ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2023 р. Справа №914/2560/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Костерева О.А.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мартін трейд» від 26.12.2022

на рішення Господарського суду Львівської області від 28.11.2022 (повний текст рішення складено 06.12.22, суддя Запотічняк О.Д)

у справі № 914/2560/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мартін трейд», с. Великий Кучурів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Молочна компанія «Галичина»

про стягнення 633208,35 грн,

за участю представників:

від позивача Поліщук П.Я.

від відповідача Галаса Ж.Т.

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Мартін Трейд» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення 633208,35 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Молочна компанія «Галичина».

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Мартін Трейд» покликається на порушення ТОВ «Молочна компанія «Галичина» зобов`язання за договором поставки за № 15/11-3-МТ від 15.11.2019 року в частині вчасної оплати поставленого товару позивачем. За несвоєчасне виконання договірних зобов`язань щодо оплати товару, позивач нарахував відповідачу 13242,79 грн пені, 15138,66 грн 25% річних та 604826,90 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.11.2022 у справі № 914/2560/21 позовні вимоги ТОВ «Мартін Трейд» задоволено частково; з ТОВ «Молочна компанія «Галичина» на відповідача стягнуто 3000,00 грн пені, 15138,66 грн. 25% річних, 65000,00 грн штрафу та 9498,13 грн судового збору.

При ухваленні вказаного рішення місцевий господарський суд виходив з такого:

- на виконання умов договору поставки за № 15/11-3-МТ від 15.11.2019 позивач передав у власність відповідача товар, згідно додатків долучених до матеріалів справи за період 2019 - 2021 рік, який відповідач оплатив повністю, з чим сторони погоджуються, однак з незначним простроченням оплати за кожним додатком. За несвоєчасну оплату товару по кожному додатку позивач нарахував відповідачу 13242,79 грн пені, 15138,66 грн - 25 % річних та штраф в розмірі 604826,90 грн;

- ТОВ «Молочна компанія «Галичина» було подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, в якій відповідач просив суд зменшити розмір санкцій за несвоєчасну оплату товару з затримкою 1-4 дні до 30000,00 грн. Позивач заперечив проти поданого відповідачем клопотання, з огляду на зменшення розміру штрафу на 40% відповідно до запропонованої відповідачем редакції договору;

-зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Водночас, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- на переконання суду, наведені обставини, на які відповідач покликався як на підставу для зменшення розміру штрафних санкцій, свідчать про скрутне становище товариства, крім того, надмірне стягнення з товариства призведе до збитковості та неможливості виконання мобілізаційного завдання та забезпечення безоплатною молочною продукцією ЗСУ та інших малозабезпечених верств населення, а незначні прострочення у виконанні зобов`язання, а також те, що на момент звернення до суду відповідачем всі зобов`язання виконані, є підставами для зменшення неустойки. Відтак, суд дійшов висновку про часткове задоволення поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки, у зв`язку з чим стягнув з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 65000,00 грн та пеню в розмірі 3000,00 грн;

- крім цього, у діях позивача суд вбачав прямий умисел на надмірне збагачення за рахунок умов договору щодо розміру штрафних санкцій та збільшення строків позовної давності, позаяк, позивач з моменту перших прострочень оплати поставки товару не здійснював жодних юридично значимих дій спрямованих на вчасну оплату поставки, а з огляду на вимоги позовної заяви наявність прострочення відповідача є обставиною, яка вигідніша для позивача ніж вчасна оплата поставки. Отже, вказані обставини суд розцінив як недобросовісні дії останнього спрямовані на безпідставне надмірне збагачення за рахунок відповідача, що є недопустимим, а тим більше у період військової агресії;

- суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 25 % річних, дійшов висновку, що такий здійснено вірно, а тому задоволив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 15138,66 грн 25 % річних.

