ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2023 р. Справа№ 910/21034/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Ходаківської І.П.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 (повний текст складено 12.09.2022)

у справі № 910/21034/21 (суддя Чебикіна С.О.)

за первісним позовом Приватного підприємства "Транс Логістик"

до Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія"

про стягнення 219 394,01 грн

та

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія"

до Приватного підприємства "Транс Логістик"

про визнання недійсним договору в частині,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У грудні 2021 року Приватне підприємство «Транс Логістик» (далі - ПП «Транс Логістик») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська Пожежно-Страхова Компанія» (далі - ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія») 32 157,04 грн 3% річних, 113 197,00 грн інфляційних втрат та 74 039,97 грн пені.

В обґрунтування заявлених вимог ПП «Транс Логістик» посилається на прострочення ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» виконання грошового зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019 на підставі ст. ст. 15, 16, 525, 526, 530, 625, 629, 903 ЦК України та ст. 193 ГК України.

ПП «Транс Логістик» також повідомило, що попередньо очікує понести судові витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

У серпні 2022 року ПП «Транс Логістик» подало заяву про відшкодування йому витрат на правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн.

У січні 2022 року ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» звернулось до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою, у якій просило визнати договір добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 , недійсним на підставі ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України та ст. ст. 6, 16 Закону України «Про страхування».

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ПП «Транс Логістик» 32 064,49 грн 3% річних, 113 197,00 грн інфляційних втрат, 74 039,97 грн пені, 3 289,53 грн судового збору та 7 996,80 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині первісного позову відмовлено. В зустрічному позові відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ПП «Транс Логістик» 113 197 грн інфляційних втрат та 74 039,97 грн пені підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону. Позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ПП «Транс Логістик» 32 157,04 грн 3% річних підлягають задоволенню частково на суму 32 064,49 грн за перерахунком суду, здійсненим за період з 23.12.2020 по 12.12.2021 (а не по 13.12.2021).

Відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову, суд вказав, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не довело, що оспорюваний договір добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 , був укладений з порушенням вимог ст. ст. 6, 16 Закону України «Про страхування», а також не довело наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання спірного договору недійсним.

Щодо судових витрат суд зазначив, що судовий збір за подання первісного позову, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а судові витрати, понесені ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за подання зустрічного позову, не відшкодовуються останньому.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2022, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення в частині задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі, зустрічний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та недотримання норм процесуального права.

Скаржник вважає, що суд не врахував вимоги ст. ст. 11, 526, 629, 530, 988, 990 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. 20, 25 Закону України «Про страхування», п. 11.4.11 договору страхування та невірно застосував п. 11.4.9 договору, а тому дійшов необґрунтованого висновку про стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке страховиком не допускалось.

Також скаржник вказує, що ПП «Транс Логістик» звернулось до суду з вимогою про стягнення пені, інфляційних та 3% річних за неналежне, на думку ПП «Транс Логістик», виконання ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» договору після його укладення. Разом з тим, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось із зустрічним позовом про визнання цього договору недійсним в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 , 2017 року випуску, недійсним.

Апелянт зазначає, що відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а відтак не лише штрафні санкції, за стягненням яких звернулось ПП «Транс Логістик» у цій справі, а й будь-які інші платежі, що здійснювались сторонами за спірним договором страхування, не мали бути здійснені у зв`язку з невідповідністю цього договору в момент його укладення (вчинення) вимогам ст. ст. 6, 16 Закону України «Про страхування».

Скаржник вважає, що при вирішенні зустрічного позову суд порушив ст. ст. 6, 16, 29 Закону України «Про страхування» та не врахував висновки Верховного Суду у справах №№910/4296/21 та 910/133/21, не дотримався вимог ст. ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86 ГПК України.

Оскаржуючи рішення господарського суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу, скаржник вважає, що таке рішення не відповідає вимогам ст. 126 ГПК України та критеріям, викладеним у ст. 41 Конвенції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21034/21 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 до надходження матеріалів справи №910/21034/21.

02.11.2022 матеріали справи №910/21095/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 апеляційну скаргу ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 у справі №910/21034/21 залишено без руху. Надано ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 8 339,29 грн у встановленому порядку та для надання доказів, що посвідчують повноваження адвоката Чурсіна О.В. як представника ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в Північному апеляційному господарському суді. Роз`яснено ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що у випадку не усунення у встановлений термін недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику або відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2022 поновлено ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 у справі №910/21034/21. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 у справі №910/21034/21 до закінчення його перегляду у суді апеляційної інстанції. Розгляд справи призначено на 11.01.2023.

11.01.2023 судове засідання не відбулось у зв`язку з тим, що суддю Попікову О.В. 11.01.2023 обрано XIX позачерговим З`їздом суддів України членом ВРП (наказ №10-к від 17.01.2023).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2023 справа №910/21034/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Ходаківська І.П., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 прийнято апеляційну скаргу ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 у справі №910/21034/21 до провадження у визначеному складі суду. Розгляд апеляційної скарги призначено на 01.02.2023.

