ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2023 р. м. Львів Справа №909/275/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді І.Б. Малех

суддів В.М.Гриців

О.В.Зварич

секретар судового засідання Залуцький Д.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Рон-Тех, б/н від 21.10.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/2613/22, 01-05/2621/22 від 26.10.2022)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області 14 вересня 2022 року (суддя І.Є.Горпинюк, повний текст рішення складено та підписано 26.09.2022, м. Івано-Франківськ)

у справі №909/275/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпаттехноальянс", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рон-Тех", м. Івано-Франківськ

про стягнення 3210506,51 грн. заборгованості

за участю представників учасників процесу:

від позивача в режимі відеоконференції: Созоник Т.Б. адвокат (ордер серія АТ №1031832 від 14.11.2022);

від відповідача: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2022 року на розгляд Господарського суду Івано-Франківської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпаттехноальянс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рон-Тех" про стягнення 3210506,51 грн. заборгованості.

Дані позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем чотирьох окремих договорів безвідсоткової позики, позикодавцем, за якими виступав позивач, а позичальником - відповідач. За розрахунком позивача, станом на час подання позову, заборгованість відповідача за чотирма договорами безвідсоткової позики складає разом 2 699 000,00 грн. Умовами укладених договорів чітко визначений строк повернення позики, а саме: - 16.11.2019, щодо повернення 369 000,00 грн., отриманих відповідачем за договором №1 безвідсоткової позики від 16.11.2018; - 08.11.2020, щодо повернення 2000000,00 грн., отриманих відповідачем за договором № 08/11/2019 безвідсоткової позики від 08.11.2019; - 06.07.2021, щодо повернення 190 000,00 грн., отриманих відповідачем за договором №06/07/2020 безвідсоткової позики від 06.07.2020; - 01.09.2021, щодо повернення 140 000,00 грн., отриманих відповідачем за договором № 01/09/2020 безвідсоткової позики від 01.09.2020. За прострочення виконання, відповідачем, зобов`язань з повернення отриманих в позику грошових коштів, у передбачений договорами безпроцентної позики строк, позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати за весь час прострочення.

Відповідач, в свою чергу заперечує позовні вимоги, вказуючи на те, що протягом 2017-2021 років між ТОВ "Карпаттехноальянс" та ТОВ "Рон-Тех", мали місце господарські правовідносини, у 2021 році такі відносини були припинені, і станом на 2021 рік відповідач не мав перед позивачем жодних боргів; грошові кошти, отримані за договором позики №1 від 16.11.2018, договором позики №08/11/2019 від 08.11.2019, договором позики №01/09/2020 від 01.09.2020 року повернуті в повному обсязі; між сторонами відсутній акт звірки розрахунків; застосування штрафних санкцій в умовах пандемії коронавірусу та введення в Україні воєнного стану є неможливим. Також вважає, що укладені між сторонами договори позики - нікчемні, оскільки є значними правочинами, відповідно до Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". Крім цього вважає, що пропущеним є строк позовної давності.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2022 року у справі №909/275/22 позовні вимоги задоволено; стягнуто з ТОВ «Рон-Тех» на користь ТОВ «Карпаттехноальянс» 2699000,00 грн. основного боргу, 511506,51 грн. інфляційних втрат, 48157,60 грн. судового збору та 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Дане рішення мотивовано тим, що між сторонами було укладено договори позики від 16.11.2018 №1, від 08.11.2019 №08/11/2019, від 06.07.2020 № 06/07/2020, від 01.09.2020 №01/09/2020, заборгованість по поверненню позики за якими складає 2 699 000, 00 грн., яка не повернута відповідачем в добровільному порядку, а відтак керуючись положеннями ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 626, 1046 Цивільного кодексу України та ст. ст. 180, 193 Господарського кодексу України судом зроблено висновок, що така є обґрунтованою та підлягає стягненню в примусовому порядку.

Щодо стягнення інфляційних витрат на суму заборгованості то керуючись положеннями ст. 625 ЦК України, суд, визнав такі в розмірі 511506,51 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідач ТОВ «РОН-ТЕХ», не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій покликається на те, що таке прийнято, з порушенням норм чинного законодавства та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме:

Скаржник вказує, що у 2021 році відносини між сторонами були припинені і станом на таке припинення відповідач не мав перед позивачем жодних боргів, вказує, що позики за договорами №1 від 16.11.2018, №08/11/2019 від 08.11.2019 та №01/09/2020 від 01.09.2020 були повернуті в повному обсязі. Судом першої інстанції, на думу скаржника, не взято до уваги того, що відповідачем не надано зведеного акту звірки між сторонами, в тому числі пов`язаного із пропуском строків позовної давності,а також тим фактом, що дати укладення договорів і строки повернення коштів не узгоджуються між собою. Щодо стягнення штрафних санкцій за невиконання умов договору, то скаржник вказує, що такий вид стягнення не може застосовуватись в умовах пандемії коронавірусу та війни (загальновідомі обставини).

Крім цього, скаржник звертає увагу на те, що договори позики, які є підставою звернення позивача до суду є нікчемними в силу закону, а саме сума договору, згідно Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» вказує на те, що такі є значними правочинами і на укладення яких мали надавати згоду загальні збори учасників товариства. Вказує, скаржник, що в матеріалах справи є відсутніми будь-які протоколи загальних зборів , які б свідчили про те, що така згода надавалась.

Відповідно до цього, скаржник, просить рішення Господарського Івано-Франківської області від 14 вересня 2022 року у справі №909/275/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі; застосувати строки позовної давності при розгляді даної справи; витребувати у позивача належним чином засвідчені копії протоколів загальних зборів учасників, які б підтверджували надання згоди на укладення договору позики №1 від 16.11.2018, договору позики №08/11/2019 від 08.11.2019, договору позики №01/09/2020 від 01.09.2020; витребувати у позивача зведений акт звірки між ТОВ «Карпаттехноальянс» та ТОВ «Рон-Тех»; застосувати наслідки нікчемності правочинів договору позики №1 від 16.11.2018, договору позики №08/11/2019 від 08.11.2019, договору позики №01/09/2020 від 01.09.2020. Судові витрати просить покласти на позивача.

Позивач ТОВ «Карпаттехноальянс» у відзиві, б/н від 14.11.2022 (вх. № апеляційного суду 01-04/6573/22 від 21.11.2022) на апеляційну скаргу заперечує доводи апеляційної скарги, вказуючи на те, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалретський облік операцій. Щодо наявності підстав під час укладення оспорюваного договору порушень ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» то позивач вказує, що підвищені вимоги до укладення правочинів, щодо розпорядження майном товариства застосовуються лише тоді, коли таке розпорядження стосується виключно відчуження майна , а не будь-якої іншої форми розпорядження майном. В даному випадку між сторонами укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги, які не стосуються будь-якого відчуження майна взагалі. Щодо строків позовної давності, то позивач вказує, що в договорах чітко вказано термін повернення , а відтак такий є не пропущеним. Відтак, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також, просить, вирішити питання, щодо понесених судових витрат ТОВ «Карпаттехноальянс».

До відзиву долучено: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат станом на 14.11.2022 в сумі 10 000,00 грн.; акт прийняття-передачі наданої правової допомоги від 14.11.2022 на суму 10 000,00 грн.; докази оплати даних витрат; договір про надання правової допомоги від 31.03.2022; додаток №2 від 09.11.2022 до договору про надання правової допомоги від 31.03.2022; ордер на надання правової допомоги на ім`я Созоник Т.Б серія АТ №1031832 від 14.11.2022.

25.01.2023 на електронну адресу суду від представника скаржника поступили письмові пояснення, б/н від 24.01.2023 (вх. № апеляційного суду 01-04/490/22 від 25.01.2023), в яких останній вказує на те, що заявлена позивачем до стягнення сума інфляційних втрат підлягає зменшенню, з огляду на те, що з 24 лютого 2022 року Україна зазнала повномасштабного вторгнення на свою територію військ російської федерації. У зв`язку з чим по всій території України було введено воєнний стан. Здійснення відповідачем господарської діяльності у значній мірі є ускладненим, а відтак і обмеженим. Систематичні масові ракетні обстріли російською федерацією території України, пов`язана з цим відсутність електроенергії, порушення логістичних маршрутів призвело до зменшення обсягів виробництва товарів, у зв`язку з чим зменшився прибуток, який отримує відповідач від власної господарської діяльності. Як слідує з пояснень позивача, відповідач хоч із запізненням, однак здійснив оплату боргу, що свідчить про добросовісність поведінки боржника. При цьому, матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків у зв`язку з порушенням відповідачем платіжного зобов`язання, а отже вважає, що такі збитки не були завдані позивачу, а відтак заявлені позивачем до стягнення суми інфляційних втрат є непропорційними. В обґрунтування даного посилається положення ст. 233 ГК України, ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, а також на правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, постанові Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20 та інших.

14.02.2023 в канцелярію суду через систему електронний суд від представника скаржника поступили додаткові пояснення у справі, б/н від 14.02.2023 (вх. № апеляційного суду 01-04/1045/23 від 14.02.2023), згідно яких здійснено перерахунок інфляційних і такий вважає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави повного стягнення нарахованих позивачем інфляційних стягнень у загальному розмірі 511 506,51 грн. в обґрунтування чого посилається на введення в Україні воєнного стану.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31 жовтня 2022 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді Гриців В.М., Зварич О.В.) поновлено ТОВ «Рон-Тех» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2022 року у справі №909/275/22 та відкрито апеляційне провадження за такою. Витребувано матеріали справи №909/275/22 в Господарського суду Івано-Франківської області.

09.11.2022 в канцелярію суду поступили матеріали справи №909/275/22.

В подальшому, ухвалою суду від 14.11.2022 призначено розгляд справи №909/275/22 в судове засідання на 07 грудня 2022 року о 10 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 07.12.2022 розгляд справи відкладено в судове засідання на 25.01.2023 на 10 год. 00 хв.

25.01.2023 розгляд справи призначено в судове засідання на 15 лютого 2023 року.

В судовому засіданні 15.02.2023 оголошено перерву до 01.03.2023 врахувавши клопотання представника скаржника про надання можливості ознайомитись з матеріалами даної справи в зв`язку з вступом у справу нового представника.

28.02.2023 в канцелярію суду через систему електронний суд від представника скаржника поступило клопотання, б/н від 28.02.2023 про відкладення розгляду справи в зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

В судове засідання 01.03.2023 в режимі відеоконференції з`явився представник позивача, яка заперечила клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, а також заперечила доводи апеляційної скарги з мотивів, наведених у відзиві.

З врахуванням того, що апеляційне провадження у даній справі відкрито 31.10.2022, і розгляд такої неодноразово відкладався, судова колегія апеляційного суду ухвалила розглядати справу по наявних у ній матеріалах за відсутності представника скаржника.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Щодо клопотання скаржника, яке викладено в апеляційній скарзі про витребування у позивача належним чином засвідчених копій протоколів загальних зборів учасників, які б підтверджували надання згоди на укладення договору позики №1 від 16.11.2018, договору позики №08/11/2019 від 08.11.2019, договору позики №01/09/2020 від 01.09.2020; витребування у позивача зведеного акту звірки між ТОВ «Карпаттехноальянс» та ТОВ «Рон-Тех», то судова колегія апеляційного суду зазначає, що таке не підлягає задоволенню з огляду на те, що суд апеляційної інстанції розглядає справу по наявних у ній матеріалах.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї та письмовими поясненнями, заслухавши пояснення представників позивача, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2022 року у справі №909/275/22 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Обставини справи:

16.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпаттехноальянс» (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рон-Тех» (позичальник) було укладено договір №1 безвідсоткової позики (а.с.27-29), за умовами якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 5 000 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Згідно з пунктами 4.1 та 5.1 зазначеного в цьому абзаці договору, строк позики розпочинається з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника і діє до 16.11.2019. Позичальник зобов`язується у термін не пізніше 16.11.2019 повернути позикодавцеві позику.

На виконання умов договору №1 безвідсоткової позики від 16.11.2018 позивач протягом листопада 2018 року - травня 2019 року перерахував на поточний рахунок позичальника грошові кошти на загальну суму 4 677 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.35- 57).

Відповідач грошові кошти, отримані в позику за договором №1 безвідсоткової позики від 16.11.2018, повернув частково - в сумі 4 308 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 18.11.2019 на суму 10 000,00 грн (а.с.58), платіжним дорученням № 2 від 18.11.2019 на суму 1 798 000,00 грн (а.с.59), платіжним дорученням № 1621 від 14.11.2019 на суму 2 000 000,00 грн (а.с.60) та платіжним дорученням № 1587 від 05.11.2019 на суму 500 000,00 грн (а.с.61).

Відтак, позики в частині 369000,00 грн., отриманої за договором №1 безвідсоткової позики від 16.11.2018, відповідач у встановлений договором строк, а саме не пізніше 16.11.2019 позивачу не повернув.

08.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпаттехноальянс» (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рон-Тех» (позичальник) було укладено договір № 08/11/2019 безвідсоткової позики (а.с.20-22), за умовами якого позикодавець передає позичальнику безвідсоткову позику у розмірі 3677000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути отриману позику в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Згідно з пунктами 4.1 та 5.1 зазначеного в цьому абзаці договору, строк позики розпочинається з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника і діє до 08.11.2020. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у термін, не пізніше 08.11.2020.

На виконання умов договору № 08/11/2019 безвідсоткової позики від 08.11.2019, позивач протягом 08-11 листопада 2019 року перерахував на поточний рахунок позичальника грошові кошти на загальну суму 2 000 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2140 від 08.11.2019 на суму 500 000,00 грн. (а.с.26), платіжним дорученням № 2142 від 11.11.2019 на суму 1 000 000,00 грн. (а.с.25) та платіжним дорученням № 2143 від 11.11.2019 на суму 500 000,00 грн. (а.с.27).

Однак, відповідач грошових коштів в сумі 2 000 000,00 грн., отриманих в позику за договором №08/11/2019 безвідсоткової позики від 08.11.2019, у встановлений договором строк, а саме не пізніше 08.11.2020 позивачу не повернув.

06.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпаттехноальянс» (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рон-Тех» (позичальник) було укладено договір № 06/07/2020 безвідсоткової позики (а.с.62-64), за умовами якого позикодавець передає позичальнику безвідсоткову позику у розмірі 450 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути отриману позику в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Згідно з пунктами 4.1 та 5.1 зазначеного в цьому абзаці договору, строк позики розпочинається, з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника і діє до 06.07.2021. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у термін, не пізніше 06.07.2021.

На виконання умов договору №06/07/2020 безвідсоткової позики від 06.07.2020, позивач 06 та 08 липня 2020 року перерахував на поточний рахунок позичальника грошові кошти на загальну суму 450000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2877 від 06.07.2020 на суму 250 000,00 грн. (а.с.66) та платіжним дорученням № 2889 від 08.07.2020 на суму 200 000,00 грн. (а.с.67).

Відповідач грошові кошти, отримані в позику за договором №06/07/2020 безвідсоткової позики від 06.07.2020, повернув частково - в сумі 260 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2907 від 22.04.2021 на суму 260 000,00 грн. (а.с.68).

Позики, в частині 190000,00 грн., отриманої за договором №06/07/2020 безвідсоткової позики від 06.07.2020, відповідач у встановлений договором строк, а саме не пізніше 06.07.2021 позивачу не повернув.

01.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпаттехноальянс» (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рон-Тех» (позичальник) було укладено договір №01/09/2020 безвідсоткової позики (а.с.69-71), за умовами якого позикодавець передає позичальнику безвідсоткову позику у розмірі 140000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути отриману позику в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Згідно з пунктами 4.1 та 5.1 зазначеного в цьому абзаці договору, строк позики розпочинається з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника і діє до 01.09.2021. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у термін, не пізніше 01.09.2021.

На виконання умов договору №01/09/2020 безвідсоткової позики від 01.09.2020 позивач 01 вересня 2020 року перерахував на поточний рахунок позичальника грошові кошти на загальну суму 140000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3139 від 01.09.2020 на суму 140 000,00 грн. (а.с.74).

Відповідач грошових коштів в сумі 140000,00 грн., отриманих в позику за договором № 01/09/2020 безвідсоткової позики від 01.09.2020, у встановлений договором строк, а саме не пізніше 01.09.2021 позивачу не повернув.

Обставини передачі у позику грошових коштів та їх часткового повернення підтверджуються також фільтрованими виписками по поточному рахунку ТОВ «Карпаттехноальянс» (а.с.75-104).

Отже, викладені обставини укладення договорів безвідсоткової позики, отримання відповідачем в позику грошових коштів та їх часткового повернення свідчать, що між сторонами виникли правовідносини позики.

За розрахунком позивача, станом на час подання позову заборгованість відповідача за чотирма договорами безвідсоткової позики складає разом 2 699 000,00 грн., які ТОВ «Рон-Тех» не повернуло вчасно отримані в позику кошти у зазначеній сумі, що і стало причиною виникнення спору, а відтак позивач просить стягнути дану суму в примусовому порядку.

На дану суму боргу позивач керуючись ст. 625 ЦК України нарахував інфляційні втрати в сумі 511506,51 грн.

Отже, предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача 2699000 грн. грошових коштів, не повернутих згідно договорів позики та 511506,51 грн. інфляційних втрат, що разом становить 3 210 506,51 грн., які рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 14.09.2022 у справі №909/275/22 задоволені до стягнення, з чим не погодився відповідач подавши апеляційну скаргу.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, що кореспондується положенням ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як зазначалось вище між сторонам було укладено чотири договори безвідсоткової позики, по яких відбувались операції і за якими частково суми позики були повернуті, а відтак вважати, що такі договори є нікчемними, як вказує відповідач через значущість сум по таких є необґрунтованим. Слід зазначити, що укладеними між сторонами договорами поворотної фінансової допомоги не передбачалось відчуження майна відповідача, а лише повернення відповідачем позивачу грошових коштів, попередньо отриманих від позивача в позику.

З урахуванням положень даних договорів безвідсоткової позики, строки повернення позики настали:

- 16.11.2019, щодо повернення 369 000,00 грн., отриманих відповідачем за договором № 1 безвідсоткової позики від 16.11.2018;

- 08.11.2020, щодо повернення 2000000,00 грн., отриманих відповідачем за договором № 08/11/2019 безвідсоткової позики від 08.11.2019;

- 06.07.2021, щодо повернення 190000,00 грн., отриманих відповідачем за договором № 06/07/2020 безвідсоткової позики від 06.07.2020;

- 01.09.2021, щодо повернення 140000,00 грн., отриманих відповідачем за договором № 01/09/2020 безвідсоткової позики від 01.09.2020.

Відповідач, як в суді першої так і в апеляційній інстанції вказує, що протягом 2017-2021 років між ТОВ «Карпаттехноальянс» та ТОВ «Рон-Тех» мали місце господарські правовідносини, у 2021 році такі відносини були припинені, і станом на 2021 рік відповідач не мав перед позивачем жодних боргів; грошові кошти, отримані за договором позики №1 від 16.11.2018, договором позики №08/11/2019 від 08.11.2019, договором позики №01/09/2020 від 01.09.2020 року повернуті в повному обсязі.

Однак, матеріали справи не містять доказів повернення отриманих в позику грошових коштів в повній мірі. Докази часткового повернення позики надані позивачем, і враховані при обґрунтуванні розміру його позовних вимог. При цьому відсутність певних обставин (правових підстав) можна спростувати лише доведенням наявності цих обставин (правових підстав). За вимогами про стягнення переданих за договором позики грошових коштів суд повинен перевірити: наявність договірних відносин позики; виконання позикодавцем обов`язку з передачі позичальнику в позику грошових коштів; виконання позичальником обов`язку з повернення позики після настання обумовленого в договорі строку. Таким чином, з одного боку, позивач повинен довести укладення договорів позики та передачу грошових коштів відповідачу в позику, а відповідач - або спростувати якусь з цих обставин, або довести факт повного виконання ним обов`язку з повернення позики. За наявності встановленого факту виникнення відносин позики та передачі в позику грошових коштів, виконання обов`язку з повернення позики має бути доведено відповідачем через подання ним належних та допустимих доказів.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 74 ГПК України).

Згідно з вимог ч.1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

Скаржник посилається в своє обґрунтування на те, що між сторонами відсутнім є акт звіряння взаєморозрахунків по вищенаведених договорах позики.

Судом першої інстанції вірно відмічено, що відповідно до вимог чинного законодавства, акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.04.2021 у справі № 910/14518/19, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 08.05.2018 у справі № 910/16725/17, від 17.10.2018 у справі № 905/3063/17 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Відтак з врахуванням наведеного, відсутність підписаного між сторонами акту звірки взаєморозрахунків, не позбавляє позивача права та можливості доводити обґрунтованість своїх вимог первинними документами (договорами, платіжними дорученнями банківськими виписками), які відображають господарські операції та правовідносини позики, що склались між сторонами, чим позивач і скористався.

Докази повернення зазначених вище сум у строки, встановлені в договорах, матеріали справи не містять, а відтак, місцевим господарським судом обґрунтовано стягнено з відповідача на користь позивача 2699000,00 грн. заборгованості за договорами позики. Даного також не спростовано в апеляційній скарзі.

У відповідності до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, оскільки відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань з повернення отриманих в позику грошових коштів у передбачений договорами безпроцентної позики строк, то він на вимогу позивача зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є самостійною мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції визнає, що наданий позивачем розрахунок суми заборгованості ТОВ «Рон-Тех», з урахуванням індексу інфляції від 17.04.2022 (а.с.105-106) є вірним, враховує розмір заборгованості відповідача за кожним із укладених договорів позики, різний строк настання строку повернення позики за цими договорами, затверджені індекси інфляції за період прострочення.

Крім цього судом першої інстанції вірно відмічено, що щодо введення в Україні воєнного стану, то інфляційні втрати нараховано позивачем за період з дня виникнення прострочення за кожним з договорів позики і по березень 2022 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», від 15.03.2022 № 2120-ІХ, яким розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 18 щодо звільнення позичальників, від відповідальності за прострочення зобов`язань за договорами позики (кредиту) у період воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування. Тому дане звільнення відповідача від відповідальності не стосується періоду нарахування інфляційних втрат, які просить стягнути позивач.

Відтак, з врахуванням наведеного, судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано стягнено з відповідача на користь позивача 511506,51 грн. інфляційних втрат.

Щодо строку позовної давності, то суд першої інстанції вірно відмітив, що відповідно до умов укладених між сторонами договорів безвідсоткової позики, строки повернення позики настали: 16.11.2019 - щодо повернення 369000,00 грн., отриманих відповідачем за договором № 1 безвідсоткової позики від 16.11.2018; 08.11.2020 - щодо повернення 2000000,00 грн., отриманих відповідачем за договором № 08/11/2019 безвідсоткової позики від 08.11.2019; 06.07.2021 - щодо повернення 190000,00 грн., отриманих відповідачем за договором № 06/07/2020 безвідсоткової позики від 06.07.2020; 01.09.2021 - щодо повернення 140000,00 грн., отриманих відповідачем за договором №01/09/2020 безвідсоткової позики від 01.09.2020.

У відповідності до положень статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порушення права позикодавця на повернення переданих в позику грошових коштів настає з дня, коли настав строк повернення позики. З цим же моментом пов`язується і початок перебігу позовної давності.

Отже, враховуючи, що дати настання строку повернення позики настали за різними договорами позики 16.11.2019, 08.11.2020, 06.07.2021 та 01.09.2021, то за жодною з вимог про стягнення за цими договорами суми позики (основної заборгованості), позивач не пропустив трирічний строк позовної давності.

Щодо строку позовної давності по стягненню інфляційних, то суд першої інстанції вірно відмітив, що у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі №918/329/16, наведено висновок про те, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Отже, з врахуванням наведеного доводи скаржника про застосування строків позовної давності є необґрунтованими, оскільки така не пропущена.

Згідно з вимог ч.1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Позивачем в суді першої інстанції, додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в якому зазначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 15000,00 грн. (а.с.107-108).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано суду наступні докази: - договір про надання правової допомоги б/н від 31.03.2022, укладеного між позивачем (клієнт) та адвокатським об`єднанням "Бене Пактум" (а.с.109-114); - додаток № 1 від 31.03.2022 до договору про надання правової допомоги від 31.03.2022, укладеного між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Бене Пактум" (а.с.115-116); - акт про прийняття-передачу наданої правової допомоги від 21.04.2022 (а.с.117-118); - платіжне доручення № 5172 від 22 квітня 2022 р. на суму 15000,00 грн. (а.с. 119).

У договорі про надання правової допомоги б/н від 31.03.2022 позивач (клієнт) та Адвокатське об`єднання "Бене Пактум" погодили предмет договору (пункти 1.1.), обов`язки та права сторін, гонорар, строк дії договору, відповідальність сторін та вирішення спорів.

Пунктом 2 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 31.03.2022 сторони погодили, що гонорар/вартість правової допомоги складає: - зустріч з клієнтом, визначення правової позиції та судових перспектив вирішення питання клієнта, узгодження правової позиції: 3 (год.); вартість одної години 1000,00 грн.; загальна вартість - 3000,00 грн.; - ознайомлення з матеріалами наданими клієнтом що стосуються спору: 3 (год.) вартість одної години 1000,00 грн.; загальна вартість - 3000,00 грн.; - вивчення та пошук судової практики в аналогічних справах: 3 (год.); вартість одної години 1000,00 грн.; загальна вартість - 3000,00 грн.; - підготовка та складання позовної заяви: 6 (год.); вартість одної години 1000,00 грн.; загальна вартість - 6000,00 грн. Всього разом: 15000,00 грн.

Згідно акту прийняття-передачі наданої правової допомоги від 21.04.2022, Адвокатським об`єднанням "Бене Пактум" надано, а клієнтом Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпаттехноальянс" прийнято правову допомогу, відповідно до договору про надання правової допомоги від 31.03.2022. Вартість наданої правової допомоги складає 15000,00 грн. Жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому послуг клієнта до адвокатського об`єднання немає. Правова допомога, яка зазначена в акті від 21.04.2022, відповідає пункту 2 додатку № 1 від 31.03.2022 до договору про надання правової допомоги від 31.03.2022.

За надання правової допомоги позивач сплатив Адвокатському об`єднанню "Бене Пактум" 15000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5172 від 22 квітня 2022 року (а.с.119).

Відтак, враховуючи наведене, судом першої інстанції суму витрат у розмірі 15 000,00 грн. правомірно визнано підтвердженою.

Інтереси позивача в даній справі в суді першої інстанції представляла адвокат Созоник Тетяна Богданівна, згідно виданого Адвокатським об`єднанням "Бене Пактум" ордера на надання правничої (правової) допомоги ТОВ "Карпаттехноальянс" на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 31.03.2022 (а.с.137).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відтак, з врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", зважаючи на виконання Адвокатським об`єднанням "Бене Пактум" умов, укладених між адвокатським об`єднанням та клієнтом (позивачем), договору про надання правової допомоги б/н від 31.03.2022 та додатку № 1 до договору про надання правової допомоги б/н від 31.03.2022, підтвердженим розміром витрат на оплату правничої допомоги відповідними документами та відсутністю клопотання відповідача про зменшення розміру цих витрат, а отже про стягнення з відповідача на користь позивача 15000,00 грн. понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Даного відповідач не оспорював в апеляційній скарзі.

Таким чином, скаржником, не доведені обставини, на які він посилається в обґрунтування вимог апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2022 року у справі №909/275/22 постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Господарського суд Івано-Франківської області від 14 вересня 2022 року у справі №909/275/22 належить залишити без змін, апеляційну скаргу ТОВ «Рон-Тех» - без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Рон-Тех, б/н від 21.10.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/2613/22, 01-05/2621/22 від 26.10.2022) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2022 року у справі №909/275/22- залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ТОВ «Рон-Тех»».

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

5. Матеріали справи №909/275/22 повернути Господарському суду Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено та підписано 13.03.2023.

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.В. Зварич