номер провадження справи 9/180/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023 Справа № 908/2636/22

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом: Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 26; представник позивача: адвокат Білинова А.В.)

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34)

про стягнення суми 24487,09 грн. Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення з відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» суми 24487,09 грн, з яких: сума 22500,00 грн - страхове відшкодування, сума 157,50 грн - інфляційне збільшення, сума 103,56 грн - 3% річних та сума 1726,03 грн штрафні санкції.

Ухвалою суду від 23.12.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2636/22, присвоєний номер провадження 9/180/22, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, погіршенням безпекової ситуації в місті Запоріжжі, постійними повітряними тривогами через загрозу ракетних обстрілів обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України справу розглянуто 07.03.2023. За наслідками розгляду справи судом прийнято рішення.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які мотивовані, зокрема, наступним. 28.01.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Mercedes-Benz А 140», д/н НОМЕР_1 та «Renault Megane», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП були заподіяні механічні пошкодження автомобілю «Mercedes-Benz А 140», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «Автооберіг» №06-GR/EP-207573088 від 04.01.2022 був застрахований ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант». За фактом події було складено електронний європротокол за № С21Е6СВА72F2 в якому зазначені обставини ДТП, а саме: зіткнення автомобіля «Renault Megane» з задньою частиною іншого транспортного засобу «Mercedes-Benz А 140» під час руху. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Renault Megane», д/н НОМЕР_2 , була застрахована ТДВ «СК «КРЕДО». Позивач за заявою Страхувальника здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 25000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №29318 від 30.06.2022. У зв`язку із цим, згідно чинного законодавства, до позивача перейшло право вимагати виплати страхового відшкодування від Страховика винної особи. Позивач звернувся до ТДВ «СК «Кредо» із заявою про перерахування здійсненого страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, передбаченої полісом. Сума страхового відшкодування відповідачем не виплачена, вмотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування не надано, що стало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом. Позов обґрунтовано ст.ст. 22, 512, 514, 526, 610, 625, 993, 1166, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України Про страхування, ст.ст. 5, 9, 12, 22, 35-37 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

13.01.2023 до суду від ТДВ «СК «КРЕДО» надійшов відзив, в якому відповідач заперечив проти розміру страхового відшкодування, яке було виплачено позивачем. В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на п. 32.7 ст. 32, п. 36.2 ст. 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п. 2.3, 2.4, 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, ФДМ України від 24.11.2003 №142/5/2092, відповідно до яких виплаті підлягає страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (постанова Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №924/675/17). З огляду на викладене відповідач частково визнає вимоги, а саме - у розмірі 13250,00 грн. Просив повернути позивачу 50% сплаченого судового збору на підставі ст. 130 ГПК України та зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката до 1000,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (Страховик, позивач у справі) та ОСОБА_2 (Страхувальник) 04.01.2022 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Автооберіг» №06-GR/EP-207573088, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом (далі ТЗ) «Mercedes-Benz А 140», номер кузова НОМЕР_3 , 2003 року випуску. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , реєстраційний номер вказаного НОМЕР_1 .

28.01.2022 о 20 год. 05 хв. (координати ДТП обрані користувачем на мапі: 50.407652200; 30.498672800, внаслідок порушення ПДР сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Mercedes-Benz А 140», д/н НОМЕР_1 (права задня фара, задній бампер, задній партронік) та «Renault Megane», д/н НОМЕР_2 , що зафіксовано у протоколі огляду транспортного засобу, складеного представником ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Страхувальник Сабанадзе С.В. звернулась до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування згідно з умовами договору №06-GR/EP-207573088 від 04.01.2022 у зв`язку із страховим випадком, що стався 28.01.2022 з транспортним засобом «Renault Megane», д/н НОМЕР_2 .

ФОП Бєсєда О.С. виставлено рахунок № 20-02 від 21.02.2022 на оплату відновлювального ремонту «Mercedes-Benz А 140», д/н НОМЕР_1 , на загальну суму 25000,00 грн.

ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» складено страховий Акт № СТ/22/0018 від 30.06.2022, згідно з яким вищезазначену ДТП, що сталася 28.01.2022, визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 25000,00 грн.

За платіжним дорученням № 293181 від 30.06.2022 ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі вказаного страхового акту та заяви Страхувальника перераховано на рахунок ФОП Бєсєда О.С. суму 25000,00 грн страхового відшкодування згідно виставленого рахунку.

Згідно з полісом серії АР № 001967283 (діючий станом на 28.01.2022) цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Renault Megane», д/н НОМЕР_2 , застрахована ТДВ «Страхова компанія «Кредо» (відповідач у справі); франшиза згідно з цим полісом 2600,00 грн.; ліміт за шкоду майну 130000,00 грн.

Позивач направив на електронну адресу ТДВ «Страхова компанія «Кредо» заяву про страхове відшкодування за вих. № 03/1314 від 19.07.2022 відповідно до якої просив здійснити перерахування страхового відшкодування в розмірі 25000,00 грн.

Невиконання відповідачем зобов`язання з відшкодування страхової виплати стало підставою для звернення позивача до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою, за якою відкрито провадження у даній справі.

Із змісту ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.20 ГК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлений договором або законом. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зазначене повністю узгоджується з приписами статті 27 Закону України «Про страхування», згідно з якою до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ч. 2 статті 1192 Цивільного кодексу України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У Законі України «Про страхування» встановлені види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини 1 статті 7 Закону).

На відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується страховою сумою, зазначеною у страховому полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (стаття 12 Закону).

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Оскільки відповідачем у цьому спорі є не особа, яка завдала шкоди, а страховик, у якого ця особа застрахувала свою цивільну відповідальність, для правильного вирішення спору у цій справі слід з`ясувати у яких межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, несе відповідальність безпосередньо страховик.

Відповідач у відзиві вказав, що пред`явлення позивачем вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу є неправомірним, оскільки рік випуску транспортного засобу «Mercedes-Benz А 140», д/н НОМЕР_1 - 2003 рік, тобто авто на момент ДТП (28.01.2022) було в експлуатації вже 19 років. До відзиву відповідач додав копію листа за вих. №20178 СПР ЕЗ 3003868 від 10.01.2023 на запит ТДВ «СК «КРЕДО», із розрахунком з визначенням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ «Mercedes-Benz А 140», д/н НОМЕР_1 , здійсненим оцінювачем ОСОБА_3 , в результаті чого отримано значення 0,70. Наведений відповідачем у відзиві контррозрахунок вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу виконано відповідачем наступним чином: Сврз= 12200,00 (1-0,7):1,2+12800,00+15850,00 грн 2600,00 грн (франшиза) = 13250,00 грн. У зв`язку із цим відповідач просив суд задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди частково у розмірі 13250,00 грн.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Частинами першою та шостою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються КМУ, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються КМУ або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Відповідно до п. 1.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики).

Згідно з п.п. 2.3, 2.4 Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до вимог пункту 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс(1- Ез), де:

Ср вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн..;

См вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

Сс вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Ез коефіцієнт фізичного зносу.

Згідно з п. 7.37 Методики коефіцієнт фізичного зносу Ез розраховується за формулою:

Ез= 1 С

Цн

де:

С - ринкова вартість, грн., Цн - ціна нового КТЗ в Україні або в провідних країнах-експортерах за інформацією з довідкової літератури.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановленні вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

Разом із тим, відповідно до п. 7.38 Методики значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років для мототехніки.

Доказів визначення вартості матеріального збитку, завданого в результаті ДТП, власнику автомобіля «Mercedes-Benz А 140», д/н НОМЕР_1 , 2003 року випуску з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, застосування якого в даному випадку є обов`язковим при визначенні вартості відновлювального ремонту з огляду на термін експлуатації вказаного транспортного засобу, позивач суду не надав.

За таких обставин, пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17, від 06.07.2018 у справі № 924/675/17.

На підставі вищевикладеного, суд погоджується із доводами відповідача, що останній як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, в даному випадку повинен здійснити відшкодування вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz А 140», д/н НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу даного транспортного засобу.

Позивач правову позицію відповідача, що викладена у відзиві не спростував, будь-яких доказів на підтвердження правомірності розрахунку належної до виплати суми страхового відшкодування суду не надав.

Суд наголошує, що згідно з п. 7.37 Методики коефіцієнт фізичного зносу Ез розраховується за формулою для якої необхідним є визначення ринкової вартості та ціни нового КТЗ. Основним підходом до визначення ринкової вартості КТЗ є порівняльний підхід (п.3.1 Методики), тобто для визначення ринкової вартості та коефіцієнту фізичного зносу безпосередній огляд оцінювачем транспортного засобу не є обов`язковим.

Наведений відповідачем у відзиві розрахунок вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (Сврз) здійснено за формулою п. 8.2 Методики: Сврз = Ср + См + Сс(1- Ез) із врахуванням вихідних даних (Ср вартість ремонтно-відновлювальних робіт, См вартість необхідних для ремонту матеріалів, Сс вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту) на підставі документів, отриманих від позивача разом із заявою про виплату страхового відшкодування від 19.07.2022 вих.№03/1314, до якої були додані копія звіту №22/0018 від 22.02.2022 та копія розрахунку страхового відшкодування. На підставі даних зазначених у вищенаведених документах, як зазначив відповідач, й було розраховано вартість матеріального збитку з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, визначеного оцінювачем.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74, ч.ч. 1, 2 ст. 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач надав докази на підтвердження своїх заперечень, які позивачем не спростовані. Позивачем не надано суду ані калькуляції, ані звіту про оцінку.

На підставі вищевикладеного, судом приймається розрахунок відповідача вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу: Сврз= 12200,00 х (1-0,7) : 1,2+ 12800,00 = 15850,00 грн 2600,00 грн (франшиза) = 13250,00 грн.

За змістом п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також з урахуванням ліміту відповідальності визначеного чинним законодавством, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування підлягають задоволенню в сумі 13250,00 грн (15850,00 грн 2600,00 грн (фрашиза визначена у полісі).

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 1726,03 грн пені, суму 103,56 грн - 3% річних за період з 18.10.2022 по 12.12.2022 включно та суму 157,50 грн інфляційних втрат за листопад 2022, нарахованих у зв`язку із простроченням виплати страхового відшкодування.

Частинами 1 та 3 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування за наявності відповідних правових підстав для цього є грошовим зобов`язанням страховика. Тому в разі прострочення виконання даного зобов`язання до страховика може бути застосовано відповідальність за порушення грошового зобов`язання, визначену статтею 625 Цивільного кодексу України.

Правова позиція стосовно наявності підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат у разі прострочення виплати страховиком відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів наведена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Норма вказаної статті не містить обмежень щодо її застосування виключно у правовідносинах між страховиком і страхувальником за полісом ОСЦПВВНТЗ, тому суд дійшов висновку про можливість застосування даної відповідальності до відповідача у разі прострочення ним виплати страхового відшкодування на користь особи, яка має право на таке відшкодування, в даному випадку - позивача.

Відповідно до наданих позивачем доказів факт порушення відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати страхового відшкодування доведений.

Позивач розрахунок пені здійснює за період з 18.10.2022 по 12.12.2022 на суму прострочення 22500,00 грн, втім під час розгляду справи суд дійшов висновку про безпідставність нарахування та виплату матеріального збитку у заявленому в позові розмірі. Суд оцінив та погодився з доводами відповідача та дійшов висновку, що до сплати підлягає страхове відшкодування в розмірі 13250,00 грн. Таким чином, застосування санкцій повинно здійснюватися саме на цю суму (13250,00 грн.).

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» надані позивачем розрахунки, суд встановив, що сума пені за вказаний позивачем період (з 18.10.2022 по 12.12.2022) складає 1016,44 грн, сума 3% річних 60,99 грн, сума інфляційних втрат за період листопад 2022 - 92,75 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Решта вимог, а саме: про стягнення пені у розмірі 709,59 грн, 3% річних у розмірі 42,57 грн. та інфляційних втрат у розмірі 64,75 грн, заявлені позивачем безпідставно, внаслідок чого суд відмовляє в їх задоволенні.

Отже позовні вимоги задовольняються судом частково.

Щодо клопотання відповідача (викладене у відзиві за вих. №2919 від 17.10.2022) про застосування до вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та відсотків річних Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та листа ТПП №2024/02.0-7.1 від 28.02.22 відповідно до якого військову агресію Російської Федерації проти України, що стала підставою для введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.22 строком на 30 діб, визнано форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), який пролонґується на період дії воєнного стану на території України, суд зазначає наступне.

Верховний Суд України у постанові від 12.04.17 у справі №3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Верховний Суд України підкреслив, що платежі, встановлені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В свою чергу, відповідно до частини 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Відповідно до пункту 6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору.

Таким чином, за загальним правилом, зацікавленій стороні у кожному конкретному випадку необхідно доводити факт невиконання зобов`язання саме у зв`язку з введенням воєнного стану.

Суд також зазначає, що посилання відповідача на введення на території України воєнного стану, як на підставу для звільнення його від відповідальності, є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі (ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант») також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому страхового відшкодування та інших, визначених договором та законом, нарахувань як способу захисту його майнових прав, передбаченого законом.

Таким чином посилання відповідача на введення на території України воєнного стану, що є форс-мажорною обставиною та звільняє боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є необґрунтованим та безпідставним.

Згідно з приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того позивачем заявлено про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат на послуги адвоката в сумі 8000,00 грн, позивачем додано до матеріалів справи: копію витягу з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, укладеного з Адвокатським бюро «Грідін і Партнери», копію завдання-доручення №200 від 18.10.2022 до Договору, детальний розрахунок та опис робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14.05.2019, копію Акту прийому-передачі наданої правничої допомоги від 12.12.2022, копію Ордеру на надання правової допомоги Серія АІ № 1319795 від 12.12.2022. Також суду надано копію платіжної інструкції від 19.10.2022 № ID-186645 на суму 39000,00 грн, що підтверджує сплату позивачем витрат, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема, в сумі 8000,00 грн.

Дослідивши зміст наданої Адвокатом професійної правничої допомоги, про яку зазначено в детальному розрахунку та описі робіт (наданих послуг) від 12.12.2022, суд вважає, що такий зміст наданої правничої допомоги відповідає умовам Договору про надання правової допомоги від 14.05.2019 та Завданню-дорученню №200 від 18.10.2022 до нього. При цьому, судом взято до уваги, що виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану роботу, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічну правову позиції викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

Також, суд зазначає, що розмір судових витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється згідно з умовами договору про надання правової допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Сторонами врегульовано порядок оплати наданих послуг.

Правомірність та дійсність понесення відповідних витрат підтверджується матеріалами справи.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн, які понесені позивачем, є доведеним, підтверджений належними доказами та є співмірним і розумним, враховуючи обсяг виконаних робіт (наданих послуг) у даній справі.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні судом частково, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення з відповідача судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог, що становить суму 4711,11 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 26) суму 13250 (тринадцять тисяч двісті п`ятдесят) грн 00 коп. страхового відшкодування, суму 1016 (одну тисячу шістнадцять) грн 44 коп пені, суму 92 (дев`яносто дві) грн 75 коп. інфляційних втрат, суму 60 (шістдесят) грн 99 коп. 3% річних.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 26) суму 1461 (одну тисячу чотириста шістдесят одну) грн 03 коп витрат зі сплати судового збору та суму 4711 (чотири тисячі сімсот одинадцять) грн 11 коп витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 07.03.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва