ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/535/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №907/535/22

за позовною заявою Державного підприємства "Свалявське лісове господарство", м. Свалява до Пилипко Михайла Михайловича , с. Гукливий, Мукачівського району про стягнення суми 243 212,23 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 243 212,23 грн. заборгованості за поставлений товар, у тому числі 176 901,09 грн. основної заборгованості, 12 130,06 грн. 3% річних, 54 181,08 грн. втрат від інфляції.

Ухвалою суду від 02.08.2022 р. зобов`язано Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Воловецької селищної ради Мукачівського району Закарпатської області надати інформацію про місце проживання (перебування) фізичної особи Пилипко Михайла Михайловича (РНОКПП № НОМЕР_1 ).

На електронну адресу суду від ЦНАПУ Воловецької селищної ради надійшов лист - відповідь у якому зазначено, про відсутність інформації, щодо фізичної особи Пилипко Михайла Михайловича (РНОКПП № НОМЕР_1 ).

Ухвалою суду від 19.10.2022 р. зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області надати інформацію про місце проживання (перебування) фізичної особи Пилипко Михайла Михайловича (РНОКПП № НОМЕР_1 ).

02.11.2022 р. до суду надійшла інформація від Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області про місце проживання (перебування) фізичної особи Пилипко Михайла Михайловича (РНОКПП № НОМЕР_1 ).

Ухвалою суду від 03.11.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду: - відзив на позов в порядку статті 165 ГПК України з доданням доказів, що підтверджують викладені обставини, та докази надіслання відзиву і доданих до нього документів позивачу; - документи, що підтверджують повноваження представників (накази, довіреності, тощо), - оригінали для огляду, належним чином засвідчені копії для долучення до матеріалів справи. Зобов`язано позивача протягом п`яти днів з дня отримання від відповідача відзиву на позовну заяву подати до суду відповідь на відзив в порядку статті 166 ГПК України з доданням доказів, що підтверджують викладені обставини, та докази надіслання вказаних документів відповідачу. Зобов`язано відповідача протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення на відповідь на відзив в порядку статті 167 ГПК України з доданням доказів, що підтверджують викладені обставини, та докази надіслання зазначених документів позивачу.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Вказана ухвала суду від 03.11.2022 р. була надіслана відповідачу 04.11.2022 р. рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження юридичної особи, та як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, таке повернуто до суду 05.12.2022 р., з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

Верховний Суд зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2022 року на підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 21.10.2021 р. №676 «Про припинення «Державного підприємство «Воловецьке лісове господарство» припинено Державне підприємство «Воловецьке лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до Державного підприємства «Свалявське лісове господарство».

Таким чином правонаступником Державного підприємства «Воловецьке лісове господарство» стало Державне підприємство «Свалявське лісове господарство» (далі - Позивач), що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За доводами позивача, станом на 01 жовтня 2019 року заборгованість Державного підприємства «Воловецьке лісове господарство» перед фізичною особою-підприємцем Пилипко Михайлом Михайловичем (далі - Відповідач) становила 4 429,66 гривень.

В матеріалах справи містяться товарно транспортні накладні на загальну суму 105 876,69 грн., серія ЗКА №244732 від 02.10.2019 року на суму 21 473,05 грн., серія ЗКА №244726 від 09.10.2019 р на суму 19 087, 51 грн., серія ЗКА №244727 від 09.10.2019 р на суму 29 302,36 грн., серія ЗКА №244732 від 11.10.2019 р. на суму 13 197, 82 грн., серія 3КБ №045273 від 22.10.2019 р. на суму 6 867,72 грн., серія 3КБ №045279 від 24.10.2019 р. на суму 15 948, 20 грн.

Фізичною особою-підприємцем Пилипко Михайлом Михайловичем через касу Державного підприємства «Воловецьке лісове господарство» здійснено часткову оплату переданого Товару на загальну суму 60 000,00 грн., а саме: 18.11.2019 року - 10 000,00 грн., що підтверджується прибутково касовим ордером №833 від 18 листопада 2019 року; 19.11.2019 року - 10 000,00 грн., що підтверджується прибутково касовим ордером №835 від 19 листопада 2019 року; 20.11.2019 року - 10 000,00 грн., що підтверджується прибутково касовим ордером №837 від 20 листопада 2019 року; 21.11.2019 року - 10 000,00 гри., що підтверджується прибутково касовим ордером №839 від 21 листопада 2019 року; 22.11.2019 року - 10 000,00 грн., що підтверджується прибутково касовим ордером №840 від 22 листопада 2019 року; 25.11.2019 року - 10 000,00 гри., що підтверджується прибутково касовим ордером №841 від 25 листопада 2019 року.

Позивач стверджує, що станом на 25.11.2019 року після проведення часткової оплати Товару на суму 60 000,00 грн. та з урахуванням наявності передоплати в розмірі 4 429,66 гривень, у зв`язку з неповним виконанням свого зобов`язання з оплати поставленого товару, у відповідача виникла заборгованість за поставлений у жовтні 2019 року товар у розмірі 41 447,03 грн.

Також, в матеріалах справи містяться товарно транспортні накладні на загальну суму 26 269,97 грн. серія ЗКА №244825 від 26.11.2019 р. на суму 17 241.37 грн., серія ЗКА №244842 від 29.11.2019 р. на суму 9 028,60 грн.

Відповідачем через касу Державного підприємства «Воловецьке лісове господарство» здійснено часткову оплату переданого Товару, на загальну суму 20 000,00 грн., а саме: 27.11.2019 року - 10 000,00 грн. що підтверджується прибутково касовим ордером №.861 від 27 листопада 2019 року; 29.11.2019 року - 10 000,00 грн. що підтверджується прибутково касовим ордером №.865 від 29 листопада 2019 року;

З огляду на що, за доводами позивача станом на 29 листопада 2019 року заборгованість Фізичної особи-підприємця Пилипка Михайла Михайловича за поставлений товар склала 47 717,00 гривень, з яких 21 447.03 грн. за поставлений товар в жовтні 2019 року та 26 269,97 грн. за поставлений товар в листопаді 2019 року.

Крім того, в матеріалах справи наявні товарно транспортні накладні на загальну суму 168 997,88 грн., серія ЗКА №244863 від 11.12.2019 р. на суму 17 843,82 грн., серія 3КБ №045415 від 14.12.2019 р. на суму 14 141,46 грн., серія 3КБ №045420 від 16.12.2019 р. на суму 15 129,53 грн., серія 3КБ №045442 від 21.12.2019 р. на суму 17 878,84 грн., серія ЗКА№ 244885 від 27.12.2019 р. на суму 22 282.18 грн., серія ЗКА № 244886 від 27.12.2019 р. на суму 23 867,82 грн., серія ЗКА№ 244897 від 28.12.2019 р. на суму 16 246,74 грн., серія ЗКА № 244910 від 31.12.2019 р. на суму 25 557,19 грн., серія ЗКА№ 244912 від 31.12.2019 р. на суму 16 050, 30 грн.

Відповідачем через касу Державного підприємства «Воловецьке лісове господарство» здійснено часткову оплату переданого Товару, на загальну суму 39 813,82 грн., а саме: 08.05.2020 року - 10 000,00 грн. що підтверджується прибутково касовим ордером № 303 від 08 травня 2020 року., 12.05.2020 року - 10 000,00 грн. що підтверджується прибутково касовим ордером № 313 від 12 травня 2020 року., 14.05.2020 року - 10 000,00 грн., що підтверджується прибутково касовим ордером № 321 від 08 травня 2020 року., 19.05.2020 року - 9 813,82 грн. що підтверджується прибутково касовим ордером № 330 від 19 травня 2020 року.

Таким чином, позивач стверджує, що сума боргу відповідача зменшилась до 176 901,09 грн., з яких: - 7 903,18 грн. - залишок заборгованості за поставлений Товар в листопаді 2019 року; - 168 997,91 грн. - заборгованість за поставлений Товар в грудні 2019 року.

З огляду на наведені обставини 17.03.2022 року ДП «Свалявське лісове господарство», як правонаступник ДП «Воловецьке лісове господарство» надіслало відповідачу листом претензію-вимогу про сплату заборгованості у розмірі 176 901,09 грн. Однак вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало приводом звернення позивача до суду.

Зважаючи на порушення відповідачем свого зобов`язання, позивачем крім основної суми боргу заявлено також позовні вимоги про стягнення 3 % річних за користування грошовими коштами в розмірі 12 130, 06 грн. та інфляційних збитків в розмірі 54 181,08 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (стаття 181 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Дослідивши надані позивачем документи, господарський суд констатує, що між сторонами склалися господарські правовідносини з поставки товару.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Позивач при звернення до суду з позовом надав відомості про те, що відповідні господарські операції по передачі товару буди ним здійснені на користь суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця.

Однак, на момент звернення Позивача до суду Відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань .

Частиною 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

У відповідності до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Згідно ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (наприклад, п.п. 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII, одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відтак, з дати набрання чинності ГПК України в указаній вище редакції, а саме, з 15.12.2017, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Спір у даній справі виник у зв`язку з неповним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений позивачем товар.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно - розпорядчого документа на майно. Таким чином, факт прийняття товару може підтверджуватися товарно-транспортними накладними.

Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що не всі товарно транспортні накладні містять підпис та відтиск печатки відповідача та є читабельними.

Таким чином, з належно оформлених товарно транспортних накладних серія 3КБ №045415 від 14.12.2019 р. на суму 14 141,46 грн., серія 3КБ №045420 від 16.12.2019 р. на суму 15 129,53 грн., серія 3КБ №045442 від 21.12.2019 р. на суму 17 878,84 грн., серія ЗКА№ 244885 від 27.12.2019 р. на суму 22 282,18 грн., серія ЗКА № 244886 від 27.12.2019 р. на суму 23 867,82 грн., серія ЗКА№ 244897 від 28.12.2019 р. на суму 16 246,74 грн., серія ЗКА № 244910 від 31.12.2019 р. на суму 25 557,19 грн., серія ЗКА№ 244912 від 31.12.2019 р. на суму 16 050, 30 грн., вбачається факт передання у грудні 2019 року товару відповідачу на загальну суму 151 154,06 грн.

Водночас, матеріалами справи встановлено, що Відповідачем через касу Державного підприємства «Воловецьке лісове господарство» здійснено часткову оплату переданого Товару, на загальну суму 39 813,82 грн., а саме: 08.05.2020 року - 10 000,00 грн. що підтверджується прибутково касовим ордером № 303 від 08 травня 2020 року., 12.05.2020 року - 10 000,00 грн. що підтверджується прибутково касовим ордером № 313 від 12 травня 2020 року., 14.05.2020 року - 10 000,00 грн., що підтверджується прибутково касовим ордером № 321 від 08 травня 2020 року., 19.05.2020 року - 9 813,82 грн. що підтверджується прибутково касовим ордером № 330 від 19 травня 2020 року.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині повної оплати за поставлений позивачем товар, у фізичної особи-підприємця Пилипко Михайла Михайловича ., виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 111 340,24 грн.

Станом на день розгляду даної справи у відповідача рахується заборгованість у вищезазначеному розмірі. Вказана сума боргу є непогашена, відповідачем у встановленому законом порядку не спростована та не заперечена.

З огляду на наведені обставини, позовна вимога про стягнення основної суми боргу в розмірі 176 901,09 грн., підлягає задоволенню частково в розмірі 111 340,24 грн., у задоволенні решти вимог відмовити.

Разом з тим, позивачем крім основної суми боргу, заявлено також позовні вимоги про стягнення 3 % річних за користування грошовими коштами в розмірі 12 130, 06 грн. та інфляційних збитків в розмірі 54 181,08 грн. за період з 07.04.2020 по 21.07.2022.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно абз. 2 п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

З урахуванням обставин справи, суд виходить з положень ч. 2 ст. 530 ЦК України.

На підтвердження направлення відповідачу претензії щодо сплати коштів, позивач долучив до матеріалів справи документ, що підтверджує надання поштових послуг.

Однак, відсутність в матеріалах справи опису вкладення в цінний лист, позбавляє можливості достеменно встановити надіслання такої претензії.

З урахуванням зазначеного господарський суд приходить до висновку, що в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України, строк поставки товару за вимогами позивача не настав.

У зв`язку з чим, враховуючи, що строк виконання в розумінні ст. 530 ЦК України у відповідача не настав, вимога про стягнення з відповідача суми 3 % річних за користування грошовими коштами в розмірі 12 130, 06 грн. та інфляційних збитків в розмірі 54 181,08 грн. за період з 07.04.2020 по 21.07.2022 задоволенню не підлягають.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Державного підприємства "Свалявське лісове господарство", м. Свалява до Пилипко Михайла Михайловича , с. Гукливий, Мукачівського району про стягнення суми 243 212,23 грн. підлягають задоволенню частково у розмірі 111 340,24 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача в сумі 1 670,10 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи Пилипко Михайла Михайловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства «СВАЛЯВСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» (89300, Закарпатська обл., Свалявський р-н, місто Свалява, вулиця Шевченка, будинок 59, ) суму 111 340,24 грн. (сто одинадцять тисяч триста сорок гривень 24 коп.) заборгованості, а також суму 1 670,10 грн. (тисячу шістсот сімдесят гривень 10 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 10.03.2023.

Суддя О. Ф. Ремецькі