Судове засідання 01.02.2023 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 призначено судове засідання на 27.02.2023.

У судовому засідання 27.02.2023 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови підписаний після виходу судді Ходаківської І.П. з відпустки.

Позиції учасників справи.

ПП «Транс Логістик» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

ПП «Транс Логістик» у поданому відзиві відзначає, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», звернувшись із зустрічним позовом, зазначило, що «звертається з цим позовом та просить його вважати одночасно відзивом на первісний позов». Відтак, на думку ПП «Транс Логістик», ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відзиву на первісний позов не надавало та не скористалось своїм правом надати контррозрахунок позовних вимог за первісним позовом або інші доводи по суті позовних вимог.

Щодо правової позиції ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про визнання договору страхування недійсним(в частині) ПП «Транс Логістик» зауважує, що Господарський суд міста Києва розглянув справу №910/438/21, рішенням у якій було задоволено позовні вимоги ПП «Транс Логістик» до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 1 099 000,00 грн.

ПП «Транс Логістик» відзначає, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», оскаржуючи вказане рішення у справі №910/438/21 в апеляційному порядку, навело правове обґрунтування, яке на 100% збігається з його обґрунтуванням вимог зустрічного позову у справі, що розглядається. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 у справі №910/438/21 апеляційну скаргу ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» залишено без задоволення, а рішення у цій справі - без змін. Постановою Верховного Суду від 22.12.2021 у відкритті касаційного провадження у справі №910/438/21 було відмовлено.

Також у відзиві на апеляційну скаргу ПП «Транс Логістик» просило розгляд справи провести без участі його представника.

Крім того, ПП «Транс Логістик» подало заяву про розгляд справи без участі його представника у зв`язку з тим, що він не має можливості прибути до суду 11.01.2023, або розглядати в режимі відеоконференції (з причини відсутності електричної енергії та перебоїв зі зв`язком).

ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надало заперечення на відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу задовольнити та вказує, що під час розгляду справи у суді першої інстанції категорично не погоджувалось із заявленими позовними вимогами, у зв`язку з чим подавало суду як усні так і письмові заперечення по суті позовних вимог, у яких звертало увагу на повну їх безпідставність.

Щодо доводів відзиву про недотримання ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» порядку подання доказів в суді апеляційної інстанції скаржник вказує, що жодного нового доказу на подавав, а обґрунтовував свої доводи виключно наявними у справі доказами, зібраними під час судового провадження та яким суд не надав належної оцінки.

Доводи ПП «Транс Логістик» з посиланням на справу №910/4358/21 та інші аналогічні справи про стягнення страхового відшкодування скаржник вважає такими, що свідчать про відсутність належних доказів на спростування як зустрічної позовної заяви, так і апеляційної скарги в частині невідповідності договору у спірній частині вимогам закону.

Також апелянт наводить доводи щодо наявності доказів огляду транспортного засобу та Правил страхування.

ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось з клопотанням про продовження строку розгляду апеляційної скарги та перенесення засідання, у якому просило продовжити розгляд справи та відкласти судового засідання до вирішення справи №910/1665/22.

ПП «Транс Логістик» звернулось із заявою про долучення судової практики з аналогічних справ, надало судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі №910/1665/22. У вказаній заяві ПП «Транс Логістик» оскаржуване рішення підтримує, проти апеляційної скарги заперечує та просить відмовити у її задоволенні в повному обсязі.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

16.07.2019 ПП «Транс Логістик» (страхувальник) та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (страховик) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 (з протоколом розбіжностей до нього, додаток №2 до договору) (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням визначеним у ч. 1 договору наземним транспортним засобом та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 1.1 цей договір укладено відповідно до чинного законодавства України, на умовах «Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)», затверджених Головою Правління ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 31.03.2009 та зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 07.05.2009 за реєстраційним №0690302, зі змінами та доповненнями, які зареєстровані Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сфері ринків фінансових послуг за реєстраційним №0613106 від 16.04.2013 (далі - Правила страхування).

Пунктом 3.2 договору погоджено, що страховик за договором здійснює виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається відповідно до умов, зазначених в частинах І та ІІ договору.

Пунктом 4.1.1 договору в редакції протоколу розбіжностей передбачено, що одним із ризиків, які є предметом страхування за договором, є пошкодження ТЗ або ДО внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 6.3 договору визначено, що страховик не відшкодовує витрати на усунення пошкоджень транспортного засобу, які мали місце в момент укладення цього договору та були зазначені в акті огляду.

Відповідно до п. 11.1.1 договору в редакції протоколу розбіжностей страхувальник має право отримати страхове відшкодування у разі настання страхового випадку в порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 11.2.1 договору страхувальник зобов`язується під час укладання договору надати достовірну інформацію страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати про будь-яку зміни умов експлуатації, зберігання та інше, що може вплинути на ступінь страхового ризику щодо ТЗ, не пізніше 3 (трьох) робочих днів після виникнення таких фактів.

Пунктом 11.4.1 договору погоджено, що страховик зобов`язується ознайомити страхувальника з умовами договору і правилами страхування.

Пунктом 11.4.11 договору передбачено обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування (страхової виплати) протягом 14 робочих днів від дати прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення від суми страхового відшкодування за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 16.1.11 договору в редакції протоколу розбіжностей підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є, зокрема, відсутність Акта огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування ТЗ. Дія цього пункту не застосовується по відношенню до ТЗ, що купуються в автосалоні за одночасного виконання таких умов: ТЗ не експлуатувався раніше; ТЗ не має пошкоджень.

Згідно з додатком №40 від 24.04.2020 до договору застрахованим є в т. ч. транспортний засіб - MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 , 2017 року випуску, страхова сума 1 500 000 грн, страховий тариф - 1,65%, річний страховий платіж для зазначеного транспортного засобу - 24 750 грн, період дії договору - з 05.05.2020 по 04.05.2021.

12.10.2020 о 12 год 00 хв на 381 км + 70 м автодороги Київ-Одеса сталась дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу за первісним позовом автомобіля MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля КАМАЗ 5320, д.н.з. НОМЕР_2 , причіп СЗАП 8357 д.н.з НОМЕР_3 .

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 , та заподіяно йому матеріальну шкоду у розмірі 1 099 000 грн.

13.10.2020 ПП «Транс Логістик» звернулось до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з письмовою заявою про настання страхового випадку з приводу пошкодження внаслідок ДТП вказаного автомобіля.

Листом №1950/18 від 22.12.2020 ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовило ПП «Транс Логістик» у виплаті суми страхового відшкодування. Для її стягнення ПП «Транс Логістик» звернулось до суду з відповідним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 та додатковим рішенням від 27.05.2021 у справі №910/438/21, залишеними без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2021, позов задоволено, стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ПП «Транс Логістик» 1 099 000 грн страхового відшкодування, 16 485 грн судового збору та 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У вказаному рішенні суд встановив порушення ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» взятих на себе зобов`язань за договором, укладеним з ПП «Транс Логістик».

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням принципу юридичної визначеності, рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів, а обставини, встановлені цим рішенням, суду не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

13.12.2021 платіжним дорученням №21761 ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» сплатило ПП «Транс Логістик» 1 140 485 грн, присуджених до стягнення судом.

Посилаючись на прострочення ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» виконання грошового зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019, ПП «Транс Логістик» звернулось з позовом у цій справі та просить стягнути з ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» 32 157,04 грн 3% річних за період з 23.12.2020 по 13.12.2021), 113 197,00 грн інфляційних втрат (за період з грудня 2020 року по листопад 2021 року включно) та 74 039,97 грн пені (за період з 23.12.2020 по 24.06.2021).

ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» у свою чергу звернулось із зустрічним позовом, у якому просить визнати укладений з ПП «Транс Логістик» договір добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 недійсним.

У зустрічному позові ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» зазначає про добровільну сплату ним на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 року у справі №910/438/21 суми страхового відшкодування з урахуванням судових витрат у сумі 1 140 485,00 грн та вказує, що у справі №910/438/21 предметом дослідження не було питання відповідності укладеного за встановлених обставин договору Правилам страхування та, як наслідок, його невідповідності вимогам ст. ст. 6, 16 Закону України «Про страхування».

Крім цього, ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» посилається на невиконання ПП «Транс Логістик» обов`язків, передбачених п. п. 8.3, 9.2.6, 9.2.18 Правил страхування та нескладання Акта огляду транспортного засобу, який мав складатися при укладанні договору, що у свою чергу свідчить про укладення договору в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 , всупереч Правилам страхування та, як наслідок, укладення Договору з порушенням вимог ст. ст. 6, 16 Закону України «Про страхування». На думку ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія», дії ПП «Транс Логістик» щодо невиконання своїх обов`язків, як з`ясувалося вже під час дії договору, мали умисний характер та мали на меті недобросовісну поведінку, яка не відповідає вимогам ч. 3 ст. 13 ЦК України, згідно з якою не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Щодо вимог первісного позову.

ПП «Транс Логістик» просить стягнути з ПАТ «Українська Пожежно-Страхова Компанія» 32 157,04 грн 3% річних за період з 23.12.2020 по 13.12.2021), 113 197,00 грн інфляційних втрат (за період з грудня 2020 року по листопад 2021 року включно) та 74 039,97 грн пені (за період з 23.12.2020 по 24.06.2021) у зв`язку з простроченням останнім виконання грошового зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019.

Суд встановив, що листом №1950/18 від 22.12.2020 ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовило ПП «Транс Логістик» у виплаті суми страхового відшкодування за поданою 13.10.2020 ПП «Транс Логістик» письмовою заявою про настання страхового випадку з приводу пошкодження внаслідок ДТП автомобіля MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 .

З метою отримання суми страхового відшкодування ПП «Транс Логістик» звернулось до суду з відповідним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 та додатковим рішенням від 27.05.2021 у справі №910/438/21, залишеними без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 позов задоволено, стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ПП «Транс Логістик» 1 099 000 грн страхового відшкодування, 16 485 грн судового збору та 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

13.12.2021 платіжним дорученням №21761 ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» сплатило ПП «Транс Логістик» 1 140 485 грн присуджені до стягнення судом суми.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після перевірки наданого ПП «Транс Логістик» та здійсненого господарським судом першої інстанції розрахунку інфляційних втрат за заявлений у первісному позові період апеляційний господарський суд дійшов висновку, що оскільки період прострочення ПП «Транс Логістик» визначило з 23.12.2020 по 13.12.2021 (фактично, цей період закінчився 12.12.2021, оскільки ПП «Транс Логістик» включило у розрахунок 13.12.2021 - дату, яка є днем фактичної сплати суми заборгованості та не повинний включається в період часу, за який здійснюється стягнення), до стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підлягають 102 857,37 грн інфляційних нарахувань.

У зв`язку з цим колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про задоволення цієї вимоги повністю та вважає, що вимога ПП «Транс Логістик» про стягнення інфляційних нарахувань підлягає задоволенню частково, на суму 102 857,37 грн. У задоволенні решти вимог про стягнення інфляційних нарахувань (на суму 10 339,63 грн) слід відмовити.

Після перевірки наданого ПП «Транс Логістик» та здійсненого господарським судом першої інстанції розрахунку 3% річних за заявлений у первісному позові період апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що до стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підлягають 32 064,49 грн 3% річних за період з 23.12.2020 по 12.12.2021 (як вже зазначено вище, ПП «Транс Логістик» включило у розрахунок 13.12.2021 - дату, яка є днем фактичної сплати суми заборгованості та не повинний включається в період часу, за який здійснюється стягнення).

Згідно зі ст. 230 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

За визначенням ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 1 ст. 548 ЦК України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Умовами п. 18.1 договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором сторони несуть майнову відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу (крім страхового платежу) за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на кінцеву дату такого платежу.

Апеляційний господарський суд відзначає, що ПП «Транс Логістик» заявило до стягнення пеню за період, що перевищує 6 місяців (з 23.12.2020 по 24.06.2021), і ця обставина залишилась поза увагою місцевого господарського суду.

Здійснивши перевірку наданого ПП «Транс Логістик» та здійсненого господарським судом першої інстанції розрахунку пені за період з 23.12.2020 по 22.06.2021, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що до стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підлягають 73 157,42 грн пені.

У зв`язку з цим колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про задоволення цієї вимоги повністю та вважає, що вимога ПП «Транс Логістик» про стягнення інфляційних нарахувань підлягає задоволенню частково, на суму 73 157,42 грн. У задоволенні решти вимог про стягнення інфляційних нарахувань (на суму 882,55 грн) слід відмовити.

Розрахунки інфляційних нарахувань, 3% річних та пені здійснено за допомогою Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій https://ips.ligazakon.net/calculator/ff.

Таким чином, до стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ПП «Транс Логістик» підлягають 102 857,37 грн інфляційних нарахувань, 32 064,49 грн 3% річних та 73 157,42 грн пені; решта вимог про стягнення інфляційних нарахувань та пені задоволенню не підлягає.

Рішення господарського суду першої інстанції у відповідній частині підлягає зміні.

Щодо вимог зустрічного позову.

У зустрічному позові ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» просить визнати договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 , недійсним на підставі ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України.

ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вказує, що у справі №910/438/21 суд не досліджував питання щодо відповідності укладеного за встановлених обставин договору Правилам страхування та, як наслідок, його невідповідності вимогам ст. ст. 6, 16 Закону України «Про страхування».

Обґрунтовання підстави визнання недійсним Договору в частині страхування автомобіля MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 , наведено вище.

Укладений договір за своєю правовою природою є договором страхування, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 67 ЦК України та Закону України «Про страхування».

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

За визначенням ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною 3 ст. 16 Закону України «Про страхування» унормовано, що договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Суд встановив, що відповідно до п. 16.1.11 Договору однією з підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування є відсутність акта огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування ТЗ (у редакції додатку №2 «Протокол розбіжностей» до договору).

Відповідно до п. 2.1 Правил страхування договори добровільного страхування ТЗ та/або встановленого на них додаткового обладнання, які знаходяться у технічно справному стані укладаються згідно з цими Правилами. Конкретні умови страхування визначаються при укладанні договору страхування відповідно до законодавства.

Пунктом 2.3. Правил страхування визначено, що страховик має право відмовитись від укладання договору страхування без пояснення причин, а також якщо ТЗ: має механічні та/або корозійні пошкодження кузову та лакофарбового покриття; знаходиться в експлуатації більше восьми років; не зареєстрований належним чином в Державтоінспекції або відповідними державними органами; технічно несправний або не пройшов технічний огляд у встановлений чинним законодавством строк.

Згідно з п. 8.1 Правил страхування договір укладається на підставі письмової заяви страхувальника на страхування ТЗ. При заповненні бланку заяви страхувальник зобов`язаний відповісти на всі запитання, зазначені в заяві. Розмір страхового платежу визначається на підставі інформації зазначеної в заяві. Заповнення заяви не зобов`язує страхувальника та страховика укладати договір страхування. Не допускається укладання договору страхування на підставі усної заяви. Обов`язковою умовою є огляд страховиком ТЗ. У разі, якщо окремі умови договору страхування не узгоджуються з положеннями цих правил - застосовуються умови, визначені сторонами договору страхування.

Пунктом 8.2 Правил передбачено, що для укладення договору страхування страхувальник пред`являє страховику такі документи: документ про реєстрацію ТЗ, документ що підтверджує вартість ТЗ (довідка-рахунок, митна декларація тощо), документ що підтверджує вартість додаткового обладнання. Страхувальник - фізична особа надає паспорт, ідентифікаційний код, а юридична особа - довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Державного комітету статистики України. Якщо страхувальник не є власником ТЗ, він також повинен пред`явити документ, що надає йому право користування цим ТЗ.

Відповідно до п. 8.3 Правил при страхуванні ТЗ перед укладанням, поновленням чи зміною умов договору страхування страхувальник зобов`язаний надати страховику ТЗ та додаткове обладнання для огляду.

Пунктом 9.2.2 Правил страхування закріплено, що страхувальник зобов`язаний при укладанні договору страхування надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, інформацію з питань, зазначених в заяві про страхування, інформацію та копії документів, необхідних для укладання договору та для його виконання, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику. Істотною інформацією для оцінки страхового ризику є: страхування ТЗ в іншій страховій компанії; передача ТЗ в оренду, прокат, найм, заставу; зміна умов зберігання або експлуатації ТЗ, стану та/чи типу протиугінної сигналізації; користування ТЗ на законних підставах іншою особою, ніж зазначено в цьому Договорі, - із зміною або без зміни права власності на ТЗ; зміна реєстраційного номера, номера кузова, двигуна або шасі ТЗ; втрата/крадіжка комплекту(-ів) ключів від ТЗ, реєстраційних документів на ТЗ, пульта керування сигналізацією, реєстраційних знаків; проведення ремонту ТЗ; переобладнання ТЗ, заміна двигуна зі збільшенням потужності тощо.

Згідно з п. п. 9.2.6, 9.2.18 Правил страхування страхувальник зобов`язаний, зокрема, при укладанні договору страхування забезпечити представнику страховика можливість огляду ТЗ та надати транспортний засіб для огляду, проведення розслідування або експертного дослідження страховику під час укладання договору страхування, після настання страхового випадку, під час або після закінчення відновлювального ремонту, та в інших випадках на вимогу страховика протягом дії договору страхування.

Отже, огляд транспортного засобу та складання відповідного акта огляду обов`язково передує укладенню договору страхування. Такі дії мають на меті визначення стану транспортного засобу для наступного встановлення розміру збитків у разі настання страхового випадку та є способом захисту від здійснення необґрунтованих виплат, пов`язаних з пошкодженнями транспортних засобів, що мали місце до укладення договору. Виконання зазначеної умови укладення договору страхування не залежить від поведінки лише страховика або страхувальника, натомість є результатом узгоджених дій сторін договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2021 у справі №910/4296/21.

При цьому ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Таким чином, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також наявність порушеного права.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1, 2 ст. 181 ГК України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Суд встановив, що між сторонами був укладений договір (з протоколом розбіжностей до нього), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням, визначеним у розділі 1 договору наземним транспортним засобом та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням.

Вказаний договір разом з додатками до нього підписаний з боку ПП «Транс Логістик» та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та скріплений їх печатками.

Відповідно до розділу 1 договору застрахованими є транспортні засоби, зазначені у додатку до цього договору.

Згідно з додатком №40 від 24.04.2020 до договору застрахованим є в т. ч. транспортний засіб - MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 , 2017 року випуску, у частині якого ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» просить суд визнати договір недійсним.

Обґрунтовуючи відмову у виплаті страхового відшкодування за шкоду, заподіяну транспортному засобу MAN TGM 18.240, д.н.з. НОМЕР_1 , ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» посилалось на те, що страхувальник при укладенні договору не надав страховику вказаного транспортного засобу для огляду та фотографування в момент укладення договору страхування, а тому через невиконання такого обов`язку акт огляду вказаного транспортного засобу страховик не склав, що є підставою для відмови від здійснення страхової виплати.

Водночас чинне законодавство не забороняє страховику відмовити особам, які до нього звертаються, в укладенні договору страхування, зокрема, у разі відмови в наданні транспортного засобу для огляду.

Оскільки сам по собі факт ненадання страхувальником на огляд ТЗ виключає можливість страховика встановити відповідні пошкодження, що вже існують на час укладення договору та які не відносяться до страхового випадку, що може настати в майбутньому, то ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вправі було відмовити в укладенні договору добровільного страхування такого неоглянутого транспортного засобу.

Тобто, страховик мав всі підстави не укладати договір до складання акта, але не зробив цього.

У додатку №40 від 24.04.2020 до договору страховик самостійно визначив страхову суму для транспортного засобу MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 , а також визначив строк дії договору щодо цього авто (страхова сума 1 500 000 грн, страховий тариф - 1,65%, річний страховий платіж для зазначеного транспортного засобу - 24 750 грн, період дії договору - з 05.05.2020 по 04.05.2021).

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 18 Закону України «Про страхування» при укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» отримувало страхові платежі на підставі договору за транспортний засіб MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому жодних заперечень при отриманні вказаних страхових платежів стосовно того, що відсутній акт огляду, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не заявляло.

Зі змісту ч. 1 ст. 241 ЦК України вбачається, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, здійснення чи прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

При цьому добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

За таких обставин відмова здійснювати страхове відшкодування (лише з причини відсутності акта) не співмірна з метою страховика щодо отримання захисту від здійснення необґрунтованих виплат, пов`язаних з пошкодженнями транспортних засобів, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає принцип заборони суперечливої поведінки, який базується на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці, а також ст. 13 ЦК України про заборону зловживання правами.

У той же час обов`язок надати транспортний засіб для огляду був визначений не договором, а Правилами страхування.

Натомість, згідно зі ст. 989 ЦК України, ст. 21 Закону України «Про страхування» обов`язки страхувальника визначаються законом та умовами договору.

Укладеним сторонами спору договором такий обов`язок як надання транспортного засобу для огляду перед укладанням договором, так і складання акта прямо не покладений на страхувальника (для порівняння у пп. 11.2.17 договору встановлений такий обов`язок надати для огляду після виплати страхового відшкодування). При цьому у пп. 16.1.11 договору застережено, що акт огляду повинен містити підпис та печатку саме представника страховика (ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія»). Отже, за умовами договору підписання акта огляду транспортного засобу залежить від страховика (ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія»), а не навпаки.

Однак матеріали справи не містять, а ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не надало суду належних та допустимих доказів, які підтверджували би, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вчиняло будь-які дії в частині огляду транспортного засобу, оскільки такі дії залежать від страховика, а не навпаки.

При цьому доказів того, що спірний акт не був складений внаслідок ухилення страхувальника від здійснення огляду транспортного засобу чи вчинення інших дій, які перешкоджали проведенню такого огляду страховою компанією перед укладанням договору ПП «Транс логістик» до суду не надано та матеріали справи не місять.

Також в матеріалах справи відсутні докази звернення ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» до ПП «Транс Логістик» з вимогою надати транспортний засіб MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 , для огляду з метою подальшого складення відповідного акта, а у страхувальника фактично відсутній обов`язок надавати такий акт огляду самостійно, оскільки останній не значиться в переліку документів, визначеному п. 8.2. Правил страхування.

Водночас положеннями пп. 8.1 Правил, за яким договір укладається на підставі письмової заяви страхувальника на страхування ТЗ, не передбачає складання акта огляду за результатами такого огляду.

Таким чином, страховик перед укладенням договору не скористався своїм правом та не запросив відповідні документи (акти огляду), і на власний ризик уклав договір, незважаючи на те, що за Правилами страхування огляд транспортного засобу має здійснюватися перед укладенням договору. Після укладення договору страховик отримував страхові платежі, і не звертався з вимогою до страхувальника надати для огляду застраховані транспортні засоби після укладення договору. Тоді як діючи добросовісно і розумно, страхова компанія мала би направити повідомлення про необхідність проходження огляду застрахованого транспортного засобу чи відмовитися від отримання страхових платежів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 року у справі № 910/4224/21.

Наведене у сукупності свідчить, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не довело, що спірний договір добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 , був укладений з порушенням вимог ст. ст. 6, 16 Закону України «Про страхування».

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що ПП «Транс Логістик» не порушило права ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», за захистом яких останнє звернулося до суду, а тому вимоги зустрічного позову про визнання недійсним договору добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 , задоволенню не підлягають.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

У поданій позовній заяві ПП «Транс Логістик» повідомило, що попередньо очікує понести судові витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

У відзиві на позов (поданому 16.08.2022) ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вказало на наявність підстав стверджувати про неспівмірність розміру заявлених витрат на надання правничої допомоги складності справи, а також на те, що наданий ПП «Транс Логістик» договір не є належним та допустимим доказом понесених витрат на правничу допомогу.

19.08.2022 (надійшло до суду 24.08.2022) ПП «Транс Логістик» подало заяву про відшкодування йому витрат на правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн, на підтвердження яких надало:

детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних в рамках надання професійної правової (правничої) допомоги від 18.08.2022 по справі № 910/21034/21;

рахунок-фактуру № 18/08/22/3 від 18.08.2022;

акт здачі-приймання наданих послуг від 18.08.2022 на підставі договору № 08/02-19/5 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019 та додаткової угоди б/н від 14.12.2021 до цього договору по справі № 910/21034/21;

платіжне доручення про сплату вартості наданих послуг від 19.08.2022;

додаткову угоду б/н від 14.12.2021 до договору №08/02-19/5 про надання правової

(правничої) допомоги від 08.02.2019 щодо стягнення пені, інфляційних збитків та 3% річних за неналежне виконання договору добровільного страхування наземного транспорту

№078999/920/190001043 від 16.07.2019 та додатку №40 від 24.04.2020 щодо вчасної

виплати страхового відшкодування по автомобілю MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_1 ;

договір №08/02-19/5 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019.

З наданих ПП «Транс Логістик» документів встановлено таке.

08.02.2019 ПП «Транс Логістик» (клієнт) уклало з Адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС» (Об`єднання) договір №08/02-19/5 про надання правової (правничої) допомоги (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого за цим договором Об`єднання зобов`язується надавати Клієнту правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі, а Клієнт зобов`язується приймати та оплачувати надану Об`єднанням правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі.

За надання Об`єднанням правової (правничої) допомоги за цим договором Клієнт щомісячно сплачує Об`єднанню гонорар, розмір якого визначається за згодою Сторін залежно від обсягу правової (правничої) допомоги, наданої Об`єднанням Клієнту у звітному місяці, та зазначається в акті здавання - приймання наданих послуг за звітний місяць, підписаному обома Сторонами. Гонорар сплачується Клієнтом Об`єднанню щомісячно не пізніше 7-го числа місяця, наступного за кожним звітним місяцем, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Об`єднання, зазначений у наданому Об`єднанням рахунку на сплату гонорару. Оплата судових витрат у судових справах, у яких Об`єднання надає Клієнту правову (правничу) допомогу за цим договором, здійснюється Клієнтом (п. п. 3.1-3.3 договору).

04.12.2021 ПП «Транс Логістик» та Об`єднання уклали додаткову угоду до договору, згідно з п. п. 1-5 якої клієнт доручає, а Об`єднання бере на себе зобов`язання надати правову (правничу) допомогу (далі - послуги), яка(-і) передбачена(-і) п. п. 1.1 та 1.2 договору про надання правової допомоги №08/02-19/5 від 08.02.2019 у судовій справі у спорі між ПП «Транс Логістик» та ПАО «УПСК» щодо стягнення пені, інфляційних збитків та 3% річних за неналежне виконання договору добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019 та додатку №40 від 24.04.2020 щодо невчасної виплати страхового відшкодування по автомобілю MAN TGM 12.250, державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 219 394,01 грн. Орієнтовна вартість послуг (гонорар) Об`єднання за цією Додатковою угодою складає 25 000,00 грн, в т.ч. ПДВ. Послуги, які надаються Об`єднанням, полягають у наступному: повне супроводження справи при її розгляді у суді першої інстанції (опрацювання матеріалів справи, законодавчої бази, що регулюють спірні відносини; формування правової позиції: консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи; участь у судових засіданнях; написання відповіді на відзив, заяв; складання клопотань, скарг, вчинення усіх інших необхідних процесуальних дій та складання інших необхідних процесуальних документів). Остаточна вартість наданих послуг Об`єднанням та порядок розрахунків між сторонами за цією додатковою угодою буде зазначена в акті приймання-передачі наданих послуг. Послуги за даною додатковою угодою вважаються належним чином наданими Об`єднанням з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі таких послуг. Акт приймання-передачі наданих послуг підписується сторонам протягом 3 календарних днів з моменту винесення судом першої інстанції рішення за результатами розгляду справи. Усі інші умови договору про надання правової допомоги №08/02-19/5 від 08.02.2019 залишаються незмінними.

18.08.2022 сторони договору підписали акт здачі-прийняття наданих послуг на підставі договору №08/02-19/5 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019 та додаткової угоди б/н від 14.12.2021 до договору про надання правової допомоги №08/02-19/5 від 08.02.2019, згідно з яким Об`єднанням надано, а Клієнтом прийнято наступні правові послуги:

1. Консультації.

1.1. Консультація Клієнта щодо порядку, строків та можливих наслідків подання позовної заяви щодо стягнення пені, інфляційних збитків та 3% річних за неналежне виконання договору добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019 та додатку №40 від 24.04.2020 щодо вчасної виплати страхового відшкодування по автомобілю MAN TGM 12.250, д.н.з. НОМЕР_4 .

Вартість 1 000,00 грн.

2. Підготовчі дії, спрямовані на подання позовної заяви в суд:

2.1. з`ясування, чи мали місце обставини (документальні факти), про які вказує Клієнт, та яким доказами вони підтверджуються;

2.2. з`ясування чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

2.3. визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з врахування висновків щодо застосування відповідних норм права;

2.4. збір необхідних доказів для підтвердження позовних вимог, в т.ч. аналіз судової практики з аналогічних справ.

Вартість 1 000,00 грн.

3. Підготовка та подання позовної заяви до суду:

3.1. визначення підсудності розгляду позовної заяви;

3.2. визначення складу учасників судового процесу;

3.3. розрахунок ціни позову та складення обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються;

3.4. складання розрахунку судових витрат;

3.5. написання позовної заяви з обґрунтуванням позовних вимог та доказів, що їх підтверджують;

3.6. копіювання позовної заяви та всіх документів та доказів на підтвердження позовних вимог та надсилання засобами поштового зв`язку, позовної заяви з доданими до неї документами в суд та відповідачу у справі.

Вартість 3 000,00 грн.

4. Підготовка процесуальних документів у справі:

4.1. підготовка та подання відзиву на зустрічний позов ПАТ «УПСК» у справі №910/21034/21;

4.2. підготовка та подання заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Вартість 3 000,00 грн.

Разом вартість наданих послуг складає 8 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 1 333,33 грн.

19.08.2022 платіжним дорученням №30557 ПП «Транс Логістик» сплатило Об`єднанню 8 000,00 грн з призначенням платежу: правові послуги у справі №910/21034/21 згідно дог. №08/02-19/5 від 08.02.2019, допугода б/н від 14.12.2021 у т.ч. ПДВ 20% - 1 333,33 грн.

Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних в рамках надання професійної правової (правничої) допомоги від 18.08.2022 у справі № 910/21034/21 за виключенням п. 4.2 дублює перелік наданих за договором та прийнятих клієнтом послуг за договором.

ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на надало заяв чи клопотань щодо поданої 19.08.2022 ПП «Транс Логістик» заяви про відшкодування йому витрат на правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн.

Однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим у ч. 5 зазначеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19. Ці правові висновки було підтверджено і в постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.11.2019 у справі №910/906/18 та від 06.12.2019 у справі №910/353/19.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (п. 29). Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (п. 44).

За змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону №5076-VI).

Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У розгляді даного спору суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19. У наведеній постанові Верховний Суд у звернув увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.

Верховний Суд також звертається до правової позиції, зазначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21. Так, Велика Палата зазначила про те, що ч. 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У постанові від 07.09.2020 у справі №910/4201/19 Верховний Суд вказав, що: "визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону №5076-VI. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково".

Колегія суддів звертає увагу, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Апеляційний господарський суд відзначає, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», оскаржуючи рішення господарського суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу, вважає, що таке рішення не відповідає вимогам ст. 126 ГПК України та критеріям, викладеним у ст. 41 Конвенції, однак не вказу,є у чому конкретно полягає така невідповідність.

Враховуючи встановлені вище обставини, на підтвердження яких ПП «Транс Логістик» надало відповідні докази, та норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд вважає, що ПП «Транс Логістик» належними доказами підтвердило понесені ним витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом цієї справи, які мають бути стягнуті з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». З урахуванням результатів розгляду справи (позовні вимоги ПП «Транс Логістик» задоволено частково) та положень ст. 126 ГПК України, до стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підлягає 7 587,20 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі в частині первісного позову має бути змінено в частині розміру присуджених до стягнення інфляційних та пені, а в іншій частині залишене без змін; рішення в частині зустрічного позову є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку зі зміною розміру присуджених до стягнення за первісним позовом інфляційних та пені, суд здійснює відповідний перерозподіл судових витрат згідно зі ст. 129 ГПК України.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 у справі №910/21034/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 у справі №910/21034/21 змінити в частині розмірів присуджених до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь Приватного підприємства «Транс Логістик» інфляційних нарахувань та пені.

Викласти абз. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 у справі №910/21034/21 в такій редакції:

«Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (вул. Кирилівська, 40, м. Київ, 04080; код 20602681) на користь Приватного підприємства "Транс Логістик" (вул. Теплична, 27 С, смт. Слобожанське, Дніпропетровська обл., 52005; код 34307753) 102 857,37 грн інфляційних нарахувань, 32 064,49 грн 3% річних та 73 157,42 грн пені, 3 121,19 грн судового збору та 7 587,20 грн витрат на професійну правничу допомогу.».

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 у справі №910/21034/21 залишити без змін.

4. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

6. Справу №910/21034/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.03.2023 після виходу судді Ходаківської І.П. з відпустки.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді І.П. Ходаківська

В.А. Корсак