ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2023 м. Івано-ФранківськСправа № 909/718/22

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Вуглезбут"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза"

про стягнення заборгованості за договором поставки вугілля в сумі 29400552 грн 25 коп.

за участю:

від позивача: Радик Андрій Васильович,

від відповідача: Качан Андрій Анатолійович,

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Державне підприємство "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Вуглезбут" із позовною заявою до Державного підприємства "Калуська Теплоелектроцентраль-Нова" про стягнення заборгованості за передане вугілля згідно договору поставки вугілля №173 від 26.04.2021 в сумі 29400552 грн 25 коп.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

13.10.2022 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 09.11.2022, яке постановив відкласти на 28.11.2022 та 12.12.2022.

В судовому засіданні 12.12.2022 суд постановив замінити відповідача у справі - Державне підприємство "Калуська Теплоелектроцентраль-Нова" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Костанза", продовжити строк підготовчого провадження до 13.01.2023 та відкласти підготовче засідання у справі на 11.01.2023, в якому суд оголосив перерву до 31.01.2023.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов (від 10.01.2023 вх.№530/23), від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив (вх.№1432/23).

31.01.2023 представник відповідача подав у судовому засіданні заперечення на відповідь на відзив (вх.№1620/23) та вручив позивачу копію цього заперечення.

31.01.2023 суд постановив підготовче провадження у справі закрити; розгляд справи по суті призначити на 21.02.2023.

В судовому засіданні 21.02.2023 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення суду.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки вугілля №173 від 26.04.2021 поставив відповідачу вугільну продукцію, однак відповідач в порушення умов договору отриману продукцію оплатив частково, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 27 262 677 грн 30 коп. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 526, 530, 612, 655, 629, 692, 693 ЦК України, ст.193 ГК України. Керуючись ст.625 Цивільного кодексу України, за порушення строків оплати нарахував відповідачу 349 252 грн 53 коп. - 3 % річних та 1 788 622 грн 42 коп. - інфляційних втрат.

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченні на відповідь на позов. Факту отримання продукції та часткової її оплати не заперечив. Однак вказав, що позивач порушив вимоги податкового законодавства, а саме не зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних з урахуванням граничних строків. У зв"язку з чим у відповідача виникло право на застосування оперативно-господарської санкції, передбаченої сторонами у п.8.5. договору - штрафу у розмірі суми податкового кредиту з ПДВ (6345474 грн 74 коп.). Зазначив, що оскільки позивач не задоволив його вимогу про відшкодування такого штрафу, заявлена в позові сума заборгованості є необґрунтованою та недоведеною, що є підставою для відмови у позові.

Обставини справи. Оцінка доказів.

Предметом спору є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену продукцію.

26.04.2021 Державне підприємство "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Вуглезбут" (постачальник) та Державне підприємство "Калуська Теплоелектроцентраль-Нова" (припинена шляхом приєднання до Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза") ( покупець) уклали договір поставки вугілля №173 (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов"язується поставити (передати) у власність покупця вугільну продукцію (далі- вугілля) в строки, в кількості, асортименті і з якісними характеристиками, по реквізитах та ціні, погодженими сторонами в цьому договорі.

Строк (термін) поставки вугілля: згідно додатків до договору на кожний календарний місяць, але не пізніше 31 грудня 2021 року. Вугілля постачається партіями, рівномірно протягом періоду поставки залізничним транспортом у відкритих напіввагонах (далі- вагонах) вантажною швидкістю на умовах DDP, згідно з міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року, які застосовуються із врахуванням особливостей, пов"язаних з умовами цього договору та його внутрішньодержавним характером (п.2.1.).

Під партією сторони розуміють кількість вугілля, яке вироблене і відвантажене покупцю за певний проміжок часу, середня якість якого характеризується однією об"єднаною пробою (відповідно до ДСТУ 4096 та особливостей цього договору) (п.2.2.).

Датою виконання зобов"язання з поставки є дата календарного штемпеля залізничної станції призначення на перевізному документі. Право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить після підписання між сторонами акта приймання -передачі вугілля (п.2.4.).

Відповідно до п.3.3. договору покупець зобов"язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату вугілля на умовах договору.

Покупець здійснює оплату вартості вугілля на умовах 90 (дев"яносто) % попередньої оплати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Остаточна оплата вартості поставленого та прийнятого покупцем у відповідному місяці вугілля здійснюється на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п"яти) календарних днів з дати підписання сторонами актів приймання-передачі вугілля і актів звіряння вугілля за кількістю і якістю (п.6.4.).

Згідно з п.8.4. договору постачальник та покупець є платниками податку на прибуток на загальних умовах, передбачених Податковим кодексом України.

У разі порушення постачальником порядку заповнення та/або не реєстрації податкової накладної в межах граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, у тому числі внаслідок зупинення її реєстрації, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі суми податкового кредиту з ПДВ, який покупець повинен отримати, за такою податковою накладною (розрахунком коригування до податкової накладної), протягом 10 календарних днів з дати направлення відповідної претензії покупця (п.8.5.).

На виконання умов договору постачальник поставив, а покупець прийняв вугільну продукцію в кількості 15 420 т на загальну суму 64262677 грн 30 коп., що підтверджується актами приймання-передачі вугільної продукції №20 від 09.03.2022, № 21 від 14.03.2022, №27 від 18.03.2022, №28 від 21.03.2022, №30 від 31.03.2022, №31 від 31.03.2022, №41 від 07.04.2022 та актами звіряння кількості, якості вугільної продукції №27 від 09.03.2022, №28 від 14.03.2022, №31 від 18.03.2022, № 32 від 21.03.2022, №35 від 31.03.2022, №36 від 31.03.2022, №39 від 07.04.2022. Вказані документи підписані представниками обох сторін та скріплені печатками товариств.

В порушення умов договору відповідач отриману продукцію оплатив частково в сумі 37 000 000 грн 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №12777 від 25 березня 2022 року, №12827 від 09 березня 2022 року, № 12847 від 14 березня 2022 року, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 27 262677 грн 30 коп.

З метою досудового врегулювання спору позивач 02.05.2022 направив на адресу відповідача претензію №15/1/155 з вимогою оплатити заборгованість за поставлену продукцію. Докази направлення приєднані до матеріалів справи.

У зв"язку з тим, що станом на 13.09.2022 відповідач заборгованість не погасив, позивач керуючись статтею 625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу 3% річних в сумі 349 252 грн 53 коп. та інфляційні втрати в сумі 1 788 622 грн 42 коп. та звернувся за захистом порушеного права до суду.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України). Вказане положення кореспондується з приписами ст. 712 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Відповідно до наведеного договір №173 від 26.04.2021 укладений між сторонами є договором поставки.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч.1 ст.693 ЦК України у випадку, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173, 174 ГК України).

Приписами ч. 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ч. 1 ст. 610 ЦК України.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Приписами п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2).

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).

Твердження відповідача про те, що сума заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки позивач не задоволив вимогу відповідача про стягнення оперативно-господарської санкції - штрафу у розмірі 6 345 774 грн 74 коп. за порушення п.8.5 договору поставки вугілля №173 від 26.04.2021 (порушення порядку заповнення та/або реєстрації податкової накладної в межах граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних), суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до пункту 201.1, абзаців 1,2 пункту 201.10 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник ПДВ зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум ПДВ, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, встановлюючи відповідальність постачальника у виді штрафу в розмірі суми податкового кредиту з ПДВ, який покупець повинен отримати за податковою накладною, сторони тим самим фактично передбачили компенсацію позивачеві негативних наслідків, що можуть у нього виникнути в разі невиконання відповідачем передбаченого нормами податкового законодавства зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної та неможливості отримання позивачем у зв`язку з цим податкового кредиту.

Тобто, передбачена п. 8.5 договору відповідальність продавця не пов`язана з виконанням ним своїх зобов`язань щодо поставки товару, оскільки виникає в разі невиконання продавцем вимог податкового законодавства.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом частини 2 статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною 1 статті 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Зазначення сторонами у договорі про обов`язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у ЄРПН протягом передбаченого законодавством строку не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.

Таким чином, невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на продавця господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції.

Відтак зазначені відповідачем обставини не можуть бути підставою для відмови оплати поставленої продукції в повному обсязі та відмови у позові у зв"язку з необґрунтованістю суми позову.

Висновок суду.

Факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо оплати поставленої вугільної продукції підтверджується матеріалами справи, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 27 262 677 грн 30 коп. заборгованості обґрунтована та належить до задоволення.

Суд перевірив правильність нарахування позивачем інфляційних втрат за період квітень 2022 року - травень 2022 року та задовольняє їх згідно розрахунку позивача, який є обґрунтованим та арифметично правильним.

Суд також, перевірив правильність нарахування позивачем 3 % річних за період 27.03.2022 - 07.09.2022, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менші за суму заявлену позивачем до стягнення, оскільки позивач при розрахунку не врахував положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення 3% річних за період 28.03.2022 - 07.09.2022 в сумі 348 268 грн 53 коп. В решті суми нарахованих 3% річних належить відмовити, оскільки 27.03.2022 - вихідний день.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 27 262 677 грн 30 коп. - основної заборгованості, 348 268 грн 53 коп. - 3 % річних, 1 788 622 грн 42 коп. - інфляційних втрат.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 441 008 грн 28 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №650 від 26 вересня 2022 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд, враховуючи часткове задоволення позовних вимог судовий збір в сумі 440 993 грн 52 коп. покладає на відповідача, судовий збір в сумі 14 грн 76 коп. - на позивача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Вуглезбут" Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза" про стягнення заборгованості за договором поставки вугілля в сумі 29 400 552 грн 25 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Костанза", 03150, м.Київ, вул.Антоновича, буд.172А, офіс 513 (код 39822094) на користь Державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Вуглезбут", вул. Хмельницького, буд. 26, м. Сокаль, Червоноградський район, Львівська область, 80001 (код 35749204) - 27 262 677 (двадцять сім мільйонів двісті шістдесят дві тисячі шістсот сімдесят сім) грн 30 коп. - основної заборгованості, 348 268 (триста сорок вісім тисяч двісті шістдесят вісім) грн 53 коп. - 3 % річних, 1 788 622 (один мільйон сімсот вісімдесят вісім тисяч шістсот двадцять дві) грн 42 коп. - інфляційних втрат та 440993 (чотириста сорок тисяч дев"ятсот дев"яносто три ) грн 52 коп. - судового збору.

В частині позовних вимог про стягнення 984 (дев"ятсот вісімдесят чотири) грн 07 коп. 3 % річних відмовити.

Судовий збір в сумі 14 (чотирнадцять) грн 76 коп. покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.03.2023

Суддя Т. В. Максимів