ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року Справа № 924/883/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мельник О.В.

судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення господарського суду Хмельницької області від 14.11.2022 у справі №924/883/21 (суддя Крамар С.І., повний текст рішення складено 24.11.2022 року)

за позовом Заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області

до Шепетівського районного спеціалізованого лісокомунального підприємства

про стягнення 10 880 408,00 грн. збитків, завданих незаконною порубкою дерев на території об`єкту природно-заповідного фонду - регіонального ландшафтного парку "Мальованка"

за участю:

прокурора - Манжаюк Д.Л.

представник позивача - Ступки Г.М.

представник відповідача - Савчука Ю.М.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.12.2021 у справі №924/883/21 у позові було відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2022 рішення суду області від 10.12.2021 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено в повному обсязі.

26.07.2022 постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду рішення суду Хмельницької області від 10.12.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2022 у справі №924/883/21 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 14.11.2022 року у справі №924/883/21 у позові заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області - відмовлено повністю.

В обґрунтування рішення судом першої інстанції зазначено, зокрема, що 30.05.2017 Департаментом екології та природних ресурсів Хмельницької ОДА видано Охоронне зобов`язання від 30.05.2017 року №9/5 щодо передання відповідачу під охорону та дотримання встановленого режиму частину території РЛП Мальованка площею 4395,30 га, який розташований на території Шепетівського та Полонського районів Хмельницької області. Проте, до вказаного охоронного зобов`язання не додано жодних картографічних матеріалів території, що передається під охорону та не вказано її меж. Зазначені висновки суду підтверджуються наявним у матеріалах справи супровідним листом Департаменту екології та природних ресурсів Хмельницької обласної державної адміністрації від 30.05.2017 року, додатком до якого зазначено лише Охоронне зобов`язання на 1 арк.

При винесенні рішення судом враховується, що рішенням Хмельницької обласної ради від 21.06.2019 N°42-26/2019 визнано таким, що втратило чинність, рішення Хмельницької обласної ради четвертого скликання від 23 грудня 2005 року N°8-20/2005 "Про затвердження Положення про регіональний ландшафтний парк "Мальованка".

Також судом першої інстанції враховано, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.08.2022 скасовано постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.06.2021, яким визнано протиправним та скасовано розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації №733/2020-р від 28.09.2020 залишено в силі.

Верховним судом у постанові від 02.08.2022 зазначено, що проєкт землеустрою щодо організації і встановлення меж території регіонального ландшафтного парку "Мальованка" не був погоджений з власниками, користувачами земельних ділянок, які включаються до території природно-заповідного фонду без їх вилучення, зокрема з позивачем у цій справі. При цьому, згідно із висновком державної експертизи землевпорядної документації від 18.08.2020 №2852-20, виготовленим Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, проєкт землеустрою щодо організації і встановлення меж території регіонального ландшафтного парку "Мальованка" для збереження та використання регіональних ландшафтних парків на території Шепетівського та Полонського районів Хмельницької області не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, а тому його необхідно повернути на доопрацювання.

За вказаних обставин справи та враховуючи скасування розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації №733/2020-р від 28.09.2020, на час проведення перевірки (акт №210/05 від 19.03.2021) суд першої інстанції дійшов висновку, що не можна вважати визначеними межі об`єкту природно-заповідного фонду та вважати Шепетівське РСЛП обізнаним про межі і місцезнаходження об`єктів природно-заповідного фонду РЛП "Мальованка".

Враховуючи викладене, а також відсутність належних доказів неправомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, обґрунтованого розрахунку суми збитків, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у позові про стягнення 10 880 408,00 грн. збитків, завданих незаконною порубкою дерев на території об`єкту природно-заповідного фонду - регіонального ландшафтного парку "Мальованка".

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.11.2022 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначив, зокрема, що рішення суду першої інстанції ухвалено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права та з неврахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду (ч. 6 ст. ІЗ Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), невідповідності викладених висновків встановленим обставинам, а тому є незаконним та необґрунтованим, і як наслідок, підлягає скасуванню з постановленим нового рішення про задоволення позову прокурора.

Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою положення ст. 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», яку згідно із Законом №2362-VIII від 22.03.2018 доповнено частиною п`ятнадцятою такого змісту - проведення рубок формування і оздоровлення лісів, інших видів рубок здійснюється в межах затверджених планів та на підставі рішень науково-технічних рад установ природно-заповідного фонду згідно з лімітом на використання природних ресурсів на підставі дозволів. Таким чином, посилання суду першої інстанції на лісорубний квиток як доказ легальності відведення та проведення рубки дерев жодним чином не спростовує факт неотримання відповідачем необхідних дозволів та лімітів, які відповідно до п.36 Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» є окремим видом дозволу.

Також вказує, що висновок місцевого господарського суду про спростування доводів позивача щодо обізнаності Шепетівського РСЛП про межі і місцезнаходження об`єктів природнозаповідного фонду РЛП «Мальованка» є безпідставними.

Відповідачем подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції від 14.11.2022 року є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Рішенням Хмельницької обласної ради №11 від 10.06.1998 створено склад координаційної ради по розробці проєкту створення регіонального ландшафтного парку "Мальованка" (далі Парк).

Відповідно до протоколу № 1 від 16.09.1998 координаційна рада сприяння створенню Парку, в тому числі, затвердила комісію по вибору земельної ділянки під Парк. Тоді ж комісією затверджено акт вибору земельної ділянки під Парк з його схемою та з погодженням меж землекористувачами та землевласниками.

Рішенням Шепетівської районної ради Хмельницької області від 21.10.1998 надано згоду на включення до Парку 11693,4 га земель району, без права вилучення їх у нинішніх землекористувачів.

Рішенням Хмельницької обласної ради від 11.05.1999 створено на території Шепетівського та Полонського районів Парк площею 15660,1 га, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів; зобов`язано державне управління з екологічної безпеки в другому кварталі 1999 розробити та затвердити положення про регіональний парк; спільно з державними лісогосподарськими об`єднаннями Хмельницькліс та іншими зацікавленими організаціями в другому кварталі 1999 року подати на розгляд сесії пропозиції щодо передачі земель у її постійне користування; до кінця 1999 року провести зонування території та розробити проєкт організації території Парку.

У додатку до рішення визначено перелік заповідних територій та об`єктів місцевого значення, які включаються до складу Парку, в тому числі, на території Шепетівського району Мальованське лісництво кв.71, 87 площею 107,0 га; Лісовий масив на північ від с.Мальованка площею 60 га; Мальованське лісництво, кв.65, вид.13, кв.55, вид.1, 11, 13, 14, кв.67, вид.19,22, кв.81, вид.4-7, кв.82, вид.1,2; а також передбачено перелік землекористувачів.

Рішенням сесії Шепетівської міської ради №2 від 26.05.2000 створено Шепетівське районне спеціалізоване лісокомунальне підприємство (рішення Шепетівської міської ради від 18.05.2016, яким затверджено статут відповідача). Статут відповідача, яке є комунальним унітарним підприємством, затверджено 18.05.2016 рішенням Шепетівської міської ради.

Рішенням Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області від 20.12.2001 надано згоду на включення території Михайлюцької сільської ради площею 155 га до складу Парку, в тому числі, 155 га земель Шепетівського лісокомунального підприємства. Хролинська сільська рада Шепетівського району Хмельницької області у рішенні від 03.10.2002 надала згоду на включення території Хролинської сільської ради загальною площею 115 га, в тому числі, 113 га земель Шепетівського лісокомунального підприємства.

Рішенням Хмельницької обласної ради від 30.03.2004 № 23-11/2004 розширено Парк за рахунок земель сільських рад Шепетівського району площею 1255,0 га, які включаються до його складу без вилучення у землекористувачів згідно з додатком.

Рішенням Хмельницької міської ради №8-20/2005 від 23.12.2005 затверджено Положення про Парк у новій редакції. Згідно з положенням Парк загальною площею 16919,4га знаходиться на території Шепетівського та Полонського районів. Територія Парку не вилучається із землекористування, зокрема, Шепетівського районного спеціалізованого лісокомунального підприємства (4395,3 га), кв.11, кв.12, виділ 9-20, кв.13, вид. 40-43, 45-49, кв.17,19,21-34,38-75. Функціональне зонування території здійснюється на підставі Проєкту організації території. На території виділяються такі функціональні зони: заказна, рекреаційна, екскурсійно-господарська.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №111 від 07.04.2016 віднесено ліси Хмельницької області, що знаходяться в постійному користуванні Городоцького спеціалізованого лісогосподарського підприємства Горліс, спеціалізованого лісокомунального підприємства Клепачівське, навчального закладу Плужненський професійний аграрний ліцей, комунального підприємства Дунаєвецької районної ради Лісовик, комунального підприємства Лісове господарство Віньковецької районної ради, державного підприємства Хмельницьке обласне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство Хмельницькоблагроліс, Шепетівського районного спеціалізованого лісокомунального підприємства до відповідних категорій згідно з додатком, в тому числі до Шепетівського районного спеціалізованого лісокомунального підприємства 2165,3га лісозахисні ліси та 4545,7га експлуатаційні ліси.

0.05.2017 Департаментом екології та природних ресурсів Хмельницької обласної державної адміністрації супровідним листом №03/2-3108 направлено відповідачу Охоронне зобов`язання від 30.05.2017 №9/5 (далі Охоронне зобов`язання), в пункті 2 якого зазначено, що відповідачу передається під охорону та дотримання встановленого режиму частина території Парку загальною площею 4395,3 га, який розташований на території Шепетівського та Полонського районів Хмельницької області.

У пункті 3 Охоронного зобов`язання зазначено, що землекористувач зобов`язаний: дотримуватись встановленого режиму для території (об`єкта) природно-заповідного фонду: не здійснювати в межах території (об`єкта) природно-заповідного фонду забороненої господарської діяльності; вживати заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та шкідливого впливу на територію (об`єкт) природно-заповідного фонду; дотримуватись вимог щодо використання території (об`єкта) природно-заповідного фонду; забезпечити охорону та збереження цінних природних комплексів територій (об`єкта) природно-заповідного фонду.

Згідно з пунктом 4 Охоронного зобов`язання землекористувач (землевласник) забезпечує охорону та збереження території об`єкта, що перебуває у його користуванні.

Оформленим та виданим в установленому законом порядку Охоронним зобов`язанням №9/3 від 30.05.2017 встановлено окремі обмеження у здійсненні господарської діяльності в межах вказаного об`єкта природно-заповідного фонду та на Шепетівське районне спеціалізоване лісокомунальне підприємство покладено ряд обов`язків. Охоронне зобов`язання містить підпис директора департаменту та печатку.

Рішенням Хмельницької обласної ради № 42-26/2019 від 21.06.2019 визнано таким, що втратило чинність рішення Хмельницької обласної ради четвертого скликання від 23 грудня 2005 року №8-20/2005 "Про затвердження Положення про регіональний ландшафтний парк "Мальованка".

Наказом Департаменту природних ресурсів та екології Хмельницької облдержадміністрації від 24.06.2019 затверджено Положення про Регіональний ландшафтний парк "Мальованка", згідно з яким парк загальною площею 16916,3 га розташований на території Шепетівського та Полонського районів без вилучення земельних ділянок у їх землекористувачів. Межі земельних ділянок, що включені до території парку, встановлюються в натурі (на місцевості), закріплюються межовими знаками в порядку, визначеному законодавством. Відомості про обмеження у використанні таких земельних ділянок, що встановлені законом та нормативно-правовими актами, в частині додержання природоохоронних вимог, вносяться до Державного земельного кадастру в установленому законом порядку. До встановлення меж парку в натурі його межі визначаються відповідно до проєкту його створення. Функціональне зонування території Парку здійснюється відповідно до проєкту організації його території, що затверджується в установленому законом порядку Хмельницькою обласною радою.

Територія Парку поділена на заповідну, регульованої та стаціонарної рекреації зони (пункт 4.3. Положення).

Згідно пунктом 5.4. Положення на землекористувачів в межах парку оформляються охоронні зобов`язання щодо додержання встановленого режиму території.

Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області проведено перевірку щодо додержання Шепетівським районним спеціалізованим лісокомунальним підприємством вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони лісів, про що складено акт №210/05 від 19.03.2021 (а.с. 19-34, т.1).

Під час проведення перевірки встановлено, що відповідач видав лісорубні квитки на проведення лісовідновних рубок на території Парку та здійснив вирубку:

- 167 дерев різних порід у кварталі 48, виділ 13, площею 1,4 га (лісорубний квиток №539259 від 03.04.2020);

- 347 дерев різних порід у кварталі 34, виділ 18, площа 1,0 га (лісорубний квиток від 17.08.2020);

- 264 дерев різних порід у кварталі 33, виділ 27, площею 1,0 га (лісорубний квиток №539264 від 09.07.2020);

- 619 дерев різних порід у кварталі 57, виділ 15, площею 2,1 га (лісорубний квиток №539264 від 09.07.2020);

- 497 дерев різних порід у кварталі 34, виділ 17, 18, площею 1,2 га (лісорубний квиток № 539269 від 01.10.2020);

- 236 дерев різних порід у кварталі 48, виділ 13, площею 0,8 га (лісорубний квиток №539269 від 01.10.2020);

- 432 дерев різних порід у кварталі 57, виділ 15, площею 1,1 га (лісорубний квиток №539273 від 06.01.2021).

Також видав лісорубний квиток на проведення вибіркових санітарних рубок на території Парку та здійснив вирубку 252 дерев різних порід у кварталі 56, виділ 43, площею 1,8 га згідно лісорубного квитка № 539272 від 06.01.2021.

Зазначені вирубки (лісовідновна та санітарна) здійснені на території Парку як об`єкту природно-заповідного фонду України без належним чином оформлених дозвільних документів, що є порушенням природоохоронного законодавства у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду України.

За вказані порушення позивачем нараховано збитки згідно такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду України (додаток №1), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 року за №541, на загальну суму 10 880 408 грн 00 коп.

До акту додано зауваження відповідача, у яких, зокрема, зазначено про відсутність положення про Парк та його проекту організації; закріплення меж та територій Парку; не переоформленні охоронного зобов`язання у зв`язку з затвердженням нового положення; безпідставності твердження про наявність на території підприємства такого об`єкту як Парк.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Щодо обставин звернення прокурора із позовом у даній справі в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.

Згідно частини 3 статті 53 даного Кодексу у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У даному випадку Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області (далі по тексту цієї постанови також Держекоінспекція) уповноважена державою здійснювати відповідні функції щодо охорони та використання природних ресурсів, які перебувають і є об`єктами права власності Українського народу, у зв`язку із чим остання є позивачем у справі, порушеній за позовом прокурора.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, за якою прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

На виконання вимог ч.1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Шепетівська окружна прокуратура листами від 26.05.2021 та 29.07.2021 зверталась до Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області щодо виявлених порушень та необхідності вжиття заходів щодо захисту інтересів держави (а.с. 85-87, т.1).

Листами від 03.06.2021 та від 03.08.2021 екологічна інспекція повідомила Шепетівську окружну прокуратуру, що у зв`язку з відсутністю фінансування позивач не може звернутися до суду за захистом порушеного права держави (а.с. 81, 84 т.1)

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає що прокурором дотримано порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено статтею 1166 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Отже, підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду.

Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як: протиправна поведінка боржника, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, вина.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Натомість відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника (правова позиція Верховного Суду, викладеної в постановах від 03.11.2021 у справі № 922/1705/20, від 18.12.2020 у справі 922/3414/19).

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

При цьому, для встановлення судом, чи мало місце правопорушення, основним доказом є акт перевірки, в якому зафіксований факт правопорушення. Такий акт, відповідно до статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", є документом, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб`єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства, зокрема у сфері охорони навколишнього природного середовища (висновки Верховного Суду в постанові від 26.05.2022 у справі №922/2317/21).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що факт порушення відповідачем природоохоронного законодавства зафіксовано актом перевірки від 18.03.2021 №210/05, в якому встановлено, що відповідачем видано лісорубні квитки на здійснення вирубки (лісовідновна та санітарна) на території регіонального ландшафтного парку «Мальованка», як об`єкту природно-заповідного фонду України, а також встановлено факт вирубки та проведено перелік зрізаних дерев, що підтверджується також копіями польових перелікових відомостей (а.с.18-49, т.6), колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із статтею 65 Лісового кодексу України (далі ЛК України) використання лісових ресурсів може здійснюватися в порядку загального і спеціального використання.

Відповідно до статті 67 ЛК України у порядку спеціального використання можуть здійснюватися такі види використання лісових ресурсів: заготівля деревини; заготівля другорядних лісових матеріалів; побічні лісові користування; використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, потреб мисливського господарства, проведення науково-дослідних робіт. Законодавством України можуть передбачатися й інші види спеціального використання лісових ресурсів. Спеціальне використання лісових ресурсів здійснюється в межах лісових ділянок, виділених для цієї мети. Порядок та умови здійснення спеціального використання лісових ресурсів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За частиною першою статті 69 ЛК України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом лісорубним квитком або лісовим квитком, що видається безоплатно.

Лісорубний або лісовий квиток є основним документом, на підставі якого: здійснюється спеціальне використання лісових ресурсів; ведеться облік дозволених до відпуску запасів деревини та інших продуктів лісу, встановлюються строки здійснення лісових користувань та вивезення заготовленої продукції, строки і способи очищення лісосік від порубкових решток, а також облік природного поновлення лісу, що підлягає збереженню; ведеться облік плати, нарахованої за використання лісових ресурсів (пункт 2 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 761 "Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів").

Пунктом 8 цього Порядку передбачено, що лісовий квиток видається власником лісів або постійним лісокористувачем.

Водночас, згідно із Законом України "Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності", лісорубний квиток, який є спеціальним дозволом на спеціальне використання лісових ресурсів, віднесений до дозвільних документів.

Отже, лісорубні квитки є дозвільними документами, які надають право на заготівлю деревини, однак не можуть підтверджувати саме факт її заготівлі, а відповідно і факт вирубки (порубки) дерев (висновки Верховного Суду в постанові від 05.03.2020 у справі № 911/984/19).

Таким чином, саме лише зазначення в актів від 19.03.2021 факту вирубки дерев проведеного в порядку спеціального лісокористування на підставі дозвільних документів лісорубних квитків, не може свідчити про порушення відповідачем природоохоронного законодавства та наявність підстав для нарахування збитків.

При цьому, оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем в порушення ст. 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України" за відсутності лімітів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду на підставі незаконно виданих лісорубних квитків вчинено порубку 2814 дерев на території РЛП «Мальованка», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Верховний Суд, направляючи дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції, у пункті 9.5 своєї постанови від 26 липня 2022 зазначив, що для стягнення з відповідача як постійного лісокористувача шкоди, завданої порушенням природоохоронного законодавства через здійснення ним незаконної порубки (вирубки) дерев на території регіонального ландшафтного парку, у цій справі необхідним є насамперед з`ясування, зокрема факту здійснення порубки дерев та факту такої порубки саме на території регіонального ландшафтного парку за відсутності лімітів та без отримання дозволів на спеціальне використання природних ресурсів, що є порушенням норм природоохоронного законодавства.

При цьому, відповідач в зауваженнях до акту перевірки зазначив, зокрема, що на момент проведення екологічною інспекцією перевірки не було затверджено положення про РЛП «Мальованка», відсутні докази визначення меж та територій парку, відсутність доказів того, що Шепетівське районне спеціалізоване лісокомунальне підприємство здійснювало свою господарську діяльність саме на території РЛП «Мальованка» (а.с. 148-150, т.1).

Враховуючи інформацію зазначену в акті перевірки від 18.03.2021 №210/05, заперечення відповідача на вказаний акт, а також висновки Верховного Суду наведені в постанові від 26.07.2022, колегія суддів вважає, що дослідженню у даній справі підлягають обставини здійснення порубки дерев, встановлені в акті від 19.03.2021, саме на території регіонального ландшафтного парку «Мальованка».

Статтею 53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" визначено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 25.02.2013 №65 затверджено Інструкцію щодо оформлення охоронних зобов`язань на території та об`єкти природно-заповідного фонду (надалі Інструкція), згідно якої охоронним зобов`язанням оформляється передача під охорону території чи об`єкта природно-заповідного фонду з визначенням переліку зобов`язань щодо забезпечення додержання встановленого режиму охорони та збереження.

Відповідно до пункту 3.2 вказаної Інструкції до охоронного зобов`язання додаються завірені в установленому законодавством порядку уповноваженим органом копії картографічних оглядових матеріалів меж території, що передається під охорону.

Вказане свідчить, що у випадку створення об`єкта природно-заповідного фонду на певній території без вилучення земельних ділянок у їх землекористувачів, з метою дотримання режиму використання та збереження об`єктів природно-заповідного фонду, таким землекористувачам видається охоронне зобов`язання, згідно з яким останні зобов`язуються дотримуватись встановленого режиму для об`єкта природно-заповідного фонду, згідно визначених меж території, що передається під охорону.

30.05.2017 Департаментом екології та природних ресурсів Хмельницької ОДА видано Охоронне зобов`язання від 30.05.2017 року №9/5 щодо передання відповідачу під охорону та дотримання встановленого режиму частину території РЛП «Мальованка» площею 4395,30 га, який розташований на території Шепетівського та Полонського районів Хмельницької області (а.с. 214, т.7).

Проте, до вказаного охоронного зобов`язання не додано жодних картографічних матеріалів території, що передається під охорону та не вказано її меж.

Як вірно враховано судом першої інстанції, розглядаючи справу №822/1828/17 адміністративним суд, відмовляючи в позові про визнання нечинним Охоронного зобов`язання, дійшов лише висновку про відсутність такого способу захисту порушеного права, як визнання нечинним Охоронного зобов`язання, оскільки останнє не є регуляторним актом. При цьому, Хмельницький окружний адміністративний суд у постанові від 12.07.2017 у справі №822/1828/17 зазначив, що така обставина, як недодання картографічних матеріалів не є підставою для визнання нечинним оспорюваного охоронного зобов`язання.

Таких картографічних матеріалів не надано суду і під час розгляду даної справи №924/883/21.

Враховуючи відсутність картографічних матеріалів, які мали бути додані до охоронного зобов`язання від 30.05.2017 року №9/5 та визначати межі території, яка передавалась під охорону відповідачу, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що зі змісту наявного у матеріалах справи самого лише охоронного зобов`язання від 30.05.2017 №9/5 не вбачається за можливе встановити конкретні межі території (квартал та виділ), які надані під охорону Шепетівському районному спеціалізованому лісокомунальному підприємству.

Колегією суддів також встановлено, що Положення про РЛП «Мальованка», яке було затверджено 23.12.2005 року, втратило чинність 21.06.2019 згідно рішення Хмельницької обласної ради №42-26/2019 (а.с. 88, т. 7).

Натомість, 24.06.2019 наказом Департаменту природних ресурсів та екології облдержадміністрації №43-Н затверджено нову редакцію Положення про РЛП «Мальованка» (а.с. 89-97, т.7), у якому відсутня вказівка на площу та межі земельних ділянок (квартали, виділи) Шепетівського РЛСП, що передані до РЛП "Мальованка", а визначено лише загальну площу парку 16915,3 га.

Таким чином, посилання в акті перевірки від 19.03.2021 на лист Департаменту природних ресурсів та екології Хмельницької ОДА від 10.03.2021 щодо віднесення кварталу 11, кварталу 12 виділи 9-20, кварталу 13, виділи 40-43, 45-49 та кварталів 17, 19, 21-34, 38-75 Шепетівського РСЛП до РЛП "Мальованка", оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки відповідні дані були вказані у Положенні РЛП «Мальованка», затвердженому 23.12.2005 року, яке втратило чинність 21.06.2019. Натомість, у Положенні РЛП «Мальованка» від 24.06.2019, яке було чинне на момент проведення позивачем перевірки, відсутня вказівка на площу Шепетівського РЛСП, що віднесена до території Парку.

Відповідно до п. 3.4. Інструкції щодо оформлення охоронних зобов`язань на території та об`єкти природно-заповідного фонду, охоронне зобов`язання підлягає переоформленню у разі: зміни форм власності на землю, на якій розташована(ий) територія чи об`єкт природно-заповідного фонду; зміни землекористувача (землевласника) у межах території чи об`єкта природно-заповідного фонду; внесення змін до положення про територію чи об`єкт природно-заповідного фонду стосовно режиму охорони та збереження.

Однак, охоронних зобов`язань виданих відповідачу після затвердження нової редакції Положення про РЛП «Мальованка» 24.06.2019, щодо передання під охорону територій природно-заповідного фонду із встановленням на них обмежень щодо здійснення діяльності, матеріали справи не містять та учасниками справи суду надано не було.

Вищевикладене спростовує доводи апеляційної скарги щодо обізнаності відповідача про включення земельних ділянок Шепетівського РСЛП до регіонального ландшафтного парку "Мальованка".

Окрім того, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.08.2022 у справі №560/360/21 (адміністративне провадження №К/9901/42939/21) скасовано Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.06.2021, яким визнано протиправним та скасовано розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації №733/2020-р від 28.09.2020 «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території регіонального ландшафтного парку «Мальованка» для збереження та використання регіональних ландшафтних парків на території Шепетівського та Полонського районів Хмельницької області» - залишено в силі.

Верховним Судом у постанові від 02.08.2022 (справа №560/360/21) зазначено, що проєкт землеустрою щодо організації і встановлення меж території регіонального ландшафтного парку "Мальованка" не був погоджений з власниками, користувачами земельних ділянок, які включаються до території природно-заповідного фонду без їх вилучення, зокрема з Шепетівським районним спеціалізованим лісокомунальним підприємством (позивачем в адміністративній справі). При цьому, згідно із висновком державної експертизи землевпорядної документації від 18.08.2020 №2852-20, виготовленим Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, проєкт землеустрою щодо організації і встановлення меж території регіонального ландшафтного парку "Мальованка" для збереження та використання регіональних ландшафтних парків на території Шепетівського та Полонського районів Хмельницької області не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, а тому його необхідно повернути на доопрацювання.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доказів щодо організації і встановлення меж об`єктів природно-заповідного фонду РЛП "Мальованка" на час проведення екологічною інспекцією перевірки та складання акту №210/05 від 19.03.2021, матеріали справи не містять.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Враховуючи вищевикладене, за умови неможливості визначити площу та межі земельних ділянок Шепетівського РСЛП, які були включені на момент проведення перевірки 19.03.2021 року до регіонального ландшафтного парку "Мальованка" та на яких відповідач здійснював спеціальне використання лісових ресурсів, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем протиправної поведінки відповідача, наявності шкоди та обґрунтованого її розрахунку, що унеможливлює застосування ст. 1166 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин та задоволення позовних вимог.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст. 73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 14.11.2022 у справі №924/883/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "07" березня 2023 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.