ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2023м. ДніпроСправа № 904/3144/22

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА", м.Кривий Ріг

до Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, м.Кривий Ріг

Третя особа: Криворізька міська рада, м. Кривий Ріг

про стягнення заборгованості у розмірі 11 508,08грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Главацький А.І.

Представники:

від позивача Демченко А.Г.

від відповідача Гоцалюк А.В.

Сікорська О.В.

від третьої особи не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Департаментом розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради (далі - Відповідач) про стягнення суми 9 561,90 грн. заборгованості за послуги централізованого опалення за період з 25.10.2021 по 04.11.2022, інфляційних втрат у розмірі 1 740,27грн., трьох процентів річних у розмірі 205,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань в частині своєчасної оплати фактично поставленої теплової енергії до нежитлових приміщень у місті Кривому Розі, які перебувають на балансовому обліку Відповідача.

Ухвалою суду від 26.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Відповідачу надано строк на подачу відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою від 24.11.2022 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Відповідач проти задоволення заявлених вимог заперечував, посилаючись на те, що в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» він не являється споживачем комунальної послуги з постачання теплової енергії до зазначених Позивачем нежитлових приміщень, адже не являється а ні власником таких приміщень, а ні отримувачем послуги з постачання теплової енергії для власних потреб.

Крім того Відповідач зазначив, що значна частина нежитлових приміщень, стягнення вартості опалення яких є предметом даного позову, є допоміжними приміщеннями багатоквартирних будинків, співвласниками яких являють власники житлових та нежитлових приміщень зазначених будинків.

Третя особа у справі (Криворізька міська рада) надала суду письмові пояснення за змістом яких фактично підтримала позицію відповідача у даній справі та просила відмовити в задоволення заявлених вимог в повному обсязі.

31.01.2023 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в засідання на 23.02.2022 року.

В порядку ст.ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 23.02.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, складання повного рішення відкладено на строк до десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, заслухавши стислий зміст та підстави вимог і заперечень сторін, дослідивши подані докази, господарський суд, -

Встановив:

Листом Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, у відповідь на звернення КП ТП «Криворіжтепломережа» від 04.01.2022 року (а.с. 7-10) Позивачу надано інформацію, за змістом якої повідомлено, що за даними Реєстру об`єктів нерухомого майна комунальної власності міста Кривого Рогу в комунальній власності Криворізької міської територіальної громади значаться об`єкти нерухомості, Балансоутримувачем яких в тому числі являється Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради (Відповідач).

За даними наведеними у відповідній інформації, на балансовому обліку Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради перебувають приміщення за наступними адресами:

- вул. Недєліна 55;

- вул. Алмазна (колиш. Погребняка) 14;

- вул. Алмазна (колиш. Погребняка) 45;

- вул. Військове містечко - 1/1;

- вул. Купріна, 116;

- вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева), 9;

- вул. Вадима Гурова (колиш. Постишева) 11;

- вул. Криворіжсталі (колиш. Орджонікідзе), 32;

- вул. Івана Сірка, 26;

- вул. Чарівна (колиш. Косигіна), 13;

- вул. Сендєва, 19;

- вул. Сергія Колачевського, (колиш. 23 Лютого), 26.

Як убачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до Відповідача з вимогами про стягнення суми боргу в розмірі 9 561,90 грн., що утворилась внаслідок постачання в період із 25.10.2021 по 04.11.2021 теплової енергії до нежитлових приміщень, об`єктів комунальної власності, які перебувають на балансовому обліку Відповідача.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги Позивач зазначає, що Відповідач відмовився від підписання договору на постачання теплової енергії, однак він виконував постачання теплової енергії, оскільки не може відмовитися від надання послуг з теплопостачання споживачам.

За доводами Позивача, площа та теплове навантаження зазначених вище об`єктів були визначено згідно з вихідними даними, які наявні у позивача (відповіді, розрахунки навантажень, права власності, акти прийому-передачі тощо).

Позивач зазначає, що тарифи передбачено за період з 25.10.2021 по теперішній час тариф за 1 Гкал 3 691,85 грн. (з ПДВ) (згідно з рішенням Криворізької міської ради від 22.10.2021 № 530 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії Комунальному підприємству теплових мереж Криворіжтепломережа з урахуванням інтересів Криворізької міської територіальної громади" для потреб КПТМ Криворіжтепломережа, для потреб бюджетних організацій.

Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав, постачання теплоносія протягом всього періоду проводилось, не порушуючи щорічні розпорядження Виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області Про початок та закінчення опалювального періоду, однак відповідач в порушення вимог закону за отриману теплову енергію не сплатив.

Факт постачання теплової енергії до об`єктів Відповідача, Позивач підтверджує актами про подачу та припинення подачі теплової енергії (а.с. 34-56).

Позивач зазначає, що відсутність письмового договору щодо теплопостачання сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати отриманих послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними за згодою постачальника послуг. Відповідач отримував послуги в законний спосіб від послуг не відмовлявся. За умов постачання однією стороною теплоносія та отримання теплової енергії іншою стороною у сторін фактично склалися договірні відносини.

Здійснивши оцінку заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позов подано до неналежного відповідача, виходячи з наступного.

Стаття 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.11.2017 передбачає, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.11.2017 до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Стаття 6 Закону України Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.11.2017 визначає, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до пунктів 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.11.2017 індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

Аналіз положень ч. 1 ст. 1 Закону дає підстави для висновку, що в розумінні названого Закону, крім власника об`єкта нерухомості, індивідуальним споживачем може бути також інша особа, яка за згодою власника користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб. Тобто, для визнання індивідуальним споживачем іншої, відмінної від власника об`єкта особи, остання, повинна фактично користуватися цим об`єктом за згодою власника, та отримувати при такому користуванні житлово-комунальні послуги саме для власних потреб.

Згідно наданих у справу доказів (а.с. 7, 8) Відповідач являється балансоутримувачем нежитлових приміщень, стягнення вартості надання послуг теплопостачання до яких, є предметом даного спору.

Суд звертає увагу, що на відміну від норм Закону України Про житлово-комунальні послуги №1875-IV від 24.06.2004 року, в Законі України Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.11.2017 року відсутнє визначення балансоутримувача як учасник правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, як один із виконавчих органів місцевої ради, та балансоутримувач спірних об`єктів комунальної власності, безпосередньо користується зазначеними об`єктами та отримує при цьому житлово-комунальні послуги для власних потреб.

З урахуванням наведеного, оскільки в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради не являється споживачем комунальних послуг, що надаються Позивачем до спірних нежитлових приміщень, адже не являється власником таких приміщень, не користується ними та не отримує комунальні послуги для власних потреб, зазначена особа є неналежним відповідачем у справі.

Визначаючи належного відповідача в даному спорі, суд зазначає наступне.

Згідно з Переліком державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) (додаток до постанови Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991) до комунальної власності переданий житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.

Відповідно до частини 2 статті 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні №280/97-ВР від 21.05.1997 підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Станом на момент передачі житлового та нежитлового фонду із державного майна України до комунальної власності на підставі постанови Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991 діяв Цивільний кодекс Української РСР, згідно з яким набуття права власності не ставилось в залежність від державної реєстрації права власності.

В силу вимог ч. 2 ст. 327 ЦК України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

За змістом положень ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування», органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, є сільські, селищні, міські ради, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що належним відповідачем у спорі про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання до об`єктів комунальної власності, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень житлового будинку, і які не передані іншим особам у користуються для власних потреб, є власник відповідного комунального майна в особі місцевої ради, вданому випадку Криворізька міська рада Дніпропетровської області.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості за теплопостачання допоміжних приміщень, які призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, тобто, є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, належним відповідачем за такими вимогами є відповідно співвласники житлового будинку.

В пункті 55 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №5015/3683/11 викладено висновок про те, що визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість встановлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц; від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц; від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц; від 12.12.2018 у справах №570/3439/16-ц та №372/51/16-ц).

Вирішення питання щодо заміни належного відповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №910/20154/16).

Суд не може з власної ініціативи залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №910/7122/17).

З урахуванням наведеного, суд відмовляє в задоволення позовних вимог до Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради.

Згідно приписів ст. 129 ГПК України, судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74-79, 86, 129, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.03.2023

Суддя О.В. Ліпинський