ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2023 р. Справа№ 910/12828/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Корсака В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги

ОСОБА_1

на ухвалу господарського суду міста Києва від 28.11.2022 (про передачу справи на розгляд іншого суду)

у справі № 910/12828/22 (суддя Мандриченко О.В)

за позовом: 1) ОСОБА_2 ; 2) ОСОБА_3 , 3) ОСОБА_1

до: 1) Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"; 2) ОСОБА_4

про стягнення 4 518 085,00 грн

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2022 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулись до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" та ОСОБА_5 про:

- стягнення солідарно з Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" та фізичної особи ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 доплату 958 920 (дев`ятсот п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять) гривень за акції Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" у зв`язку із заниженням ціни їх викупу на підставі публічної безвідкличної вимоги від 05.05.2018 року про придбання акцій в усіх власників акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», суму 3 % річних внаслідок недоплати за акції - 122 000 (сто двадцять дві тисячі) гривень, суму інфляційного збільшення боргу - 460 916 (чотириста шістдесят тисяч дев`ятсот шістнадцять) гривень, а усього - 1 541 836 (один мільйон п`ятсот сорок одна тисяча вісімсот тридцять шість) гривень;

- стягнення солідарно з Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" та фізичної особи ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 доплату 801 720 (вісімсот одну тисячу сімсот двадцять) гривень за акції Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" у зв`язку із заниженням ціни їх викупу на підставі публічної безвідкличної вимоги від 05.05.2018 року про придбання акцій в усіх власників акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», суму 3 % річних внаслідок недоплати за акції - 102 000 (сто дві тисячі) гривень, суму інфляційного збільшення боргу - 385 356 (триста вісімдесят п`ять тисяч триста п`ятдесят шість) гривень, а усього - 1 289 076 (один мільйон двісті вісімдесят дев`ять тисяч сімдесят шість) гривень;

- стягнення солідарно з Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" та фізичної особи ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 доплату 1 049 310 (один мільйон сорок дев`ять тисяч триста десять) гривень за акції Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" у зв`язку із заниженням ціни їх викупу на підставі публічної безвідкличної вимоги від 05.05.2018 року про придбання акцій в усіх власників акцій Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», суму 3 % річних внаслідок недоплати за акції - 133 500 (сто тридцять три тисячі п`ятсот) гривень, суму інфляційного збільшення боргу - 504 363 (п`ятсот чотири тисячі триста шістдесят три) гривні, а усього - 1 687 173 (один мільйон шістсот вісімдесят сім тисяч сто сімдесят три) гривні.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.11.2022 матеріали справи № 910/12828/22 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" та ОСОБА_4 про стягнення 4 518 085,00 грн передано за виключною підсудністю до господарського суду Донецької області на підставі ч. 8 ст. 30 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду міста Києва від 28.11.2022, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права (ст.ст. 20, 30 ГПК України), а матеріали справи № 910/12828/22 повернути до господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Причиною подання апеляційної скарги стала незгода відповідача із висновком суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини виникли з викупу цінних паперів, визначення виключної підсудності справи, тобто за місцезнаходженням емітента.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2022 справу № 910/12828/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2022 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12828/22 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі №910/12828/22 до надходження матеріалів із суду першої інстанції.

У зв`язку з відпусткою судді Владимиренко С.В. за розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/355/23 від 20.01.2023 був призначений та проведений повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/12828/22.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2023 для розгляду справи визначений склад колегії суддів: Ходаківська І. П. - головуючий (суддя-доповідач), судді: Демидова А.М., Корсак В.А.

Після надходження до суду матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 910/12828/22 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення її недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 за клопотанням ОСОБА_1 повновлено строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 910/12828/22; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

В силу частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, - просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зазначений припис поширює свою дію абсолютно на всі випадках, коли процесуальне законодавство не обумовлює будь-якого відмінного варіанту стосовно конкретного виду справ, а тому іменується загальним, адже діє як загальне правило, на відміну від інших видів підсудності, що застосовуються як спеціальне правило підсудності.

Вищевказане обумовлене тим, що на противагу іншим правовим положенням про підсудність норма статті 27 ГПК України не обмежується директивою про певну категорію справ, які необхідно розглядати за цим правилом підсудності, у той час як всі інші правові норми кореспондуються із характеристиками справи за предметною або суб`єктною ознакою, а тому підлягають застосуванню виключно у випадку кореляції конкретної справи з цими ознаками.

Водночас за умовами частини першої статті 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Виключна підсудність - це правило, згідно з яким справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що певні категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності.

Частиною восьмою статті 30 ГПК України встановлено виключну підсудність справ у спорах, пов`язаних з емісією, обігом, викупом або погашенням емісійних цінних паперів, у тому числі деривативних цінних паперів, які розглядаються господарським судом за місцезнаходженням емітента.

За змістом ст. 8 Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам. Цінні папери за порядком їх розміщення або видачі поділяються на емісійні або неемісійні. Емісійні цінні папери - це цінні папери, що посвідчують однакові права їх власників у межах одного випуску цінних паперів стосовно особи, яка бере на себе відповідні зобов`язання (емітента). До емісійних цінних паперів належать, зокрема, акції.

Емітент - це юридична особа, територіальна громада в особі представницького органу місцевого самоврядування, держава в особі уповноважених нею органів державної влади, міжнародна фінансова організація, які від свого імені розміщують емісійні цінні папери та беруть на себе зобов`язання за такими цінними паперами перед їх власниками (ч. 2 ст. 4 Закону).

Предметом пред`явленого позову є матеріально-правова вимога про стягнення солідарно з Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" та фізичної особи ОСОБА_4 на користь позивачів сум доплат за акції товариства у зв`язку із заниженням ціни їх викупу на підставі публічної безвідкличної вимоги від 05.05.2018 про придбання акцій в усіх власників акцій товариства, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позов обґрунтовано тим, що Компанія Barlenсo Ltd примусово викупила акції Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" у міноритарних акціонерів (позивачів). Викуп відбувся відповідно до положень ст. 65-2 Закону "Про акціонерні товариства" (процедура сквіз-ауту). Викуп було здійснено за ціною 15 грн за одну акцію. Позивачі вважають таку ціну викупу заниженою, несправедливою, визначеною з порушенням вимог закону.

В процедурі сквіз-аут покупець (заявник публічної пропозиції) не визначає ціну, за якою викупляються акції. Ця ціна формується з об`єктивних показників (ціни, за якою вчинялися правочини з акціями емітента протягом останніх 12 місяців) та оцінки ринкової вартості акцій, яка затверджується наглядовою радою. Відтак саме емітент та його наглядова рада відіграють ключову роль у визначенні ціни, за якою примусово викупляються акції у міноритарних акціонерів.

Позов пред`явлено до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", який є емітентом цінних паперів, та до фізичної особи ОСОБА_4 , який є кінцевим бенефіціарним власником цього товариства.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо розгляду цієї справи за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням емітента акцій - Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька обл., місто Авдіївка, ПРОЇЗД ІНДУСТРІАЛЬНИЙ, будинок 1).

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачі, скориставшись своїм правом на пред`явлення позову, не дотримались правил визначення підсудності, передбачених ГПК України.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника в апеляційній скарзі на положення статті 20 ГПК України, оскільки норми цієї статті визначають юрисдикцію господарських судів щодо розгляду справ і не регламентують питання їх підсудності.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у суді апеляційної інстанції, дійшла висновку про те, що оскаржена судова ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 28.11.2022 у справі №910/12828/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Матеріали справи № 910/12828/22 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови підписано - 13.03.2023 (у зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П. у відпустці з 02.03.2023 по 10.03.2023 та перебуванням судді Демидової А.М. у відпустці з 06.03.2023 по 10.03.2023).

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

В.А. Корсак