Позивач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду та звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 28.11.2022 у даній справі та прийняти нове, яким його позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Як на підставу для скасування вказаного рішення місцевого господарського суду позивач покликається на наступне:

- на переконання скаржника, судом першої інстанції не встановлено ні винятковості випадку нарахування штрафних санкцій відповідачу, ні співрозмірності штрафних санкцій сумі основного боргу;

- позивач вважає неправомірним покликання відповідача, як на підставу для зменшення штрафних санкцій на введення воєнного стану, позаяк введення воєнного стану відбулося 24.02.2022, провадження у даній справі відкрито 30.08.2021, відтак вважає, що дана справа підлягає розгляду виходячи лише з тих підстав позову та заперечень проти нього, які існували до 30.08.2021. Водночас, вважає за доцільне зазначити, що воєнний стан має негативний вплив на обидві сторони спору та не може слугувати підставою для зловживання обставинами воєнного стану для зміни балансу законних інтересів учасників господарських правовідносин на користь однієї сторони за рахунок іншої;

- скаржник зазначає, що судом першої інстанції неправомірно відхилено його заяву про відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу. З покликанням на п. 3.2 договору про надання правової допомоги (який містить детальний перелік видів правової допомоги, що було надано у даній справі), рахунок № 136/21 від 16.08.2021 і платіжне доручення № 2991 від 16.08.2021, позивач вважає, що ним надано достатню кількість доказів на підтвердження понесених ним судових витрат;

- водночас, в тексті апеляційної скарги позивачем викладено клопотання про відшкодування понесених ним судових витрат, пов`язаних з переглядом рішення Господарського суду Львівської області від 28.11.2022 у справі № 914/2560/21 в апеляційному порядку. На підтвердження понесених позивачем витрат, останнім до апеляційної скарги долучено ордер на представництво інтересів ТОВ «Мартін Трейд» адвокатом Поліщуком П.Я.; витяг з Єдиного реєстру адвокатів України на адвоката Поліщука П.Я.; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4704; копію договору про надання правової допомоги № 183/22 від 20.12.2022 та копію платіжного доручення № 4647 від 20.12.2022 на суму 15000,00 грн., що підтверджує оплату правової допомоги згідно договору № 183/22 від 20.12.2022 про стягнення заборгованості з ТОВ «МК «Галичина».

Відповідач, скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апелянта з огляду на таке:

- ТОВ «Молочна компанія «Галичина» повністю розрахувалось із ТОВ «Мартін Трейд» за поставлений товар, строк прострочення був незначний, що підтверджується долученим до позовної заяви розрахунком штрафних санкцій, таке прострочення не завдало збитків, не погіршило фінансового стану позивача та не призвело ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності. Даний позов заявлений позивачем після повного розрахунку по договору поставки № 15/11-3-МТ від 15.11.2019 та припинення взаємовідносин сторін;

- скрутне матеріальне становище ТОВ «Молочна компанія «Галичина» підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, зокрема, щодо надання під час воєнного стану в якості гуманітарної допомоги молочної продукції благодійним та громадським організаціям для забезпечення потерпілих внаслідок військової агресії росії громадян, переселенців, дитячих будинків, будинків пристарілих та інших малозабезпечених верств населення, а також Збройних сил України;

- відповідач вважає за доцільне зазначити, що на час дії договору поставки позивача влаштовувало часткове прострочення оплати за поставлений товар; ТОВ «Мартін Трейд» з метою усунення вказаних порушень та стимулювання скаржника до виконання зобов`язань у повному обсязі під час дії договору поставки до суду не зверталося, будь яких претензій до ТОВ «Молочна компанія «Галичина» не заявляло, позов подано після закінчення строку дії договору та припинення правовідносин сторін. На переконання відповідача, такі дії позивача можуть вказувати лише на прямий умисел на надмірне збагачення за рахунок умов договору, адже позивач не поніс жодних збитків оскільки протермінування частини оплати платежів було незначним;

- щодо відмови місцевим господарським судом у стягненні витрат на правову допомогу, відповідач вважає безпідставним покликання апелянта на укладений ТОВ «МАРТІН ТРЕЙД» з адвокатом Поліщуком П.Я. договір про надання правової допомоги №136/21 від 01.07.2021р., як на підставу для стягнення витрат на правову допомогу, оскільки самого договору недостатньо для вирішення питання стягнення витрат на правову допомогу. В додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18 зазначено, що договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі. Отже, договір про надання правової допомоги не може підтверджувати, які саме адвокатські послуги були фактично надані адвокатом в процесі розгляду справи. Зазначення в договорі переліку видів правової допомоги, які будуть надані не підтверджує факту їх надання, а чинне законодавство, для відшкодування витрат на правову допомогу, передбачає подання адвокатом саме детального опису виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг).

З огляду на наведене, відповідач просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги ТВО «Мартін Трейд», а оскаржуване рішення залишити без змін.

За клопотанням представника позивача, судові засідання відбувалися в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, поза межами приміщення суду.

В дане судове засідання прибули представники обох сторін, які підтримали свої доводи, міркування та заперечення, викладені, відповідно, в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2019 року між ТОВ «Мартін Трейд» (постачальник) та ТОВ «Молочна Компанія «Галичина» (покупець) було укладено договір поставки №15/11-3-МТ, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язався передати у власність покупцю нафтопродукти (надалі товар), а покупець зобов`язався прийняти і сплатити їх вартість на умовах даного договору.

Відповідно до абзацу другого пункту 1.1. договору, кількість, асортимент та ціна товару зазначаються у додатках до даного договору. Кожний додаток є невід`ємною частиною даного договору.

За змістом п. 2.3. договору товар передається покупцю в порядку та строки обумовлені сторонами у додатку з подальшою передачею видаткової накладної.

Ціна на товар формується постачальником і обумовлюється сторонами на день підписання додатку, та зазначається у самому додатку (п. 3.1. договору).

Додатки та інші первинні документи за згодою сторін оформлялися в електронній формі та підписувалися електронними цифровими підписами керівників сторін. До матеріалів справи долучено паперові копії відповідних електронних доказів.

На виконання умов договору між сторонами, зокрема, було укладено додатки, у яких конкретизовано умови поставки та строки оплати кожної партії товару.

Додатки № № 000006418 від 16.12.2019, 000006473 від 19.12.2019, 000006514 від 27.12.2019, 000006537 від 05.01.2020, 000006556 від 09.01.2020, 000006601 від 16.01.2020, 000006775 від 10.02.2020, 000006863 від 20.02.2020, 000006899 від 24.02.2020, 000006965 від 28.02.2020, 000007124 від 10.03.2020, 000007225 від 16.03.2020, 000007248 від 18.03.2020, 000007288 від 23.03.2020, 000007372 від 30.03.2020, 000007395 від 01.04.2020, 000007438 від 07.04.2020, 000007477 від 10.04.2020, 000007561 від 17.04.2020, 000007569 від 21.04.2020, 000007687 від 28.04.2020, 000007720 від 30.04.2020, 000007807 від 07.05.2020, 000007825 від 12.05.2020, 000008001 від 21.05.2020, 000008128 від 29.05.2020, 000009361 від 21.08.2020, 000009400 від 26.08.2020, 000009401 від 26.08.2020, 000009448 від 31.08.2020, 000009492 від 02.09.2020, 000009547 від 04.09.2020, 000009560 від 07.09.2020, 000009802 від 18.09.2020, 000009868 від 22.09.2020, 000009923 від 25.09.2020, 000010014 від 05.10.2020, 000010248 від 22.10.2020, 000010384 від 30.10.2020, 000010560 від 11.11.2020, 000010698 від 18.11.2020, 000010899 від 01.12.2020, 000010936 від 03.12.2020, 000011217 від 24.12.2020, 000011268 від 30.12.2020, 000011269 від 30.12.2020, 000011418 від 16.01.2021, 000011475 від 22.01.2021, 000011573 від 29.01.2021, 000012009 від 12.03.2021, 000012149 від 23.03.2021, 000012179 від 25.03.2021, 000012207 від 26.03.2021, 000012300 від 02.04.2021, 000013149 від 04.06.2021. Постачальник свої зобов`язання за договором виконав, однак, покупцем свої зобов`язання з оплати поставленого товару виконано не належним чином з порушеннями строків сплати грошових зобов`язань.

Пункт 4.1. договору встановлює, що сторони зобов`язуються належним чином виконувати умови цього договору, зокрема в частині, пов`язаній із своєчасним проведенням оплат, отримання рахунків, за якими проводяться оплати, оформлення документів та інше.

З доданих до позовної заяви договору, додатків, видаткових накладних, платіжних доручень вбачається, що між сторонами виникли господарсько-правові відносини поставки.

Вказані правовідносини врегульовані ст. 712 ЦК України, якою визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу. Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача товар, згідно додатків, долучених до матеріалів справи за період 2019 - 2021 рік, який відповідач оплатив повністю, з чим сторони погоджуються, однак, з незначним простроченням оплати за кожним додатком.

Згідно п. 4.1.1. договору сторони несуть повну матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов даного договору згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п. 4.3. договору у випадку ненадходження від покупця повної оплати за відвантажений товар протягом терміну зазначеному у п.п. 3.3 даного договору та з урахуванням ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України постачальник має право нарахувати, а покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно п. 4.4.4. договору (з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей до договору) у випадку порушення покупцем умов п. 3.2, п. 3.8 договору чи умов, визначених у додатку в частині порядку оплати та проведення розрахунку, постачальник має право нарахувати, а покупець зобов`язується сплатити постачальнику додатковий штраф у розмірі 3 % від вартості товару за відповідним додатком.

Пунктом 4.9. договору встановлено, що сторони прийшли до згоди, що при не своєчасній оплаті товару (порушення п. 3.3 договору) не зарахована грошова сума є сума, якою користується покупець та належить постачальнику і за час користування постачальник має право нарахувати, а покупець в такому випадку зобов`язується сплатити відсотки за час користування коштами постачальника в розмірі 25 % (двадцять п`ять відсотків) річних, крім того покупець, на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Отже, за несвоєчасну оплату товару позивачем було нараховано відповідачу штрафні санкції у розмірі 633208,35 грн., зокрема, 13242,79 грн пені, 15138,66 грн - 25 % річних та штраф в розмірі 604826,90 грн., що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Водночас, Товариством з обмеженою відповідальністю «Молочна компанія «Галичина» було подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, в якій відповідач просить суд зменшити розмір санкцій за несвоєчасну оплату товару з затримкою 1-4 дні до 30000,00 грн., яке позивач заперечив, зазначаючи, при цьому, що розмір штрафу і так було зменшено на 40 % відповідно до запропонованої відповідачем редакції договору. Наявне судове рішення, яке підтвердило дійсність та обов`язковість всіх умов договору для відповідача, як законних, розумних та справедливих, а клопотання відповідача є безпідставним та спрямованим фактично на перегляд судом умов п. 4.4.4. договору. Разом з тим, позивач зазначив, що прострочення відповідачем відбувалось ще до настання військового стану, відтак причин зменшувати неустойку немає.

Штрафними санкціями, відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (за змістом ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у ст.233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів ст.551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки обґрунтовано тим, що ТОВ «Молочна компанія «Галичина» є виробником продукції харчової промиловості, основним видом діяльності відповідача є виробництво, продаж та доставка харчових продуктів.

Через військову агресію росії, товариство неодноразово відкликалось на листи щодо надання в якості гуманітарної допомоги своїх продуктів, укладено договір з Радехівською міською радою на виконання мобілізаційного завдання щодо поставки молока та молокопродуктів в особливий період у розмірі 6,7 тисяч тон. Відповідач надає безплатну благодійну допомогу молочною продукцією благодійним та громадським організаціям для забезпечення продукцією ЗСУ, переселенців, дитячих будинків та будинків пристарілих та інших малозабезпечих верств населення, що підтверджується договором № 2 від 26.05.2022 та листами, долученими до клопотання.

