ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2023 р. Справа№ 910/6789/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022

(повний текст рішення складено 01.11.2022)

у справі № 910/6789/22 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 12 641,17 грн

ВСТАНОВИВ:

Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" (далі - ПП "АМІК-Україна") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця") 12 641,17 грн штрафу за порушення термінів доставки вантажу.

В обґрунтування заявлених вимог ПП "АМІК-Україна" вказує на порушення АТ "Українська залізниця" на дві доби термінів доставки вантажів за залізничною накладною №0403131, визначених ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (надалі - УМВС).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 у справі № 910/6789/22 позов задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" неустойку в розмірі 8 848,82 грн та 1 736,70 грн судового збору; у решті позовних вимог відмовлено.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, суд вказав, що наразі відповідач, докладаючи всіх зусиль для збереження життя людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності. Суд також врахував, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії російської федерації, проте наведене не нівелює права суду, за наявності відповідних обставин станом на дату розгляду спору, зменшити розмір неустойки, оскільки якби порушення строків перевезення вантажів мало би місце після 24.02.2022 (тобто, після запровадження військового стану), то підлягав би доведенню сам факт наявності такого порушення з огляду на очевидність причин затримки. За наведених підстав суд дійшов висновку про часткове задоволення поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки та ухвалив зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, до 70% від розміру неустойки.

Не погодившись з прийнятими рішеннями, Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 по справі № 910/6789/22; прийняти апеляційну скаргу до розгляду апеляційним судом; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 по справі № 910/6789/22 в частині зменшення розміру неустойки до 70% та відмовити у задоволенні частини позовних вимог, постановити нове рішення, яким задовольнити поданий позов в повному обсязі, стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" 12 641,17 грн неустойки за порушення строку доставки вантажу; стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги ПП "АМІК Україна" вказує, що суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України.

На думку апелянта, в матеріалах справи відсутні жодні докази, передбачені ст. 73 ГПК України, які доводили б існування обставин, що дають підстави для зменшення неустойки. Також скаржник наголошує, що неустойка розрахована на підставі та відповідно до норм міжнародного законодавства; УМВС не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваної неустойки (у разі її правомірного нарахування). В цьому скаржник посилається на постанову Верховного суду від 16.06.2022 у справі № 917/530/21 (п. п. 43, 44, 45).

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді Чорногуз М.Г., Агрикова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/6789/22; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 у справі № 910/6789/22 до надходження даної справи з суду першої інстанції.

12.12.2022 супровідним листом № 910/6789/22/5594/2022 від 09.12.2022 матеріали справи № 910/6789/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

У зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному, 15.12.2022 для подальшого вирішення процесуальних питань по справі сформовано колегію у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "АМІК Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 у справі № 910/6789/22. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Від АТ "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач наводить доводи на її спростування; просить відмовити ПП "Амік Україна" в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

14.11.2021 із залізничної станції Бугяняй Литовські залізниці було відправлено вантаж, а прибув до станції Кременець Львівської залізниці 23.11.2021 що підтверджується накладною № 0403131.

19.01.2022 ПП "АМІК Україна" звернулось до АТ "Українська залізниця" з претензією про сплату неустойки за прострочення доставки вантажу за залізничною накладною №0403131. Відповіді на претензію матеріали справи не містять.

Звертаючись з позовом у цій справі, ПП "АМІК Україна" вказує, що АТ "Українська залізниця" на дві доби порушило, визначені ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), терміни доставки вантажів за залізничною накладною №0403131, у зв`язку із чим, на підставі ст. 45 УМВС, просить суд з стягнути з АТ "Українська залізниця" штраф у розмірі 12 641,17 грн.

Заперечуючи проти заявлених до нього вимог, АТ "Українська залізниця" у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачем невірно застосовано методологію обчислення неустойки відповідно до норм, встановлених в Угоді про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

Господарським судом міста Києва вірно встановлено та не оскаржується сторонами наявність порушення терміну перевезення на дві доби.

АТ "Українська залізниця" звернулось з клопотанням про зменшення розміру неустойки. В обґрунтування заявленого клопотання відповідач вказує, що основним видом його діяльності є перевезення пасажирів та вантажів. Через військову агресію російської федерації, блокування експорту сільськогосподарської продукції, яка складала значний відсоток у перевезеннях, завдання пошкоджень залізничній інфраструктурі спостерігається значне падіння обсягів вантажних перевезень залізницею, значне зниження обсягів та прибутковості від перевезення пасажирів. При цьому залізниця постійно здійснює евакуаційні перевезення пасажирів з території ведення активних бойових дій. Наведені обставини, на думку відповідача, свідчать про його надскрутне становище, відсутність коштів на виплату заробітної плати працівникам та є підставами для зменшення неустойки.

Апеляційний господарський суд відзначає, що у поданій апеляційний скарзі ПП "АМІК Україна" оскаржує рішення місцевого господарського суду в частині відмови у позові (суд зменшив розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача до 70% від розміру неустойки, та стягнув з АТ "Українська залізниця" на користь ПП "АМІК Україна" 8 848,82 грн неустойки). Скаржник вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права (ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України). На думку скаржника, дійшовши правомірного висновку про наявність підстав для стягнення з АТ "Українська залізниця" неустойки, господарський суд першої інстанції безпідставно зменшив суму нарахованого штрафу на 30% та, у зв`язку з цим, незаконно відмовив у стягненні з АТ "Українська залізниця" неустойки у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд з цього приводу зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції АТ "Українська залізниця" заявило клопотання про зменшення розміру неустойки, в обґрунтування якого вказує, що починаючи з 24.02.2022 російська федерація здійснює обстріл всієї території України майже щодня, завдаючи руйнувань та знищуючи об`єкти інфраструктури, у тому числі АТ "Укрзалізниця".

Працівники АТ "Укрзалізниця" в найкоротші терміни здійснюють відновлення та ремонт об`єктів інфраструктури та техніки, витрачаючи матеріали та кошти. З перших днів повномасштабного вторгнення працівники АТ "Українська залізниця" здійснюють перевезення гуманітарних вантажів, різної техніки та інше, забезпечуючи вагомий внесок у спільну перемогу над ворогом. Оскільки на даний час відсутнє повітряне сполучення, автомобільні перевезення є обмеженими, Залізниця стала головним, а в деяких регіонах чи не єдиним перевізником. Також залізниця період вторгнення рф евакуювала близько 3,8 мільйона людей.

Через військову агресію, блокування рф експорту сільськогосподарської продукції, яка складала значний відсоток у перевезеннях, завдання пошкоджень залізничній інфраструктурі спостерігається значне падіння обсягів вантажних перевезень залізницею (на 70%). Також спостерігається значне зниження обсягів та прибутковості від перевезенню пасажирів залізничним транспортом.

АТ "Українська залізниця" вважає, що все вищезазначене свідчить про надскрутне матеріальне становище Товариства.

24.02.2022 було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим на території України введено воєнний стан. АТ "Українська залізниця" є стратегічним підприємством залізничного транспорту, яке після початку збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів всією Україною, а відповідні рейси є безкоштовними для людей.

Систематично здійснюються ракетні обстріли залізничної інфраструктури та відповідач власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності нашої держави.

Суд враховує, що до повномасштабної військової агресії російської федерації проти України основним джерелом доходу АТ "Українська залізниця" було комерційне перевезення вантажів, однак після початку військових дій комерційні перевезення значно скоротились, а в деяких регіонах повністю припинились. Тобто, відповідач наразі, докладаючи всіх зусиль для збереження життя людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань за одночасного значного зменшення доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності.

Зазначена інформація є публічної та знаходиться у вільному доступі у мережі Інтернет на офіційному веб-сайті відповідача.

Таким чином, наведені факти є загальновідомими обставинами, а отже в силу приписів ч. 3 ст. 75 ГПК України не потребують доказування. При цьому такі обставини (повинні бути) відомі обом сторонам.

Суд врахував, що порушення АТ "Українська залізниця" зобов`язань мало місце до початку військової агресії, проте наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки, оскільки якби порушення строків перевезення вантажів мало б місце після 24.02.2022 (тобто, після запровадження військового стану), то підлягав би доведенню сам факт наявності такого порушення з огляду на очевидність причин затримки.

За наведених підстав у їх сукупності апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок господарського суду про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, до 70%.

Щодо посилань скаржника на постанову Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 917/530/21 (п. п. 43, 44, 45) апеляційний господарський суд відзначає, що обставини у справі, що розглядається, та у справі № 917/530/21 не є подібними як щодо суб`єктного складу, так і щодо предмета та підстав спору.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 у справі № 910/6789/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 у справі № 910/6789/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/6789/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз