РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2023Справа № 910/10150/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міко-Транс-1"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Українські смоли"

про стягнення 540576,10 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міко-Транс-1" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Українські смоли" про стягнення за договором транспортного експедирування вантажних перевезень у міжнародному сполученні від 22.01.2018 № 22012018 основного боргу в розмірі 451468,59 грн., інфляційних втрат у розмірі 80286,51 грн., трьох процентів річних у розмірі 8821 грн. Також позивач просив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що всі виробничі потужності відповідача знаходяться в м. Рубіжне Луганської області, що є тимчасово окупованою територією. Відтак, відповідач із не залежних від нього причин не може здійснювати виробничу діяльність. При цьому, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 ТПП України засвідчила визнання форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року. Отже, відповідач просив залишити позов без розгляду, а позовні вимоги без задоволення.

З огляду на те, що відповідачем жодні правові підстави для залишення позову без розгляду не наведені та посилання на відповідну норму Господарського процесуального кодексу України відсутні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залишення позову без розгляду.

У відповіді на відзив позивач наголосив, що доставка вантажу та виникнення заборгованості у відповідача відбулися до введення воєнного стану на території України. Крім того, відповідачем здійснювалися часткові оплати наданих позивачем послуг.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.01.2018 між позивачем (експедитор) та відповідачем (замовник) укладено договір транспортного експедирування вантажних перевезень у міжнародному сполученні № 22012018, за умовами якого Експедитор приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок Замовника організувати надання послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу автомобільним транспортом з метою його доставки від пунктів відправлення до пунктів призначення згідно з Заявками Замовника (надалі - послуги транспортного експедирування, або послуги).

Відповідно до п. 1.2. Договору, на виконання умов Договору, Експедитор зобов`язаний від свого імені та за рахунок Замовника укласти договір перевезення з Перевізником та з іншими можливими учасниками транспортного процесу.

Згідно з п. 5.3. Договору підставою для здійснення Замовником оплати за послуги щодо кожного перевезення є копія рахунку Експедитора, а також копія товарно-транспортної накладної (CMR) з відмітками вантажовідправника, перевізника, вантажоотримвача та митних органів на шляху проходження вантажу, пред`явлені Замовнику.

Відповідно до п. 5.4. Договору строк проведення розрахунків за Договором, тобто за кожне здійснене перевезення, складає 5 (п`ять) банківських днів з моменту вивантаження автомобіля.

У пункті 5.5. Договору передбачено, що за кожним організованим перевезенням Сторонами підписується акт виконаних робіт. У випадку, якщо відправлений Експедитором Замовнику акт виконаних робіт останнім не підписаний і не відхилений впродовж 10 днів з моменту його отримання Замовником, він вважається прийнятим без змін.

За положеннями пункту 8.1 договору останній набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом року, та автоматично пролонгується на кожний наступний календарний рік, якщо на це немає письмових заперечень сторін.

На виконання умов Договору позивачем надано відповідачу послуги з транспортного експедирування вантажних перевезень згідно із заявкою №37 657 на загальну суму 5100 евро, що на дату формування рахунку 10.01.2022 еквівалентно по курсу НБУ 153 658,45 грн., та підтверджуються складеними та надісланими відповідачу документами, а саме: CMR (розвантаження 13.01.2022), акт наданих послуг №24 від 13.01.2022, рахунок на оплату №24 від 10.01.2022; заявкою №37 704 на загальну суму 4700 евро, що на дату формування рахунку 18.01.2022 еквівалентно по курсу НБУ 150 671,18 грн., та підтверджуються складеними та надісланими відповідачу документами, а саме: CMR (розвантаження 21.01.2022), акт наданих послуг №92 від 21.01.2022, рахунок на оплату №92 від 18.01.2022; заявкою №38 039 на загальну суму 4450 евро, що на дату формування рахунку 01.02.2022 еквівалентно по курсу НБУ 141 271,47 грн., та підтверджуються складеними та надісланими відповідачу документами, а саме: CMR (розвантаження 03.02.2022), акт наданих послуг №252 від 03.02.2022, рахунок на оплату №252 від 01.02.2022; заявкою №38 272 на загальну суму 4450 евро, що на дату формування рахунку 16.02.2022 еквівалентно по курсу НБУ 142525,93 грн., та підтверджується складеними та надісланими відповідачу CMR (розвантаження 22.02.2022), акт наданих послуг № 436 від 22.02.2022, рахунок на оплату №436 від 16.02.2022 року.

Із матеріалів справи вбачається, що в CMR містяться відмітки печаток фактичних перевізників, які здійснювали перевезення за укладеними заявками, а також відмітки відповідача про розвантаження та отримання вантажу, а саме: CMR до Заявки № 37 657 - 13.01.2022 у графі 24 зроблено відмітку про розвантаження та отримання вантажу, яка завірена підписом та печаткою відповідача; CMR до Заявки № 37 704 - 21.01.2022 у графі 24 зроблено відмітку про розвантаження та отримання вантажу, яка завірена підписом та печаткою відповідача; CMR до Заявки № 38 039 - в графі 24 зроблено відмітку про розвантаження та отримання вантажу, яка завірена підписом та печаткою відповідача, без зазначення дати, утім акт наданих послуг за цим перевезенням датований 03.02.2022; CMR до Заявки №38 272 - в графі 24 зроблено відмітку про розвантаження та отримання вантажу, яка завірена підписом та печаткою відповідача, без зазначення дати, проте акт наданих послуг за вказаним перевезенням складено 22.02.2022 року.

При цьому, жодних зауважень при прийнятті вантажу відповідачем у CMR та актах наданих послуг не міститься.

06.09.2022 позивачем направлено на поштову адресу відповідача оригінали рахунків, актів наданих послуг та копії CMR разом з досудовою вимогою про стягнення заборгованості за договором №22012018 від 22.01.2018, проте відповідач відповіді або грошових коштів не надав.

Судом прийнято до уваги, що акт наданих послуг №24 від 13.01.2022 зі сторони відповідача не підписаний. Утім, відповідний акт направлений відповідачу разом із вимогою 06.09.2022 та доказів його відхилення відповідачем матеріали справи не містять.

Відтак, виходячи зі змісту пункту 5.5 договору, даний акт наданих послуг №24 від 13.01.2022 вважається прийнятим відповідачем без змін.

До того ж, відповідачем здійснено часткові оплати за Заявкою №37 657 (акт наданих послуг №24 від 13.01.2022) на загальну суму 141 658,45 грн., відповідно до наступних платіжних доручень: №252 від 07.02.2022 на суму 28 658,45 грн., №260 від 08.02.2022 на суму 30 000,00 грн., №273 від 10.02.2022 на суму 50 000,00 грн., №284 від 14.02.2022 на суму 20 000,00 грн., №381 від 28.04.2022 на суму 3 000,00 грн., №443 від 23.06.2022 на суму 10 000,00 грн. Отже, залишок заборгованості відповідача за Заявкою №37 657 становить 17 000,00 грн.

Оскільки оплата за іншими заявками від відповідача не надходила, заборгованість по кожній з заявок складає 150 671,19 грн. за Заявкою №37 704; 141 271,47 грн. за Заявкою №38 039; 142 525,93 грн. за Заявкою №38 272.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Відповідно до частини 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом частини 2 статті 908 ЦК України, що кореспондується з вимогами частини 5 статті 307 ГК України, загальні умови перевезення визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень установлюються договором, якщо іншого не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом статті 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України від 01.08.2006 № 57-V, вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення й місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання та громадянство сторін.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина 2 статті 533 ЦК України).

Із умов пунктів 5.3, 5.4. Договору слідує, що підставою для здійснення оплати щодо кожного перевезення є копія рахунку, CMR із відмітками, а строк проведення розрахунків за кожне здійснене перевезення складає 5 (п`ять) банківських днів з моменту вивантаження автомобіля.

Матеріалами справи підтверджується надання позивачем відповідачу послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом за заявками №37 657 на загальну суму 5100 євро (розвантаження згідно зі CMR 13.01.2022), №37 704 на загальну суму 4700 евро (розвантаження згідно зі CMR 21.01.2022), №38 039 на загальну суму 4450 евро, (акт наданих послуг від 03.02.2022), №38 272 на загальну суму 4450 евро, (акт наданих послуг від 22.02.2022).

При цьому, спірні CMR та акти наданих послуг (окрім акту наданих послуг №24 від 13.01.2022) підписані та скріплені печатками відповідача, жодні зауваження щодо наданих послуг не зазначені.

Також відповідно до пункту 5.5 договору внаслідок відсутності зауважень вважається прийнятим акт наданих послуг №24 від 13.01.2022 за заявкою №37 657, який направлений відповідачу разом із вимогою 06.09.2022 року. До того ж, надані за вказаним актом послуги частково оплачені відповідачем на суму 141 658,45 грн.

Крім того, відповідачем залишилися не оплаченими в повному обсязі надані за заявкою №37 704 послуги на суму 150 671,19 грн.; за заявкою №38 039 - на суму 141 271,47 грн.; за заявкою №38 272 - на суму 142 525,93 грн.

Разом із цим, заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідач наголосив, що не має відомостей про наявність чи відсутність у нього заборгованості перед позивачем. Так, відповідно до договору оренди від 01.11.2019 № 011119ОР всі виробничі потужності відповідача знаходяться в м. Рубіжне Луганської області, що є тимчасово окупованою територією. У зв`язку з цим, відповідач із не залежних від нього причин не може здійснювати виробничу діяльність. При цьому, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 ТПП України засвідчила визнання форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року.

Утім, суд зауважує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Так, відповідач посилається на знаходження його виробничих потужностей на тимчасово окупованій території у м. Рубіжне Луганської області відповідно до договору оренди від 01.11.2019 № 011119ОР.

У той же час, як слідує з обставин даної справи, заборгованість відповідача за заявками №37 657, №37 704, №38 039 виникла до початку введення воєнного стану на території України, та частина боргу по заявці №37 657 відповідачем оплачена вже після 24.02.2022 року. Також відповідачем прийнято вантаж за заявкою №38 272 та підписано за нею акт наданих послуг № 436 від 22.02.2022 року.

Крім того відповідач посилався на оголошення відповідно до наказу від 28.02.2022 № 16 простою на підприємстві та призупиненні фінансово-господарської діяльності.

Проте, відповідачем до матеріалів справи не долучено доказів відсутності грошових коштів на рахунках та неможливості виконати грошові зобов`язання перед позивачем.

Таким чином, суд вважає не доведеними підстави для звільнення відповідача від оплати за надані позивачем послуги з міжнародного автоперевезення вантажу.

Отже судом установлено, що позивач належним чином виконав обумовлені заявками відповідача перевезення, однак останній на момент прийняття рішення не надав документів, які би могли свідчити про погашення заборгованості відповідача в загальному розмірі 451468,59 грн. за надані послуги, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині, що підлягають задоволенню.

Також, за прострочення грошового зобов`язання позивачем нараховано 8821 грн. трьох процентів річних та 80286,51 грн. інфляційних втрат, а саме: за заявкою №37 657 за період з 21.01.2022 по 27.09.2022 (із урахуванням поступових оплат) 4734,91 грн. інфляційних втрат та 705,05 грн. трьох процентів річних, за заявкою №37 704 за період з 29.01.2022 по 27.09.2022 - 27119,34 грн. інфляційних втрат та 2996,91 грн. трьох процентів річних, за заявкою №38 039 за період з 11.02.2022 по 27.09.2022 - 25427,48 грн. інфляційних втрат та 2659 грн. трьох процентів річних, за заявкою №38 272 за період з 02.03.2022 по 27.09.2022 - 23004,78 грн. інфляційних втрат та 2460,04 грн. трьох процентів річних.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Здійснивши арифметичний перерахунок сум компенсаційних витрат, суд дійшов висновку про задоволення відповідних позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Також позивач просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 43200 грн.

Із долучених позивачем доказів слідує, що 15.07.2021 між позивачем (клієнт) та адвокатом Василенком Олексієм Валерійовичем укладено договір про надання правової допомоги, за умовами пункту 4.1 якого за послуги адвоката клієнт сплачує гонорар. Загальний розмір гонорару встановлюється в залежності від кількості годин роботи адвоката при наданні правової допомоги клієнту, а також від кількості судових засідань, в яких приймає участь адвокат.

Відповідно до пункту 4.2 договору вартість однієї години роботи адвоката та вартість участі адвоката в одному судовому засіданні встановлюється за домовленістю сторін шляхом підписання протоколу погодження договірної ціни на виконання робіт (надання послуг), що є невід`ємним додатком до договору після його підписання.

Також 15.07.2021 сторонами договору підписано протокол № 1 погодження договірної ціни на виконання робіт (надання послуг), в якому погоджено: вартість однієї години роботи (надання послуг, правової допомоги) - 2700 грн. без урахування додаткових витрат.

18.11.2022 між сторонами підписано акт № 1 приймання-передачі наданих послуг до договору на суму 43200 грн., з яких: аналіз договору від 22.01.2018 № 22012018, рахунків, актів - 2 год., 5400 грн.; підготовка та відправлення досудової вимоги від 30.08.2022 № 30/08 - 3 год., 8100 грн.; підготовка та відправлення позовної вимоги про стягнення заборгованості, підготовка додатків до позовної заяви - 6 год., 16200 грн.; підготовка та відправлення клопотання про долучення доказів від 20.10.2022 - 1 год., 2700 грн.; підготовка та відправлення клопотання від 16.11.2022 - 1 год., 2700 грн.; підготовка та відправлення відповіді на відзив від 18.11.2022 - 2 год., 5400 грн.; забезпечення примусового виконання рішення суду - 1 год., 2700 грн.

Відповідно до частини 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, згідно частини 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом із цим, відповідне клопотання відповідачем про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявлялося.

Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. Дана правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 18.12.2018 р. у справі №910/4881/18.

У той же час, виходячи з пункту 1 частини 2 статті 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката має бути підтверджений відповідними доказами.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат на забезпечення примусового виконання рішення суду в сумі 2700 грн.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про покладення на відповідача 40500 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки клопотання відповідачем про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявлялося.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Міко-Транс-1" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Українські смоли" (04070, м. Київ, вул. Почайнинська, буд. 23а, оф. 42; ідентифікаційний код 35133089) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міко-Транс-1" (49000, м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 12, кв. 125; ідентифікаційний код 38113552) 451468 (чотириста п`ятдесят одну тисячу чотириста шістдесят вісім) грн. 59 коп. основного боргу, 80286 (вісімдесят тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 51 коп. інфляційних втрат, 8821 (вісім тисяч вісімсот двадцять одну) грн. трьох процентів річних, 8108 (вісім тисяч сто вісім) грн. 64 коп. витрат по сплаті судового збору, 40500 (сорок тисяч п`ятсот) грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова