грн пені відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строки, встановлені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 13.03.2023.

Суддя М.П. Ноувен