Крім цього, поставка товару відбувалась під час карантинних заходів з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Наведені обставини свідчать про скрутне становище товариства, а надмірне стягнення з товариства призведе до збитковості та неможливості виконання мобілізаційного завдання та забезпечення безоплатною молочною продукцією ЗСУ та інших малозабезпечених верств населення. Крім цього, слід наголосити на незначності прострочення у виконанні зобов`язання (1-4 дні), а також на тому, що на момент звернення до суду відповідачем всі зобов`язання виконані що стало підставами для зменшення неустойки.

Отже, пунктом 4.4.4 договору сторони передбачили стягнення додаткового штрафу у розмірі 3 % від вартості товару за відповідним додатком. В процесі розгляду справи було встановлено, що частина сум по додатках була оплачена ТОВ «Молочна компанія «Галичина» вчасно.

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Молочна компанія «Галичина» є підприємством яке виготовляє продукцію харчової промисловості для щоденного споживання населенням.

Суд врахував, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії, проте наведене не нівелює права суду за наявності вказаних обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки.

Відтак, підсумовуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про часткове задоволення поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Молочна компанія «Галичина» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мартін Трейд» штрафу у розмірі 65000,00 грн та пені в розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.9. Договору сторони погодили, що при не своєчасній оплаті товару (порушення п. 3.3 Договору) не зарахована грошова сума є сума, якою користується покупець та належить постачальнику і за час користування постачальник має право нарахувати, а покупець в такому випадку зобов`язується сплатити відсотки за час користування коштами постачальника в розмірі 25 % річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 25 % річних, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий здійснено вірно, а тому підлягає до задоволення та стягнення з відповідача 15138,66 грн.

Водночас, переглядаючи матеріали справи в апеляційному порядку, судова колегія дійшла до висновку, що у діях позивача вбачається прямий умисел на надмірне збагачення за рахунок умов договору щодо розміру штрафних санкцій та збільшення строків позовної давності, оскільки, позивач з моменту перших прострочень оплати поставки товару не здійснював жодних юридично значимих дій, спрямованих на вчасну оплату поставки, а з огляду на вимоги позовної заяви, наявність прострочення відповідача є обставиною, яка вигідніша для позивача ніж вчасна оплата поставки. Разом з тим, позивач не поніс жодних збитків, з огляду на ту обставину, що протермінування оплати платежів було незначним.

Щодо відмови у задоволенні відшкодування судових витрат, заявлених позивачем, судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне:

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві позивачем заявлено про витрати на правову допомогу в розмірі 17 000,00 грн., докази понесення такої долучені до матеріалів позовної заяви. Додаткові докази не подавались.

Положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги № 136/21 від 01.07.2021 р.; копію рахунка на оплату №136/21 від 16.08.2021; копію платіжного доручення № 2991 від 16.08.2021; ордер на надання правової допомоги серія ВС № 1133123 та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4704 від 25.10.2022.

Проте, представник позивача не надав належних та достатніх доказів для задоволення клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки акт наданих послуг або докази відправлення вказаного акту поштою, як доказ факту надання правової допомоги, адвокатом не долучено до матеріалів справи.

Разом з тим, суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані докази, що договір про надання правової допомоги був виконаний, на підтвердження його виконання подається акт виконаних робіт, специфікація чи рахунок з детальним описом робіт, які були виконані адвокатом, проте, таких суду подано не було. Договір про надання правової допомоги є лише наміром сторін, проте факт його виконання повинен бути підтвердженим належними та допустимими доказами, однак, такі відсутні в матеріалах справи.

Отже, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України, вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування оскаржуваного рішення, оскільки таке ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір та витрати на правову допомогу покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 28.11.2022 у справі №914/2560/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мартін Трейд» без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 06.03.2023.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік