ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2023 р. Справа№ 910/3600/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 про повернення без розгляду зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія»

у справі № 910/3600/22 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія»

про стягнення 2 575 081 522,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 у справі №910/3600/22 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» у поновленні строку на подання зустрічного позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», зустрічну позовну заяву і додані до неї документи повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія».

Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції, встановивши, що відповідачем зустрічну позовну заяву подано з порушенням встановленого строку та що відповідачем заявлено про поновлення строку для подання зустрічної позовної заяви, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про поновлення йому строків для подання зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

- подана заява обґрунтована тим, що введений в Україні воєнний стан, існування постійного ризику обстрілів м. Києва, постійні відключення електроенергії фактично унеможливили подання зустрічного позову у встановлені строки.

- заявник не навів конкретних обставин об`єктивної неможливості подання зустрічного позову у встановлений строк та не підтвердив їх належними доказами. Натомість, загальні посилання на існування воєнного стану в державі та пов`язані з цим обмеження не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку на подання зустрічного позову у цій справі більш ніж на півроку, тим більше що такі обставини не завадили відповідачу подати відзив на позов у встановлений строк.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник просить апеляційну скаргу - задовольнити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 про повернення зустрічної позовної заяви - скасувати.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 75, 162, 164, 172, 173, 180 ГПК України.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги в частині наявності підстав для поновлення йому строку для подання зустрічного позову апелянт постався на те, що м. Київ систематично зазнає масованих ракетних ударів, які становлять значну загрозу для життя та здоров`я мешканців, поширеними є постійні відключення електричної енергії по м. Києву, затримки та ускладнення в пересуванні транспортом, постійні перебої в роботі поштових відділень.

Також апелянт зауважив на тому, що суд першої інстанції не врахував ті обставини, що первісний і зустрічний позов є взаємопов`язаними і задоволення зустрічного позову може виключити повністю задоволення первісного позову.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2023, справу № 910/3600/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу ІV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3600/22, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/3600/22.

27.01.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

За приписами ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до правил ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 у справі № 910/3600/22, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, учасникам справи встановлено строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань.

08.03.2023 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач, з посиланням на те, що відповідачем не доведено поважності причин, які об`єктивно б перешкоджали йому звернутися до суду з зустрічним позовом у встановлений строк та те, що правовід підстави для поновлення пропущеного строку відсутні, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Станом на 13.03.2023 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

За приписами ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 2 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 у справі № 910/3600/22 відкрито 14.02.2023, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався з 02.03.2023, апеляційна скарга має бути розглянута по 16.03.2023 включно.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

У травні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія», в якому просило стягнути з відповідача основний борг в сумі 2 300 000,00 грн., 3 % річних в сумі 5 482 668,44 грн., інфляційні втрати в сумі 8 310 400,00 грн. та штраф в сумі 230 020 000,00 грн., нараховані за рамковим договором купівлі-продажу природного газу № 19/03 від 19.03.2021 та індивідуальним договором № 19/03/ЙЕ від 19.03.2021 до рамкового договору купівлі-продажу природного газу № 19/03 від 19.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2022, серед іншого, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3600/22, підготовче засідання призначено на 15.06.2022, відповідачу встановлено строк для надання відзиву на позовну заяву не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у

Протокольною ухвалю від 15.06.2022 підготовче засідання відкладено на 27.07.2022, 27.07.2022 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 05.09.2023, протокольною ухвалою від 05.09.2022 підготовче засідання відкладено на 21.09.2022, протокольною ухвалою від 21.09.2022 підготовче засідання відкладено на 21.12.2022, 21.12.2022 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 23.01.2023, 23.01.2023 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 30.01.2023.

25.01.2023 до Господарського суду міста надійшла зустрічна позовна заява про зобов`язання відповідач за зустрічним позовом безоплатно усунути недоліки товару (природного газу) шляхом коригування в бік зменшення обсягів переданого позивачу за зустрічним позовом за рамковим договором купівлі-продажу природного газу № 19/03 від 19.03.2021 та індивідуальним договором № 19/03/ЙЕ від 19.03.2021 до рамкового договору купівлі-продажу природного газу № 19/03 від 19.03.2021,зазначених в комерційних актах приймання-передачі природного газу за період з травня по вересень 2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 у справі №910/3600/22 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» у поновленні строку на подання зустрічного позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», зустрічну позовну заяву і додані до неї документи повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія».

Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу про повернення зустрічного позову, відповідач зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відсутність підстав для поновлення строк для подання зустрічного позову.

