ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2023 р. Справа№ 910/20422/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Реуцька Т.О.

від позивача: Сидоренко В.В. (ордер серія АА№1164204 від 07.12.2021)

від відповідача: не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2022

у справі №910/20422/21 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Корпорації "ТСМ Груп"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 11 432 864, 71 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Корпорація "ТСМ Груп" просила стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 11 432 864, 71 грн, з яких 10 031 168, 90 грн. заборгованості з виконані роботи, а також нараховані на неї інфляційні втрати в розмірі 1 023 149, 14 грн та 3 % річних у розмірі 378 546, 67 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань, які виникли на підставі Договору на виконання комплексу робіт від 05.08.2019 № 05/19.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 провадження у справі №910/20422/21 в частині стягнення 10 031 168, 90 грн. закрито. В іншій частині позовні вимоги задоволено. Стягнуто з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ Груп" 3% річних у розмірі 378 546,67 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 023 149, 14 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 171 492, 97 грн.

Суд першої інстанції керувався тим, що відповідач не оплатив виконані позивачем роботи, з огляду на що вважається таким, що прострочив та має нести відповідальність у вигляді сплати нарахованих на суму заборгованості інфляційних втрат та 3% річних. При цьому судом стягнуто у повному обсязі судові витрати з відповідача.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/20422/21 в частині стягнення з ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП ПАЕС на користь Корпорації "ТСМ Груп" витрат із сплати судового збору в розмірі 171 492, 97 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у стягненні з ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП ПАЕС витрат по сплаті судового збору в розмірі 150 467, 53 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що призначаючи до повного відшкодування судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору за звернення з позовом в т.ч. і сплачені за позовні вимоги щодо яких позов у справі був залишений без розгляду, суд не врахував викладену у постанові Касаційного господарського суду від 19.02.2020 у справі №903/181/19 правову позицію.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 апеляційну скаргу у справі №910/20422/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/20422/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

15.11.22 через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2022 задоволено клопотання державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, справу №910/20422/21 призначено до розгляду на 13.12.2022 об 11 год. 30 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 р. розгляд справи відкладено на 24.01.2023 р.

В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями відповідача.

24.02.2023 представник відповідача направив через канцелярію суду вже трете клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні, 28.02.2023 колегія суддів заслухавши думку представника позивача стосовно клопотання, ухвалила відмовити в задоволенні клопотання.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якими у даному випадку є твердження щодо незаконності стягнення з відповідача судового збору у повному обсязі, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір на виконання комплексу робіт № 05/19 за яким генеральний підрядник (позивач) зобов`язується за завданням замовника (відповідача) з дотриманням вимог законодавства виконати роботи з теми: «ВП Южно-Української АЕС». (а.с.20-25 т.1)

Станом на 28.12.2020 позивачем передано відповідачу належним чином виконані роботи за договором на загальну суму 5 876 704, 10 грн. та поставлено відповідачу обладнання на загальну суму 8 275 970, 40 грн.

Відповідач свої обов`язки за договором виконав частково, а саме оплатив 4 121 505, 60 грн. з урахуванням 20 % ПДВ. (а.с. 56,57,59 т.1)

З урахуванням викладеного, станом на момент звернення з позовом заборгованість відповідача перед позивачем становила 10 031 168, 90 грн. (5 876 704, 10 грн + 8 275 970, 40 грн - 4 121 505, 60 грн).

Заборгованість визнано відповідачем у відповіді від 30.09.2021 вих. № 51/16963 (а.с.62 т.1) на претензію позивача від 09.09.2021 вих. № 185 (а.с.60-61 т.1) про сплату вказаної заборгованості, однак викладені в ній вимоги не задоволено.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції визнав обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу у розмірі 10 031 168, 90 грн.

Разом з тим, 26.04.2022 між Корпорацією «ТСМ ГРУП» та ПрАТ «ЮЖЕНЕРГОБУД» укладено договір № 05/19-ЕПБ/П про відступлення права вимоги на суму 10 284 217,28 грн.(а.с.163-165 т.1)

У зв`язку з чим відповідач подав до суду першої інстанції клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з укладанням договору про відступлення права вимоги.(а.с.160 т.1)

В силу п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 10 031 168, 90 грн.

Крім того, в межах даної справи судом першої інстанції розглядались вимоги про стягнення з відповідача нараховані за період прострочення сплати основного боргу у який право вимоги ще не було відступлено на користь ПрАТ «ЮЖЕНЕРГОБУД» 378 546, 67 грн. 3 % річних та 1 023 149, 14 грн. інфляційних втрат та які не були предметом договору відступлення права вимоги.

Враховуючи те, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за Договором, з огляду на положення ст. 625 ЦК України, а також здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі 1 023 149, 14 грн., а по стягнення суми 3 % - в розмірі 378 546, 67 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 1 023 149, 14 грн. та 3 % річних в розмірі 378 546, 67 грн. відповідачем не оскаржувалось, а тому відповідно до вимог ч.1 ст. 269 ГПК України в апеляційному порядку не розглядалось.

Під час звернення з позовом у даній справі позивачем заявлено позовні вимоги у загальному розмірі 11432864,71 грн., за які сплачено судовий збір у розмірі 1,5% від ціни позову, що склало 171492,97 грн. (а.с.5, 78 т.1)

При цьому, резолютивна частина оскаржуваного рішення справі містить висновок про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у повному розмірі.

Разом з тим, у п.п. 4.7 - 4.10 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №903/181/19 (яка є аналогічною з викладеною у постанові від 06.09.2021 р. у справі №910/8775/20) викладено правову позицію, відповідно до якої лише висновок суду першої інстанції про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково свідчить про вирішення спору по суті розглянутих вимог. Натомість, у тому випадку, коли в резолютивній частині судового рішення зазначається про закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у зв`язку з відсутністю предмету спору, спір по суті у відповідній частині не вирішується, навіть якщо розгляд справи по суті закінчується ухваленням рішення суду, без постановлення відповідної ухвали, як окремого процесуального документа.

У такому разі (закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у резолютивній частині рішення) норма частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, не застосовуються і не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у повному обсязі, в тому числі і щодо частини із заявлених вимог, за якою провадження було закрито.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про здійснення розподілу судових витрат між сторонами у справі у разі вирішення спору по суті. Водночас, така норма не застосовується, якщо Закон України "Про судовий збір" у такому випадку передбачає повернення судового збору з Державного бюджету України.

Зокрема, у пункті 5 частини 1 статті 7 цього Закону прямо встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, закривши провадження у справі в частині основного боргу в розмірі 10 031 168, 90 грн. безпідставно стягнув сплачену за вказану вимогу суму судового збору з відповідача.

У справі, що переглядається, судом було вирішено лише спір у частині стягнення інфляційних втрат в сумі 1 023 149, 14 грн. та 3 % в розмірі 378 546, 67 грн.

Враховуючи викладене, відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу судовий збір лише за розгляд позовних вимог в цій частині, тобто, в сумі 21025,44 грн. (1401695,81х1,5%).

Натомість, витрати по сплаті судового збору в сумі 150467,53 грн. (10031168,90х1,5%) відповідач не зобов`язаний відшкодовувати позивачу, оскільки в цій частині судовий збір підлягає поверненню з Державного бюджету України за клопотанням позивача.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, з огляду на що апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зміни рішенням господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/20422/21, в частині, що стосується стягнення судового збору та у зв`язку з цим викладенням резолютивної частини рішення у новій редакції.

Згідно з частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині законності розподілу судових витрат.

Згідно із частиною 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19 зазначено, що: «Законом України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір не справляється за подання заяви про винесення додаткового судового рішення (пункт 5 частини 2 статті 3 цього Закону), розмір ставки судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на додаткове рішення Законом не визначено. Тому, касаційна скарга на постанову апеляційного суду, прийняту за результатами апеляційного перегляду додаткового рішення місцевого суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, не є об`єктом справляння судового збору, і такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 20.12.2019 у справі № 240/6150/18.» Аналогічна позиція також міститься у постанові Касаційного господарського суду від 22.02.2021 у справі №922/3439/19.

Якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права) (ч.10 ст. 11 ГПК України).

У зв`язку, з цим колегія суддів вважає, що подання апеляційної скарги на рішення суду в частині стягнення судового збору за своєю правовою природою є тотожним із оскарженням додаткового рішенням щодо розподілу судових витрат, яке по суті є невід`ємною частиною відповідного рішення, з огляду на що розмір судових витрат, який оскаржується стороною не є об`єктом справляння судового збору.

Крім того, законодавством передбачається, якщо скаргу подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) (ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»).

Водночас, ця норма Закону стосується оскарження судових рішень в частині саме позовних вимог, в той час як розподіл судових витрат (стягнення судових витрат) не є позовною вимогою, не стосується суті спору та не є рішенням по суті спору (навіть коли це питання вирішується судом одночасно з вирішенням справи по суті).

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 277, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/20422/21 задовольнити.

2. Змінити Рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/20422/21 у частині вирішення питання про розподіл між сторонами судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

3. Викласти п. 3 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №910/20422/21 у наступній редакції:

«3.Стягнути з Державного Підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «ЕНЕРГОАТОМ» (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Корпорація «ТСМ ГРУП» (03150, місто Київ, вулиця Ямська, будинок 72, ідентифікаційний код 37034171) - 3 % річних у розмірі 378 546 грн. 67 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 023 149 грн. 14 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 21025 грн. 44 коп.»

4. Доручити господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

5. Матеріали справи №910/20422/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 06.03.2023

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко