РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.03.2023Справа №910/12664/22

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова"

про стягнення 464 277,52 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" про стягнення 464 277,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Технова" не виконано свого обов`язку з оплати виконаних позивачем згідно договору підряду №76/21 від 14.06.2021 та акту №1 від 29.11.2021 робіт, у зв`язку з чим у відповідача виник борг у розмірі 299 473,27 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" пені у розмірі 91 679,76 грн. та 3% річних у розмірі 7 827,00 грн., нарахованих за період з 29.12.2021 по 12.11.2022, а також інфляційних втрат у розмірі 65 297,49 грн., нарахованих за період з січня по жовтень 2022 року.

У змісті позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" вказує, що понесло витрати на оплату судового збору у розмірі 7 564,16 грн. та очікує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 40 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 відкрито провадження у справі №910/12664/22; визнано її малозначною та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам строки на подання заяв по суті спору.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Вказана ухвала суду від 23.11.2020 була надіслана відповідачу 24.11.2022 на адресу, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 31/11, офіс 87), рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, та у відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення №061 була вручена Товариству з обмеженою відповідальністю "Технова" 01.12.2022.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 у справі №910/12664/22 встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Технова" строк на подання відзиву з долученими до нього доказами та з доказами його направлення позивачу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Технова" повинне було подати відзив на позов у строк до 16.12.2022 включно.

12.12.2022 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" надійшла заява (за своєю суттю відзив), в якій відповідач визнав вимоги позивача в частині суми основного боргу у розмірі 299 473,27 грн. та просив повернути з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Також відповідач зазначає, що орендує єдиний майновий комплекс КЕП "Чернігівська ТЕЦ" та здійснює господарську діяльність з виробництва електроенергії та теплової енергії. Однак, через активні бойові дії у м. Чернігів даний єдиний майновий комплекс був пошкоджений, певний період не працював через завдані артилерійськими обстріли пошкодження та працював частково, а з 30.05.2022 робота ТЕЦ була повністю зупинена у зв`язку з неможливістю його використання через пошкодження. З огляду на наведене відповідач просить суд зменшити неустойку. Наведеними обставинами відповідач також мотивує викладене у заяві прохання відстрочити виконання рішення у справі №910/12664/22 до кінця опалювального періоду 2022/2023 року - до 31.03.2023. Крім того, відповідач вважає, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є значно завищеними, не відповідають критерію реальності (дійсності та необхідності), ринку ціни на дані послуги в регіоні, а також критерію розумності, тому просить суд відмовити у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" таких витрат.

Пунктом 6 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 у справі №910/12664/22 встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" строк на подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву.

15.12.2023 засобами електронного зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" надійшло клопотання, в якому позивач просив прискорити розгляд справи. Окрім того, у вказаному клопотанні позивач також наполягав на задоволенні позову в повному обсязі з огляду на те, що строк оплати відповідачем виконаних підрядних робіт сплив ще 29.12.2021 - до настання обставин, зазначених відповідачем.

16.02.2023 засобами електронного зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" надійшло клопотання, в якому позивач повторно просив прискорити розгляд справи.

Будь-яких інших заяв, клопотань, пояснень від сторін до суду не надходило.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технова" (замовник) укладено Договір підряду №76/21 (надалі - Договір), у відповідності до п.п. 1.1, 1.2, 1.5 якого підрядник зобов`язався виконати своїми та/або залученими силами роботи з ремонту котлоагрегату БКЗ-210-140 ПТ ст. №1, інвентарний номер 18.0121, відповідно до технічного завдання (додаток 3 до цього договору), а замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконані роботи на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що оплата виконаних робіт здійснюється замовником протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту №КБ-2в та довідки №КБ-3.

Згідно п. 7.4 Договору у разі порушення строків остаточної оплати за цим договором замовник зобов`язаний сплатити на користь підрядника, за його вимогою, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка обчислюється від суми простроченого платежу.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами їх зобов`язань за цим договором (п. 10.1 Договору).

29.11.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" було передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Технова" було прийнято без зауважень виконані позивачем роботи з ремонту котлоагрегату БКЗ-210-140 ПТ ст. №1, інвентарний номер 18.0121, вартістю 299 473,27 грн., що підтверджується складеними сторонами довідкою про вартість виконаних робіт форми КБ-3 від 29.11.2021 та актом №1 приймання виконаних робіт за листопад 2021 року форми Кб-2в від 29.11.2021.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про наявність у відповідача боргу у розмірі 299 473,27 грн. з оплати виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" згідно Договору робіт, а також підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" нарахованих за період з 29.12.2021 по 12.11.2022 пені у розмірі 91 679,76 грн. та 3% річних у розмірі 7 827,00 грн., і нарахованих за період з січня по жовтень 2022 року інфляційних втрат у розмірі 65 297,49 грн.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, а тому спірні правовідносини регулюються Главою 61 Цивільного кодексу України.

Частинами 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За змістом укладеного сторонами Договору та додатків до нього замовником було доручено підряднику виконати ремонт котлоагрегату БКЗ-210-140 ПТ ст. №1, інвентарний номер 18.0121.

Згідно з частинами 1, 2 статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

За приписами ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Позивачем на підтвердження виконання робіт за Договором надано суду довідку про вартість виконаних робіт форми КБ-3 від 29.11.2021 та акт №1 приймання виконаних робіт за листопад 2021 року форми Кб-2в від 29.11.2021.

Вказані акт та довідка підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін без жодних зауважень, а відтак суд приходить до висновку, що останні підтверджують виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" робіт за Договором на суму 299 473,27 грн.

При цьому, відповідач у своїй першій заяві по суті спору визнає виконання позивачем капітального ремонту котлоагрегату БКЗ-210-140 ПТ ст. №1, інвентарний номер 18.0121, згідно Договору та наявність у нього боргу перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" з оплати таких робіт у розмірі 299 473,27 грн.

Пунктом 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно ч. 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання позивачем робіт на суму 299 473,27 грн. згідно акту №1 приймання виконаних робіт за листопад 2021 року форми Кб-2в від 29.11.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що оплата виконаних робіт здійснюється замовником протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту №КБ-2в та довідки №КБ-3.

Відтак, відповідач повинен був оплатити виконані позивачем роботи до 29.12.2021 включно.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 Господарського кодексу України).

Зазначене також кореспондується з нормами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказів оплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Технова" виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" робіт за Договором вартістю 299 473,27 грн. станом на дату розгляду даної справи відповідачем суду не надано.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язок сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач не скористався своїм правом на доведення наявності будь-яких обставин, які б перешкоджали йому оплатити виконані роботи, в тому числі, після початку повномасштабної військової агресії проти України. Наприклад, зумовленими військовою агресією обставинами, які унеможливлюють виконання грошових зобов`язань, можуть слугувати непрацюючі банки (в тому числі внаслідок хакерської атаки), встановлення урядом обмежень щодо переказу коштів (їх обсягу) тощо. В той час, як сам факт повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України не є форс-мажорною обставиною.

З огляду на приписи ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що відповідачем було прострочено виконання своїх грошових зобов`язань з оплати виконаних позивачем за Договором робіт та станом на дату розгляду даної справи у Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" наявний перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" борг у розмірі 299 473,27 грн.

Отже, наявність та розмір боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" пені у розмірі 91 679,76 грн. та 3% річних у розмірі 7 827,00 грн., нарахованих за період з 29.12.2021 по 12.11.2022, а також інфляційних втрат у розмірі 65 297,49 грн., нарахованих за період з січня по жовтень 2022 року.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті коштів у визначений Договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технова" не навело обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" 3% річних у розмірі 7 827,00 грн., нарахованих за період з 29.12.2021 по 12.11.2022, а також інфляційні втрати у розмірі 65 297,49 грн., нараховані за період з січня по жовтень 2022 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем невірно визначено дату, з якої відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань з оплати виконаних робіт, та фактично нараховується пеня на останній день строку на оплату, в який відповідач не був таким, що прострочив - 29.12.2021.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон" з врахуванням встановленої судом дати, з якої відповідач є таким, що прострочив виконання своїх грошових зобов`язать, - 30.12.2021 та визначеної позивачем дати, до якої підлягають нарахуванню 3% річних та інфляційні втрати, - 12.11.2022, зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" 3% річних у розмірі 7 827,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 65 297,49 грн.

Суд не вбачає за можливе пояснити яким чином позивачем було розраховано 3% річних та інфляційні втрати в меншому розмірі, ніж за розрахунками суду, зважаючи на те, що визначений судом правомірний період нарахування є меншим.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 91 679,76 грн., нараховану за період з 29.12.2021 по 12.11.2022.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 7.4 Договору у разі порушення строків остаточної оплати за цим договором замовник зобов`язаний сплатити на користь підрядника, за його вимогою, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка обчислюється від суми простроченого платежу.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З наведеного пункту 7.4 Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня), порядок нарахування пені (від суми простроченого платежу), проте не визначено строк такого нарахування, а відтак в силу приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України період нарахування штрафних санкцій обмежено піврічним терміном.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем 1) невірно визначено дату, з якої відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань з оплати виконаних робіт, та фактично нараховується пеня на останній день строку на оплату, в який відповідач не був таким, що прострочив, - 29.12.2021; 2) не враховано приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та нараховано пеню за період більший, ніж півроку, хоча ні законом, ні Договором не встановлено іншого строку нарахування пені.

Отже, правомірним є нарахування пені за прострочення оплати виконаних позивачем робіт з 30.12.2021 по 29.06.2022.

За таких обставин, суд, здійснивши власний розрахунок пені у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон" з урахуванням встановленого судом періоду правомірного нарахування пені, прийшов до висновку про правомірність нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Технова" пені у розмірі 36 150,12 грн.

В іншій частині заявлена до стягнення пеня у розмірі 55 529,64 грн. (91 679,76 грн. - 36 150,12 грн.) не підлягає задоволенню, оскільки обрахована невірно.

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру неустойки суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Застосоване у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (постанови Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №922/1607/19).

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, диспозиція частини третя статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо а) він значно перевищує розмір збитків, та б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

24.02.2022 Російською Федерацією було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 та в подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався і станом на дату ухвалення даного рішення досі триває.

Як вбачається із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" виробництво електроенергії.

Відповідач стверджує, а позивачем не заперечувались такі твердження, що ним було взято у орендне користування єдиний майновий комплекс Комунального енергогенеруючого підприємства "Чернігівська ТЕЦ" згідно укладеного з Фондом комунального майна Чернігівської міської ради Договору оренди єдиного майнового комплексу №1 від 25.12.2000.

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомі факти не потребують доказування тоді, коли вони визнані такими судом. Загальновідомість того чи іншого факту може мати різні межі. Він може бути відомий у межах країни, окремої області, населеного пункту. Це об`єктивні межі загальновідомості певного юридичного факту. Але крім об`єктивних меж загальновідомість певного юридичного факту має і суб`єктивні межі: даний факт повинен бути відомий не тільки певним особам (наприклад, мешканцям населеного пункту), але й всьому складу суду, який розглядає справу (постанови Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/3946/16 та від 26.10.2021 у справі №922/3990/19).

Як суду, так і мешканцям України, відомо, що у першій половині 2022 року внаслідок повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України відбувались активні бойові дії у Чернігівській області та м. Чернігові.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Технова" надано суду документи, які підтверджують неодноразові виникнення пожеж на Чернігівській ТЕЦ внаслідок артилерійських обстрілів, у зв`язку з чим було завдано значних руйнувань та пошкоджень єдиному майновому комплексу, а також наявному у ньому обладнанню.

Крім того, загальновідомими є обставини нанесення у другій половині 2022 року масованих ракетних обстрілів агресором по ооб`єктам критичної інфраструктури України (особливо ТЕЦ), оскільки вони відомі широкому загалу, зокрема, суду та особам, які беруть участь у справі, а також наведені обставини підтверджуються публікаціями в засобах масової інформації та в мережі Інтернет, а відтак дана сфера господарської діяльності зазначала значних втрат в цілому. Відтак, напрочуд важливою є підтримка об`єктів критичної інфраструктури всіма доступними способами.

Суд погоджується, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України, проте наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки, оскільки якби порушення зобов`язання мало місце після 24.02.2022 (тобто, після запровадження військового стану), то підлягав би доведенню сам факт наявності такого порушення.

Суд не виключає, що позивач також може нести негативні наслідки через повномасштабну військову агресію Російської Федерації, однак в матеріалах справи не міститься доказів, а суду не відомі загальновідомі обставини, які б свідчили про аналогічний чи більший негативний вплив військової агресії на діяльність позивача, ніж на діяльність відповідача.

При цьому, права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" компенсуються за рахунок інфляційних втрат та 3% річних, в той час як матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків.

Таким чином, з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення неустойки (пені), яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" до 5% (зменшує на 95%).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у їх заявах по суті спору не спростовують висновків суду.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" підлягають частковому задоволенню із стягненням з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" боргу у розмірі 299 473,27 грн., пені у розмірі 1 807,51 грн., 3% річних у розмірі 7 827,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 65 297,49 грн.

В іншій частині в задоволенні позову необхідно відмовити з викладених підстав.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

У заяві, що надійшла до суду 12.12.2022, відповідач, посилаючись на обставини пошкодження Чернігівської ТЕЦ внаслідок активних бойових дій та своє скрутне фінансове становище, просить суд відстрочити виконання рішення у справі №910/12664/22 до кінця опалювального періоду 2022/2023 року - до 31.03.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочки або розстрочки виконання рішення; 3) забезпечення виконання рішення; 4) повернення судового збору; 5) призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат; 6) дата складення повного судового рішення.

Суд не вбачає підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" про відстрочення виконання рішення суду, прийнятого за наслідками розгляду справи №910/12664/22, оскільки, по-перше, зважаючи на твердження відповідача про зупинення роботи Чернігівської ТЕЦ з 30.05.2022, суд не вбачає жодного зв`язку між можливістю відповідача сплатити присудженні до стягнення рішенням суду кошти та закінченням опалювального періоду 2022/2023 року.

По-друге, враховуючи дату ухвалення рішення по даній справі (10.03.2023) та порядок і строк набрання законної сили рішенням суду (протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у разі якщо відповідне рішення не оскаржуватиметься в апеляційному порядку), то доцільність у відстроченні виконання рішення суду по справі №910/12664/22 до 31.03.2023 відсутня.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" про відстрочення виконання рішення суду

Щодо розподілу між сторонами судового збору.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах: майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

В поданій до суду позовній заяві Товариством з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" заявлено вимогу майнового характеру - про стягнення з відповідача коштів у розмірі 464 277,52 грн.

Отже, за подання до господарського суду даної позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" повинне було сплатити судовий збір у розмірі 5 571,33 грн. (464 277,52 грн. х 0,015 х 0,8).

В той же час, Товариством з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" за звернення до Господарського суду міста Києва із майновою вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" коштів сплачено судовий збір у розмірі 7 564,16 грн. (платіжне доручення №858 від 17.11.2022).

Тобто, позивачем при зверненні до суду із даним позовом було надмірно сплачено судовий збір у сумі 1 992,83 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, судовий збір у сумі 1 992,83 грн. не підлягає розподілу між сторонами за наслідками розгляду спору у справі №910/12664/22.

Частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

В той же час, ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи визнання відповідачем у своїй першій заяві по суті спору позовних вимог про стягнення з нього боргу у розмірі 299 473,27 грн. до початку розгляду справи по суті, суд вирішив повернути позивачу з Держаного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позову в частині вимоги про стягнення коштів у розмірі 299 473,27 грн.

При цьому, оскільки судом вирішується питання щодо повернення судового збору з Державного бюджету України, то суд з метою економії процесуального часу та матеріальних ресурсів, вбачає за необхідне відразу повернути позивачу з державного бюджету надмірно сплачений судовий збір.

Таким чином, з Державного бюджету України підлягає поверненню Товариству з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" судовий збір у загальному розмірі 4 238,88 грн. (1 992,83 грн. надмірно сплаченого судового збору + 2 246,05 грн. 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позову в частині визнаної відповідачем вимоги). Інші 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позову в частині визнаної відповідачем вимоги, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Технова".

Щодо решти судового збору, який був сплачений позивачем за звернення до суду із даним позовом, то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог, які визнані судом правомірними (пені у розмірі 36 150,12 грн., 3% річних у розмірі 7 827,00 грн. та інфляційних витрат у розмірі 65 297,49 грн.), з огляду те, що спір у даній справі виник у зв`язку з неправильними діями Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" в цій частині, а часткове задоволення вимоги про стягнення пені обумовлене задоволенням судом заяви відповідача про зменшення неустойки.

Щодо розподілу судових витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача у якості судових витрат витрати на правову допомогу в розмірі 40 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У змісті позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" викладено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у відповідності до якого позивач очікує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 40 000,00 грн.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" в межах справи №910/12664/22 здійснювалось адвокатом Скульським Сергієм Івановичем на підставі Договору №22 про надання правової допомоги від 01.07.2022 та ордеру серії АН №1087824 від 10.11.2022.

За інформацією з офіційного веб-сайту Національної асоціації адвокатів України Скульський Сергій Іванович здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №3326 від 09.09.2009).

Пунктом 4.1 Договору №22 про надання правової допомоги від 01.07.2022 передбачено, що розмір оплати праці адвоката по оформленню позову по стягненню заборгованості з ТОВ "Технова" за договором №75/21 від 14.06.2021 та супроводженню справи в суді складає 40 000,00 грн. Вказана сума є твердою та фіксованою. Замовник зобов`язаний сплатити адвокатський гонорар у сумі 40 000,00 грн. протягом 5 календарних днів з дня надходження стягнутої заборгованості на розрахунковий рахунок замовника.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії впинялись.

У змісті позовної заяви наведено наступний перелік юридичних послуг:

- консультація позивача із адвокатом з приводу спірних правовідносин - 3 000,00 грн.

- формування пакету документів для оформлення позовної заяви, вивчення договору, оформлення договору про надання правової допомоги, узгодження правової позиції - 3 000,00 грн.

- оформлення клопотань з процесуальних питань: клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, залучення доказів, додаткові письмові пояснення - 6 000,00 грн.

- складання позовної заяви, направлення копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача, підготування квитанції про сплату судового збору, завантаження сформованого пакету документів до Електронного суду - 9 000,00 грн.

- супроводження справи в суді першої інстанції - 12 000,00 грн.

- супроводження справи в суді другої інстанції - 6 000,00 грн.

- супроводження виконавчого провадження до моменту надходження на рахунок позивача грошових коштів - 10 000,00 грн.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України). Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У своїй заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Технова" вказувало, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є значно завищеними, не відповідають критерію реальності (дійсності та необхідності), ринку ціни на дані послуги в регіоні, а також критерію розумності.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, а також розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову (п. 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

По-перше, в ухвалі Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 судом було надано оцінку складності справи №91012664/22 з урахуванням характеру спірних правовідносин та предмету доказування, які вказували на незначну складність даної справи, внаслідок чого було визнано її малозначною та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Варто відзначити, що обсяг доказів, необхідних для вирішення даного спору, також був незначним - складні сторонами договір підряду з додатками, акт форми Кб-2в та довідка форми КБ-3, відтак їх вивчення та аналіз, а також формування правової позиції не потребували витрати адвокатом багато часу для їх надання.

Всі ці документи були підписані представниками відповідача та відповідач у першій заяві по суті спору визнав обґрунтованість вимоги позивача в частині стягнення суми основного боргу.

Також з огляду на спірні правовідносини вбачається, що здійснення розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат також було нескладним та не потребувало витрати значного часу адвокатом, тим більше досвід роботи його у сфері надання професійної правничої допомоги якого складає більше 10 років.

По-друге, із викладеного у змісті позовної заяви опису робіт вбачається, що гонорар адвоката включає також послуги супроводження справи в суді другої інстанції, однак витрати на правову допомогу за надання послуг під час апеляційного перегляду рішення суду підлягають розподілу судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Крім того, понесення таких витрат позивачем, а також витрат на оплату послуг супроводження виконавчого провадження до моменту надходження на рахунок позивача грошових коштів, є імовірним, однак не обов`язково, що такі послуги будуть фактично надані адвокатом (справа №910/12664/22 може не переглядатись в апеляційному порядку, відповідач може добровільно виконати рішення суду тощо).

Більше того, зважаючи на окрему тарифікацію всіх послуг адвоката, які можуть бути надані під час розгляду місцевим господарським судом справи №910/12664/22, суд не вбачає за можливе ідентифікувати, що мали на увазі сторони за Договором №22 про надання правової допомоги від 01.07.2022 під послугами супроводження справи в суді першої інстанції, вартість яких ними була погоджена у розмірі 12 000,00 грн.

Зважаючи на розгляд даного спору за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також визнання відповідачем суми основного боргу, жодної необхідності та доцільності у поданні позивачем до суду клопотань з процесуальних питань: клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, залучення доказів, додаткових письмових пояснень тощо не було (останні і не подавались позивачем), як і у подані позивачем двох клопотань про прискорення розгляду справи, оскільки суд здійснював розгляд справ в порядку їх черговості та по мірі можливості своїх ресурсів, відтак дані клопотання не мали жодних юридичних (процесуальних) наслідків для розгляду справи №910/12664/22.

Отже, більша половина переліку викладених у позовній заяві послуг правової допомоги, на підставі яких було визначено розмір гонорару адвоката, адвокатом не надавалась або їх надання було необов`язковим і необхідним для розгляду справи №910/12664/22.

По-третє, суд звертає увагу адвоката на неправомірність покладення на відповідача обов`язку з відшкодування витрат на оформлення позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги, оскільки дані витрати обумовлені необхідністю дотримання сторонами вимог законодавства в частині документального оформлення правовідносин між ними, тобто дані послуги (дії) були надані адвокатом на власну користь та дану послугу не замовляв клієнт (останній замовляв послуги представництва його інтересів щодо стягнення заборгованості з відповідача).

Варто відзначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 зазначила, що з урахуванням принципів справедливості та добросовісності не можна покладати на особу обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких така особа фактично не зверталась. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування судові витрати на правову допомогу у загальному розмірі 40 000,00 грн. не відповідають критеріям розумності, реальності та співмірності, з огляду на нескладність справи, яка, зокрема, розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тобто, є незначної складності та суть спору в даній справі зводилась до стягнення боргу, наявність якого визнана відповідачем, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача відшкодування витрат позивача на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн., що відповідає сереньоринковій вартості послуг адвоката у спорі тотожної складності.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 130, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Технова" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 31/11, офіс 87; ідентифікаційний код 24100060) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" (61128, Харківська обл., м. Харків, проспект Льва Ландау, буд. 151; ідентифікаційний код 42783417) боргу у розмірі 299 473 (твісті дев`яносто дев`ять тисяч чотириста сімдесят три) грн. 27 коп., пеню у розмірі 1 807 (одна тисяча вісімсот сім) грн. 51 коп., 3% річних у розмірі 7 827 (сім тисяч вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 65 297 (шістдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто сім) грн. 49 коп., судовий збір у розмірі 2 658 (дві тисячі шістсот п`ятдесят вісім) грн. 92 коп. та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Реммашенерго" (61128, Харківська обл., м. Харків, проспект Льва Ландау, буд. 151; ідентифікаційний код 42783417) з Державного бюджету України частину судового збору у розмірі 4 238 (чотири тисячі двісті тридцять вісім) грн. 88 коп., сплаченого за платіжним дорученням №858 від 17.11.2022. Видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 10.03.2023.

Суддя Р.В. Бойко