Щодо вказаних обставин слід зазначити таке.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Частиною першої ст. 180 ГПК України встановлено, що заявник має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Отже, строк для подання відзиву і, відповідно, зустрічного позову встановлюється судом.

Частиною 6 ст. 180 ГПК України встановлено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частини першої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2022 відповідачу встановлено строк для подання відзиву у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 060 копію ухвали від 20.05.2022 відповідачу вручено 27.05.2022, а відтак зустрічний позов мав бути відповідачем поданий у строк до 13.06.2022 включно, проте вказаний позов був поданий до суду 25.01.2023.

Отже, зустрічний позов є таким, що поданий з порушенням, встановленого ч. 1 ст. 180 ГПК України, строку.

Водночас зі змісту зустрічного позову слідує, що відповідач просить суд поновити строк для подання зустрічного позову

Частиною 1 ст. 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ГПК України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і залежно від встановленого вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 910/22695/13).

Із правового контексту норм статей 118, 119 ГПК України убачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню. Як свідчить правовий аналіз норм чинного процесуального законодавства, господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства (аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 910/15481/17).

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Сам лише факт подання стороною клопотання про відновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку, з огляду на положення ГПК України, повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Клопотання про поновлення строку повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються господарському суду на загальних підставах).

Відновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким суд користується, виходячи із поважності причин пропуску строку скаржником, і лише сам факт подання скаржником клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду відновити цей строк.

У зустрічному позові, як на підставу для поновлення строку для подання зустрічного позову, відповідач послався на те, що в Україні введений воєнний стан, існування постійного ризику обстрілів м. Києва, постійні відключення електроенергії фактично унеможливили подання зустрічного позову у встановлені строки.

Аналогічні за змістом підстави фактично наведені відповідачем і у апеляційній скарзі.

Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами 1 та 4 ст. 26 наведеного закону встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами - може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22).

Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими доказами. Під час воєнного стану поновленню підлягають лише процесуальні строки, порушені з поважних причин (повітряна тривога, відсутність електрозабезпечення, неможливість використання транспорту, ракетне чи інше збройне ураження території, де знаходиться адвокат та/або відповідний орган, окупація вказаної території тощо).

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №990/115/22.

Тобто, особа, яка заявляє клопотання про поновлення встановленого законом процесуального строку, повинна надати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами. Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.09.2022 у справі №697/2360/21 та від 19.10.2022 у справі №398/1739/15.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 ГПК України).

За змістом положень ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Законом України №132-IX від 20.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (набув чинності 17.10.2019), зокрема, внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки як період у якій відповідач мав подати зустрічний позов, так і у період у якій такий позов був поданий припав на період повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, ця обставина могла унеможливити дотримання строку для подання зустрічного позову за умови надання ним до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду зустрічним позовом, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.

В свою чергу, скаржником при зверненні до суду з зустрічним позовом фактично було лише констатовано, що існування постійного ризику обстрілів м. Києва, постійні відключення електроенергії фактично унеможливили подання зустрічного позову у встановлені строки, проте, жодним чином не наведено як саме вказане стало причиною неможливості подати зустрічний позов, тобто не доведено суду обставин, яким саме чином введення воєнного стану обумовило пропуск відповідного процесуального строку, як і не надано будь-яких доказів на підтвердження відсутності у апелянта можливості підготувати та подати зустрічний позов скаргу в межах передбачених ГПК України строків, з огляду на місцезнаходження скаржника.

Колегія суддів зауважує апелянтові на наступному.

Ведення бойових дій на території Київської області (за даними Міністерства оборони України) відбувалося до 02.04.2022, і саме з вказаної дати в місті Києві не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка в цій області є стабільною, а в умовах воєнного стану робота судів не була припинена.

Слід зазначити і про те, що:

- відключення електроенергії у місті Києві фактично розпочались лише у середині жовтня 2022 року, тобто через три місяця після спливу строку для подання зустрічного позову;

- матеріали справи № 910/3600/22 свідчать про те, що апелянт у період з 13.06.2022 до 25.01.2023 вчиняв інші процесуальні дії (подання відзиву, клопотань, участь в судових засіданнях), що також ставить під сумнів посилання апелянта на неможливість подання зустрічного позову у визначений ГПК України строк через поважні причини.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення відповідачу строку для подання зустрічного позову.

З огляду на відсутність підстав для поновлення строку для подання зустрічного позову, суд першої інстанції цілком вірно повернув відповідачу зустрічний позов.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 у справі №910/3600/22, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 у справі №910/3600/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.01.2023 у справі №910/3600/22 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2600/21.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко