ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2023 Справа № 917/1739/22

м.Полтава

Суддя Кльопов І.Г. при секретарі судового засідання Назаренко Я.А, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, вул.Покровська, 14, м.Решетилівка, Полтавська область, 38400

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна", вул.Половки, 62, м.Полтава, 36010

про стягнення 37763,77грн.

без виклику представників сторін

встановив:

До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Виконавчого комітету Решетилівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна" про стягнення 37763,77грн. заборгованості за Договором про закупівлю товарів №17/21 від 04.02.2021 у т.ч. 33307,20грн. сума основного боргу, 4456,57грн. - інфляційні витрати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2022 даний позов був переданий на розгляд судді Кльопову І.Г.

Ухвалою від 29.12.22 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 917/1739/22, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

26.01.2023 за вхід. №1023 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив суд позов задовольнити частково в сумі 33307,20 грн. (основна сума заборгованості), в іншій частині позовних вимог просив відмовити за безпідставністю.

20.02.2023 за вхід. №2222 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Згідно ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті в установлені строки.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Татнефть-АЗС-Україна» (Постачальник/Продавець за договорами, Відповідач) та Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області Полтавська область (Замовник/Покупець за договором, Позивач) було укладено договір від 04 лютого 2021 про закупівлю товарів №17/21, згідно умов якого Відповідач зобов`язується здійснити поставку, а саме передати Замовнику у власність Товар згідно ДК 021:2015 - 09130000-9 «Нафта і дистиляти» (Бензин А-95, Бензин А-92, та дизельне паливо (у талонах), а Позивач зобов`язується сплатити грошові кошти за поставлений товар на умовах передбачених в договорі.

Договором про закупівлю товарів №17/21 від 04.02.2021 Сторони узгодили асортимент, кількість та вартість Товару. Договір про закупівлю товарів (передачі талонів та карток) діяв до 31.12.2021 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання. Додатковою угодою № 6 від

28.12.2021 року його було пролонговано до 28.02.2022 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання Сторонами. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» дія договору була продовжена на строк достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році. Гак, вартість договору збільшилась до 20 відсотків і становила 1 169 732, 40 грн. (один мільйон сто шістдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять дві гривні) (угода №7 від 19.01.2022 до Договору)

Загальна вартість отриманих одноразових відомостей (талонів) на отримання нафтопродуктів (Бензин А-95, Бензин А-92, та дизельне паливо), за договором про закупівлю товарів № 17/21 від 04.02.2021 склала 1 169 482,80грн, які Позивач перерахував на розрахунковий рахунок Відповідача.

Згідно даних позивача станом на 27.12.2022 року заборгованість по відпуску бензину А-92 за Договором №17/21 від 04.02.2021 року складає 33307,20грн.

В зв`язку з невиконанням Відповідачем своїх обов`язків за вищевказаним договором, Позивач звернувся до Відповідача з претензією від 26.09.2022 за вих. №01-39/3736 щодо отримання пального за не отовареними талонами, а в разі неможливості виконання даної вимоги - повернути отримані кошти за не отоварені талони на пальне Позивачу. У відповідь на претензію від 26.09.2022 року за № 01-39/3736 Товариство з обмеженою відповідальністю «Татнєфть - АЗС - Україна» своїм листом від 17.10.2022 року № 04-664 повідомило про неможливість виконання зобов`язань за договором

Так, 09.11.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Татнєфть -АЗС - Україна» та Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області було проведено процедуру повернення отриманих не отоварених одноразових відомостей (талонів) на пальне та підписано акт звірки взаєморозрахунків, в ході якої встановлено, що за Договором № 17/21 від 04.02.2021 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть -АЗС - Україна» наявна заборгованість перед Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради в розмірі 33 307,20 грн. (87 талонів по 10 літрів, 1 талон 20 літрів - загальна кількість 1080 літрів). Сторонами в ході проведення неотоварених одноразових відомостей (талонів) на пальне 11.11.2021 року та підписання акту звірки взаєморозрахунків, встановлено факт боргу Товариства перед виконавчим комітетом, що підтверджується підписами представників сторін на вищевказаних документах.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є зокрема договір.

Приписами статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі досліджених судом письмових доказів суд доходить висновку про виникнення між позивачем та відповідачем господарського зобов`язання на підставі договору про закупівлю товару №17/21 від 04.02.2021.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем 33307,20 грн. попередньої оплати за Договором №17/21 від 04.02.2021.

Відповідач визнає основну заборгованість в розмірі 33307,20 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Матеріали справи також не містять доказів того, що визнання відповідачем позову у цій справі суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позову відповідає фактичним обставинам справи, які підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, у матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків №8 станом на період: 01.01.2022-11.11.2022 (на суму 33307,20 грн.), підписаний представниками обох сторін та скріплений їх печатками.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 33307,20 грн. є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, визнання відповідачем позову в цій частині не суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, у зв"язку з чим суд ухвалює рішення про задоволення позову в частині вимог про стягнення основної заборгованості в розмірі 33307,20 грн.

Крім того, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в розмірі - 4456,57 грн. за період травень 2022 - листопад 2022 (включно).

Щодо інфляційних втрат, суд зазначає, що право позивача на стягнення інфляційних втрат гарантується правилом ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати, 3% річних та суму інфляційних втрат є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі №902/417/18.

Судом встановлено вище, що за Договором про закупівлю товарів №17/21 від 04.02.2021 у відповідача існував обов"язок щодо надання позивачу товару. При цьому, згідно наявних в матеріалах справи доказів підтверджується факт проведення між Позивачем та Відповідачем 09.11.2022 року процедури повернення отриманих не отоварених одноразових відомостей (талонів) на пальне.

Тобто, заборгованість з повернення попередньої оплати у ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» перед Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради за вказаним договором утворилася лише з 09.11.2022 після повернення нереалізованих талонів та припинення зобов`язань з поставки товару.

26.09.2022 за вхід. №01-39/3736 Решетилівська міська рада звернулася до ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» з претензією з вимогою протягом 30 днів з дня отримання претензії забезпечити передачу пального на підставі пред"явлених талонів або повернути кошти, витрачені на придбання талонів.

У цьому контексті Верховним Судом у постанові від 03.02.2021 по справі №910/14761/19 наголошено на тому, що за змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою міроювідповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошовогозобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.9. постанови суду). Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляцію а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (п. 4.11 постанови суду). Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми борту, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція - п. 4.12. постанови суду.

Отже, згідно договору, у Відповідача існували зобов`язання перед Позивачем лише щодо поставки товару, а не щодо здійснення тих чи інших платежів. Зобов"язання щодо повернення попередньої оплати, враховуючи пред"явлення претензії, виникло з листопада 2022. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що нарахування Позивачем інфляційних втрат за період з квітня 2022 по жовтень 2022 року є безпідставним, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не відповідає умовам договірних зобов`язань.

За даних обставин, вимоги позивача про стягнення інфляційних нарахувань підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 233,15грн., нарахованих за листопад 2022

Щодо посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, пов"язані з військовою агресією російської Федерації проти України та випадок, який полягає в ухваленні судами (Київським районним судом м.Полтави та Печерським районним судом м.Києва рішень про арешт грошових коштів на рахунках ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна», що унеможливлює здійснення підприємством господарської діяльності, суд зазначає наступне.

Згідно статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Положеннями статі 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У постанові від 16.07.2019 по справі № 917/1053/18 Верховним Судом зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Суд вважає, що у контексті спірних правовідносин суттєве значення має не тільки встановлення існування обставин непереборної сили (форс-мажору), а й їх безпосередній, прямий та невідворотний вплив на можливість належного виконання зобов`язання за договором, що може бути підставою для звільнення від відповідальності за його порушення, тобто існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи відповідачем не доведено дію та вплив форс-мажорних обставин саме у взаємовідносинах із позивачем за укладеним договором, а також доказів причинно-наслідкового зв`язку між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань, а накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача не можна вважати випадком, який не залежить від волі останнього.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених учасниками судового процесу, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову частково - в частині вимог про стягнення 33307,20 грн. основного боргу, 233,15грн. - інфляційних нарахувань, в іншій частині позовних вимог - суд відмовляє у зв`язку з їх безпідставністю та необгрунтованістю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

При подачі позовної заяви про стягнення заборгованості сплачено судовий збір платіжним дорученням №1336 від 14.12.2022. в сумі 2481,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, сума судового збору у розмірі 1109,43 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Водночас згідно вимог частини 1 статті 130 ГПК України, частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Приймаючи до уваги, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті в частині вимог про стягнення 33307,20 грн., позивачу належить повернути частину судового збору сплаченого ним при поданні позову у сумі 1094,11 гривень., Таким чином, частина витрат по сплаті судового збору, що покладається на відповідача, стяновить 1109,43 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнефть-АЗС-Україна» (36010 Полтавська область, м. Полтава вул. Половки, буд.62, ) на користь Виконавчого комітету Решетилівської міської ради ( вул.Покровська, 14, м.Решетилівка, Полтавська область, 38400, на розрахунковий рахунок IBAN UA0098428 в Держказначейська служба України, м. Київ) 33307,20грн. за непоставлений товар, 233,15грн. - інфляційних нарахувань, 1109,43 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Повернути Виконавчому комітету Решетилівської міської ради ( вул.Покровська, 14, м.Решетилівка, Полтавська область, 38400, з Державного бюджету України 1094,11 грн. судового збору, сплаченого відповідно до платіжного доручення №1336 від 14.12.2022 року, оригінал якого знаходиться у матеріалах справи.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.03.2023

Суддя Кльопов І.Г.