ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/1012/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., розглянувши справу за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Південно - Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця"

до відповідача Управління праці та соціального захисту населення виконкому Острозької міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Виконавчий комітет Острозької міської ради

про стягнення збитків в розмірі 187 214, 65 грн.

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

Від позивача: Юзопольський С.В. (в режимі відеоконференції).

Від відповідача: не з`явився.

Від третьої особи: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Південно - Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Управління праці та соціального захисту населення виконкому Острозької міської ради (далі - відповідач) про стягнення збитків, які понесла залізниця у 2021 році на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах в розмірі 187 214,65 грн.

Ухвалою суду від 12.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10.01.2023. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Виконавчий комітет Острозької міської ради.

29.12.2022 на офіційну електронну пошту суду від Управління праці та соціального захисту населення виконкому Острозької міської ради надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 111 - 113), в якому представник позов заперечує та вказує на його необгрунтованість.

Також 29.12.2022 від Управління праці та соціального захисту населення виконкому Острозької міської ради надійшла заява, у якій просять розглядати справу без їх участі (а.с. 114).

02.01.2023 від Виконавчого комітету Острозької міської ради надійшли письмові пояснення по справі (а.с. 117-127), у яких просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 10.01.2023 розгляд справи по суті відкладено на 26.01.2023.

23.01.2023 до суду від Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області надійшла заява, в якій вказує, що позовні вимоги не визнають та просять розгляд справи проводити без участі уповноваженого представника (а.с. 176).

Ухвалою суду від 26.01.2023 розгляд справи по суті відкладено на 16.02.2023 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 15.02.2023).

Судове засідання 16.02.2023 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Горплюка А.М. у відпустці, про що сторони були повідомлені.

Ухвалою суду від 17.02.2023 призначено розгляд справи по суті на 07.03.2023.

В судовому засіданні 07.03.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задоволити в повному обсязі.

Відповідач та третя особа в судове засіданні 07.03.2023 не з`явились, просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Судом зазначається, що у даній справі судом не визнавалася необхідність обов`язкової участі представників сторін.

Крім того, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного розгляду справи та вирішення спору по суті, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними документами.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.03.2023, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, викладені в позові, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця", згідно діючого законодавства України щодо пільг, компенсацій та гарантій протягом 2021 року надавались послуги з пільгового перевезення окремих категорій громадян у приміському сполученні по залізничній станції та зупинковим пунктам в межах Острозької міської територіальної громади.

01.12.2020 позивач листом №470 звернувся до голови Острозької міської територіальної громади з пропозицією передбачити в бюджеті на 2021 рік кошти на відшкодування збитків за перевезення пільгових категорій громадян у приміському сполученні в розмірі не менше 210, 5 тис. грн (а.с. 18).

22.12.2020 року позивач листом №525 звернувся з пропозицією укласти договір на пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом загального користування та про відшкодування витрат за надані послуги на 2021 рік (а.с. 19).

30.12.2020 Острозька міська рада листом вих-5158/01 повідомила, що за наявності відповідних коштів у бюджеті, ним буде укладено вищевказаний договір (а.с. 20).

18.01.2021 Виконавчий комітет Острозької міської ради листом № вих-291/01-15-21 повідомив, що ним затверджена програма від 24.12.2020 №41 "Програма відшкодування пільг з оплати послуг зв`язку та інших, передбачених законодавством пільг окремих категорій громадян Острозької міської територіальної громади на 2021-2023 роки" Відповідно до даної Програми потреба коштів на фінансування видатків компенсації залізничним підприємствам за пільгове перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом приміському сполученні на 2021 рік становить 120,0 тис. грн (а.с. 21).

В подальшому 11.08.2021 року позивач листом №876 повторно звернувся з пропозицією укласти договір на пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом загального користування та про відшкодування витрат за надання послуг по перевезенню пільгових категорій громадян у приміському сполученні, однак договір зі сторони відповідача підписаний не був, про що він повідомив листом від 25.08.2021 №вих-3730/01-15-21 (а.с. 22).

Судом встановлено, що позивачем протягом 2021 року складались облікові форми та акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги, які щомісяця направлялись відповідачеві для погодження та підписання.

Відповідно до облікових форм, які наявні в матеріалах справи, позивачем у 2021 році здійснено перевезення пільгової категорії населення громадян на загальну суму 217 214, 65 грн, а саме: за січень - 15 584, 70 грн, за лютий - 15 239, 71 грн, за березень - 15 428, 31 грн, за квітень - 18 472, 64 грн, за травень - 19 989,48 грн, за червень - 18 131, 18 грн, за липень - 20 445, 05 грн, за серпень - 21 649, 56 грн, за вересень - 20 610, 65 грн, за жовтень - 18 386, 30 грн, за листопад - 16 449, 74 грн, за грудень - 16 827, 33 грн.

Відповідачем частково відшкодовано в сумі 30 000,00 грн збитків за послуги з пільгового перевезення окремих категорій громадян приміському сполученні по залізничним станціям та зупинковим пунктам а межах Острозької міської територіальної громади, посилаючись на те, що надалі фінансове забезпечення з відшкодування збитків за послуги з пільгового перевезення окремих категорій громадян у приміському сполученні буде здійснюватися виходячи з можливостей міського бюджету.

13.01.2022 позивачем була виставлена вимога від 12.01.2022 року №41 щодо компенсації витрат за пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом загального користування за 2021 рік по станціям та зупинковим пунктам в межах острозької міської територіальної громади в сумі 187 214, 65 грн (а.с. 24). Однак залишена відповідачем без відповіді.

Несплата відповідачем 187 214, 65 грн компенсації витрат за пільгові перевезення окремих категорій громадян стала підставою звернення позивача з позовом до суду.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом пунктів 1, 6 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо визначаються виключно законами України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III.

Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України. Так, соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12 березня 1993 року, законами України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Зокрема, частиною шостою статті 9 Закону України "Про залізничний транспорт" від 04.07.1996 № 273/96-ВР (далі Закон № 273/96-ВР) встановлено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Таким чином, обслуговуючи категорію громадян України, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, Залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.

У п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, установлено, що Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад забезпечують відповідно до законодавства України надання пільг окремим категоріям громадян шляхом запровадження соціальних карток та проведення видатків відповідно до цього Кодексу виключно із застосуванням Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Згідно з п. 5.1. Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених згідно наказу №1196 від 27.12.2006 Міністерства транспорту та зв`язку України, до пільгових перевезень належить безоплатний проїзд зі знижкою вартості проїзду, що надаються відповідно до міжнародних угод, законів України, постанов Кабінету Міністрів України тощо.

Відповідно до п. 5.6. зазначених Правил перелік категорій громадян, які користуються пільгами на залізничному транспорті, наведено в додатку 2 до цих Правил.

Так, у вказаному додатку міститься перелік пільгових категорій, в якому серед іншого, безплатний проїзд залізничним транспортом приміського сполучення незалежно від місця проживання надається пенсіонерам за віком на підставі пенсійного посвідчення "за віком" (п. 2.14 Переліку).

Відповідно до п.1 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1997 року №252 (далі-порядок №252), цей Порядок визначає загальні умови обслуговування громадян, які здійснюють поїздки, перевозять багаж чи вантажобагаж у межах України в рухомому складі акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування та у вагонах інших суб`єктів господарювання, і є обов`язковим для суб`єктів господарювання незалежно від форми власності, що провадять підприємницьку діяльність на території України у сфері обслуговування та перевезення пасажирів, багажу і вантажобагажу, та громадян.

У п. 6 Порядку №252 визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють перевезення пасажирів, багажу та вантажобагажу та надають послуги, пов`язані з обслуговуванням пасажирів, повинні забезпечити, серед іншого, надання пільг особам, які мають на це право згідно із законодавством.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі, встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2009 року № 1359 "Про затвердження порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян" (далі Порядок № 1359).

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №1359 облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки). Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.

Пунктом 5 Порядку №1359 визначено, що інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності.

При цьому відповідно до пункту 7 Порядку №1359 сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

Як передбачено пунктами 9 - 11 Порядку №1359, на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми. Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Системний аналіз наведених правових положень свідчить про те, що із виконанням позивачем обов`язку перевезення усіх пільгових категорій громадян кореспондується обов`язок відповідача компенсувати всі витрати, понесені позивачем у зв`язку з таким перевезенням.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

В даному випадку, перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано Залізницею на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.

Відповідно до приписів статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Отже, відсутність між сторонами укладеного договору на відшкодування вартості пільгового перевезення залізничним транспортом за 2021 рік не є визначальною обставиною.

Таким чином, відсутність у спірному випадку договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні не звільняє сторони від виконання господарського зобов`язання, оскільки зобов`язання сторін у цій справі виникає безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 березня 2020 року в справі № 904/94/19.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частина друга статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Закон №273/96-ВР та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27 грудня 2006 року №1196, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ у справах "Кечко проти України" (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та "Ромашов проти України" (заява № 67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Зокрема, у справі "Кечко проти України" ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплат не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З огляду на викладене, враховуючи той факт, що відповідач, який є розпорядником бюджетних коштів, не надав суду контррозрахунку заявлених до стягнення збитків, які понесла залізниця на перевезення пільгових категорій пасажирів та не провів розрахунків за пільгові перевезення, він зобов`язаний відшкодувати понесені позивачем витрати на перевезення пільговиків за період з 01.01.2021 по 31.12.2021.

Як наголошувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.03.2020 у справі №904/94/19, перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано залізницею не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі, у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків за пільгове перевезення пасажирів за 2021 рік є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки факт надання послуг позивачем і заборгованість відповідача в розмірі 187 214, 65 грн підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, такі послуги оплачено не було, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову.

З огляду на результат вирішення справи, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Острозької міської ради (35800, Рівненська область, м. Острог, вул. Князів Острозьких, 22 Г, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця 5, код ЄДРПОУ 4007581) в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6, ) заборгованість в сумі 187 214 (сто вісімдесят сім тисяч двісті чотирнадцять) грн 65 коп. та 2 808 (дві тисячі вісімсот вісім) грн 22 коп. - судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13 березня 2023 року.

Суддя А.М. Горплюк