ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2023м. ХарківСправа № 922/2028/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Катречко Д.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ, 85003, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, буд. 1
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Белт", 61166, м. Харків, просп. Науки, буд. 40, офіс 515А
простягнення 9 676 759, 80 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Лисак Т.Г.

відповідача: Лозовий С.В.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство ДТЕК Добропільська ЦЗФ звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Белт" про стягнення суми у розмірі 9 676 759,80 грн., з яких 8 744 060, 16 грн. сума заборгованість в сумі авансу за договором, 485 781,12 грн. штраф, 446 918,52 грн. неустойка.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором № 10503-ЦМ-УМТС-С від 16.06.2022 року в частині виконання зобов`язань щодо поставки товару.

Ухвалою суду від 07.11.2022 року позовну заяву Акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ (вх. № 2028 від 01.11.2022 року) залишено без руху.

10.11.2022 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 13795/22 електронна пошта) та 11.11.2022 року заява (вх. № 13877/22 надіслана поштою) про усунення недоліків.

Ухвалою суд від 14.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

06.12.2022 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 15618/22) у якому останній, просить суд, позовні вимоги задовольнити частково у сумі попередньої оплати за договором у розмір 8 744 060,16 грн. В частині задоволення штрафних санкцій у вигляді штрафу та неустойки відмовити. Надати розстрочку виконання судового рішення на 12 місяців рівними частинами з моменту набрання законної сили рішення господарського суду у справі. Встановити додатковий строк на подання доказу (письмового) про форс-мажор на виробництві, який буде додано відразу при отримання від виробника.

Ухвалою суду від 07.12.2022 року додатки додані до відзиву вх. № 15618 від 06.12.2022 року повернуто відповідачу - без розгляду. Відзив вх. № 15618 від 06.12.2022 року долучено до матеріалів справи. Подальший розгляд справи ведеться з його урахуванням. Задоволено пункт 4 клопотання відповідача відзиву. Встановлено строк подання доказів форс - мажорних обставин до суду до 22.01.2023 року до 12:00 год.

19.12.2022 року від відповідача через канцелярію суду надійшли документи (вх. № 16551/22) для долучення до матеріалів справи.

20.12.2022 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 16662/22).

21.12.2022 року від позивача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення до відповіді на відзив (вх. № 16815/22).

Ухвалою суду від 21.12.2022 року яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 25.01.23 року.

23.01.2023 року від відповідача через канцелярію суду надійшли документи (вх. № 1539/23) для долучення до матеріалів справи.

25.01.2023 року від позивача через канцелярію суду надійшли документи (вх. № 1898/23) для долучення до матеріалів справи.

25.01.2023 року від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 1911/23) про встановлення додаткового строку.

Ухвалою суду від 25.01.2023 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом задоволено заяву відповідача про продовження строку на подання доказів (вх. №1911 від 25.01.23) та встановлено строк на їх подання до 08.02.2023 до 12:15 год.

Ухвалою суду від 25.01.2023 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом закрито підготовче засідання у справі, та призначено справу до розгляду по суті на 08.02.2023 о 12:30 год. Також судом задоволено усне клопотання представника позивача від 25.01.2023 року про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

07.02.2023 року від відповідача через канцелярію суду надійшли документи (вх. № 2897/23) для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 08.02.2023 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом з розгляду справи по суті оголошено перерву до "01" березня 2023 р. о(б) 11:20 год. Також судом задоволено усне клопотання позивача від 08.02.2023 року про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

27.02.2023 року від відповідача через канцелярію суду надійшли пояснення (вх. № 4628/23).

Ухвалою суду від 01.03.2023 року, яку занесено до протоколу судового засідання, вищевказані документи судом долучено до матеріалів справи.

Присутній у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо позовних вимог, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Проти клопотання відповідача про розстрочення рішення суду заперечував, та просив суд відмовити у його задоволенні.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача надав усні заперечення, просив суд відмовити у стягнення штрафних санкцій із підстав викладених у наданому до суду відзиві на позовну заяву, та підтримав заявлене клопотання про розстрочення рішення суду.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, та надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, та заперечення представника відповідача, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 16.06.2022 року між Акціонерним товариством ДТЕК Добропільська ЦЗФ (позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Белт" (відповідач, постачальник) було укладено договір поставки № 10503-ЦД-УМТС-С.

Пунктом 8.1. договору, сторони погодили, що даний договір може бути скріплений печатками сторін, та вступає в дію з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Сторони вирішили, що у разі належного виконання сторонами своїх обов`язків за даним договором, строк дії встановлюється до 31.12.2024 року включно.

В порядку та на умовах, передбачених даним договором, постачальник зобов`язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами у цьому договорі та специфікаціях, які є невід`ємними частинами до цього договору (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору сторони визначили, що покупець зобов`язується прийняти і оплатити продукцію, що поставляється у його власність, відповідно до умов цього договору.

Відповідно пункту 4.1. договору, постачання продукції виробляється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та у рядки, узгодженими сторонами у специфікаціях до цього договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, що супроводжується одним документом про якість та/або одним товаро - супровідним документом.

Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником (пункт 4.7. договору).

Загальна сума договору визначається загальною сумою усіх специфікацій, що є невід`ємними частинами договору. У разі відхилення кількості фактично поставленої продукції від узгодженої до поставки кількості, загальна ціна договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції із розрахунку її ціни, вказаної у відповідних специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення по якості) поставки продукції складає +- 15 %, якщо інше не вказано сторонами у відповідних специфікаціях до договору. У будь - якому випадку загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати 32 000 000,00 грн. з ПДВ на дату укладання договору. Сума договору може бути збільшене шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди після отримання дозволу уповноваженого на то органу управління покупця (пункт 5.1. договору).

Також між сторонами 16.06.2022 року було підписано специфікацію до договору, та визначено строк поставки до 30.08.2022 року.

Як зазначає позивач, останнім на виконання умов договору було здійснено оплату на загальну суму 8 744 060, 16 грн. відповідно до платіжного доручення № 2556680 на суму 2 914 686,72 грн. та платіжного доручення № 2632654 від 26.08.2022 року на суму 5 829 373,44 грн.

Проте, відповідачем в порушення умов договору не було здійснено поставку стрічкових конвеєрів, зазначених у специфікації від 16.06.2022 року.

За твердженнями позивача, останнім було направлено на адресу відповідача претензію вих. № 05/551 від 27.09.2022 року, у якій останній вимагав повернути суму попередньої оплати за договором у розмірі 8 744 060, 16 грн. та суму неустойки у розмірі 660 662,32 грн.

У відповіді на претензію від 06.10.2022 року № 610 відповідач зазначив, що відхиляє вимогу позивача, оскільки право вимоги зазначеної у претензії виникає у покупця лише з 01.11.2022 року.

Оскільки відповідачем не було задоволенні вимоги позивача, останній звернувся із відповідним позовом до суду щодо повернення суми попередньої оплати.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з вимогами частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач зобов`язання за договором поставки № 10503-ЦД-УМТС-С від 16.06.2022 року щодо перерахування попередньої оплати виконав належним чином та перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 8 744 060,16 грн., про що свідчать платіжне доручення № 2556680 на суму 2 914 686,72 грн. та платіжне доручення № 2632654 від 26.08.2022 року на суму 5 829 373,44 грн.

В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором поставки не виконав, та в обумовлені сторонами у специфікації від 16.06.2022 року строки не поставив товар, у зв`язку із чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у вигляді попередньої оплати у сумі 8 744 060, 16 грн.

За приписами статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з вимогами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Виходячи з наведеного, строк виконання зобов`язання з оплати придбаного товару є умовою, що забезпечує порядок виконання зобов`язання купівлі-продажу. Якщо строк оплати товарів, послуг не визначений договором або законодавчими актами, такий строк наступає з моменту виникнення у кредитора права на вимогу

За приписами пункту 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати повернення зробленої ним на користь відповідача передплати у розмірі 8 744 060, 16 грн. за договором, оскільки відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконав, товар за договором не поставив.

Крім того, відповідач у наданому до суду відзиві на позовну заяву (вх. № 15618 від 06.12.2022 року) просив суд, позов задовольнити частково в сумі попередньої оплати за договором у розмірі 8 744 060, 16 грн.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач поставив позивачу товар, за який було проведено попередню оплату у розмірі 8 744 060, 16 грн., а також відсутні докази повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що відповідач не поставив позивачу в узгоджений сторонами у специфікації строк товар, не повернув сплачену позивачем суму попередньої оплати, докази на підтвердження повернення ним суми попередньої оплати у розмірі 8 744 060,16 грн. у справі відсутні, суд дійшов висновку що позовні вимоги в частині стягнення суми попередньої оплати у розмірі 8 744 060,16 грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивачем було нараховано 485 781,12 грн. штраф, 446 918,52 грн. неустойка (відповідно до наданого розрахунку) т.1, а.с. 11).

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтями 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони договору мають право врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.06.2017 року у справі № 910/2031/16 та у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 916/804/17.

Як вбачається із пункту 6.2. договору, сторони погодили, що у випадку не поставки продукції або поставки продукції з порушенням строків, передбачених договором або відповідною специфікацією, постачальник несе наступну відповідальність:

6.2.1. у випадку не поставки продукції або прострочення поставки продукції постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5 % від ціни продукції, яка підлягає поставці відповідно до специфікації;

6.2.2. у випадку якщо не поставка продукції або прострочення поставки продукції більше 10 календарних днів, то постачальник починаючи з 11 календарного дня, сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,1 % від вартості не поставленої продукції або продукції, поставленої з порушенням строку, за кожний день прострочення.

16.06.2022 року було підписано специфікацію до договору на суму 9 715 622, 40 грн. (т. 1, а.с.20)

Суд перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 485 781,12 грн. штрафу, та 446 918,52 грн. неустойки за період з 10.09.2022 року по 25.10.2022 року в онлайн системі "Ліга закон" дійшов до висновку, що такі нарахування здійснено арифметично вірно.

Положеннями частин 1-3 статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами статей 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем 16.06.2022 року було укладено договір поставки № №10503-ЦД-УМТС-С, відповідно до якого, відповідач взяв на себе зобов`язання, поставити позивачу товар відповідно до специфікації та у визначені у специфікації строки.

Проте, заперечуючи проти позовних вимог у цій частині, відповідач у наданому до суду відзиві на позовну заяву (вх. № 15618 від 06.12.2022 року) зазначив, що постачальник не є одночасно виробником товару, відповідач замовив у виробника, "Trelleborg Slovenija, d.o.o." продукцію, визначено специфікацією від 16.06.2022 рок до договору, про що був обізнаний позивач. На виконання своїх зобов`язань перед позивачем, відповідачем було відконвертовано та перераховано на рахунок виробника тримані у якості попередньої оплати грошові кошти відповідно до платіжних доручень. Також відповідачем було сплачено податок на додану вартість до державного бюджету у розмірі 1457343,36 грн. та видано податкові накладні на суму попередньої оплати 8 744 060,16 грн. Однак у передбачений контрактом час конвеєрні стрічки визначені пунктом 1 специфікації від 16.06.2022 року до договору відповідач від виробника не отримав. Та лише листом від 05.09.2022 року був повідомлений виробником "Trelleborg Slovenija, d.o.o." про затримку у поставці у зв`язку із форс мажором. Про весь цей перебіг подій позивач був належно проінформований відповідачем. Також на початку вересня стало відомо що затримка поставки конвеєрних стрічок складає 2 місяці, на що покупець не заперечував, та був згодний зачекати, що свідчить про визнання позивачем наявності форс мажорних обставин та вплив їх на строки поставки. Однак через певний час, відповідач це пов`язує з інтенсивністю бойових дій на Донбасі, заявив про втрату інтересу до поставки товару всупереч пункту 7.4. договору. В свою чергу відповідач не відмовився від поставки відповідно до договору, не зважаючи на підвищення цін (та відповідно збитковість такої поставки) на визначені у пункті 1 специфікації від 16.06.2022 року до договору конвеєрні стрічки виробником. При цьому, позивач на думку відповідача, недобросовісно скористався своїми правами, що полягає в неповідомленні відповідача про втрату інтересу до поставки відразу, у зв`язку із чим, відповідач також не відмовився від поставки виробником цієї партії; у зверненні до відповідача про втрату інтересу до поставки лише за 30 днів з моменту спливу строку поставки за договором, та до суду не відразу, а лише за 2 місяці, маючи на меті підвищення розміру штрафних санкцій. Відповідно до частини 1 статті 614м цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Усі, вище перелічені дії відповідача свідчать про добросовісне виконання ним своїх обов`язків за договором та відсутність будь-якої вини у невиконанні

Також, відповідач посилається на пункти 7.1.,7.2., 7.5. договору, та зазначає, що відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України загально відомі факти не підлягають доказуванню. Наявність воєнного стану в Україні є загальновідомим фактом, тому підлягають до застосуванню положення договору, передбачені пунктами 7.1.-7.4. договору. Окрім факту бойових дій в низці регіонів України, постачальником було направлено в розумний строк на адресу покупця лист від 15.08.2022 року про форс-мажор на виробництві хлоропрену на виробництві потужностей в м. Дормаген, що виробляє та поставляє сировину виробнику продукції "Trelleborg Slovenija, d.o.o.", у зв`язку із чим попала під загрозу своєчасність поставки продукції, визначеної специфікацією, тому відповідач звернувся до виробника із заявою про надання листа про форс-мажорні обставини на виробництві.

Вищевикладене на думку відповідача, свідчить про неможливе застосування до останнього штрафних санкцій, оскільки порушення строків поставки мало місце внаслідок форс-мажору, що підтверджується сертифікатом № 3200-23-0482 від 03.02.2023 року № 076/03.23, виданий Київською обласною (регіональною) торгово промисловою палатою.

Позивач у наданій до суду відповіді на позовну заяву (вх. № 16662/22 від 20.12.2022 року) зокрема зазначив, що Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним Законом України від 24.02.2022 року, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, в Україні із 24.02.2022 року введено воєнний стан. Згідно з листом Торгово-Промислової палати України № 2024/02.0.-7.1 від 28.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилини 24 лютого 2022 року, ТТП підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, виконання яких настало згідно з умовами договору і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Та посилається на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 року у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 року у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 року у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 року у справі № 913/785/17.

Також позивач зазначає, відповідач не наводить жодного доказу, того що саме внаслідок військової агресії відповідач не зміг виконати свої зобов`язання за договором №10503-ЦД-УМТС-С від 16.06.2022 року, а навпаки наводить факт, з якого видно що відповідач не виконав свої зобов`язання ні внаслідок військової агресії РФ проти України, а внаслідок недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника. Причина по якій Trelleborg Slovenija,d.o.o. не виконала свої зобов`язання перед відповідачем являється непостачання сировини для вироблення конвеєрної стрічки і це непостачання ніяк не пов`язано з військовою агресією РФ проти України.

За твердженнями позивача, не вважається форс мажором недодержання Trelleborg Slovenija,d.o.o. своїх обов`язків перед відповідачем. Тому на думку останнього, у випадках порушення зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання зобов`язання через відсутність необхідних коштів або на відсутність вини.

Також позивач зазначає, що крім листування з контрагентом, відповідачем не надано жодного доказу того, що вона вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Написання декількох листів контрагенту це не являється вжиттям всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Позивач вважає, що відповідач є винуватим у порушенні зобов`язання за договором №10503-ЦД-УМТС-С від 16.06.2022 року та його посилання на відсутність грошових коштів є безпідставним, тому на за твердженнями позивача, відповідач не підлягає звільненню від відповідальності та до нього повинні бути застосовані штрафні санкції.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, заперечення позивача та відповідача, зазначає наступне.

24.02.2022 року у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Згідно Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22.05.2022 № 2263-IX.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 12.08.2022 № 7664, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 15.08.2022 № 2500-IX, який набрав чинності 17.08.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Таким чином, станом на теперішній час продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 21.11.2022 року.

Указом Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 року № 2738-ІХ Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, дію воєнного стану продовжено з 05:30 21.11.2022 року на 90 діб, до 19 лютого 2023 року, в подальшому Указом Президента України від 06.02.2023 року №58/2023 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 06.02.2023 № 8419 Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, дію воєнного стану продовжено з 05:30 19 лютого 2023 року на 90 діб, до 20 травня 2023 року.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

З листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року вбачається, що Торгово-промислова палата України (далі по тексту - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 року № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).".

Тобто, ТПП України листом від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 визнає форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, та підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 14 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з частиною 1 статті 14-1 зазначеного Закону, ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Статтею 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 року № 44(5) (далі - Регламент), передбачено, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП або регіональною ТПП згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Відповідно до статті 6.2 Регламенту, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за особистим зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та / чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями статті 218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Пунктом 7.1. договору, сторони погодили, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, якщо це сталося внаслідок форс - мажорних обставин непереборної сили та їх наслідків, безпосередньо впливаючи на виконання договору.

Відповідно до пункту 7.2. договору, форс - мажорні обставини непереборної сили є надзвичайними та невідворотними обставинами, які об`єктивно роблять невиконання сторонами зобов`язань, передбачених умовами договору, зобов`язань, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: війна, у тому числі і не проголошена, загроза війни, збройні конфлікти або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожими атаками, блокадами, військовим ембардо, міжнародними санкціями, дії іноземної та внутрішнього ворога, військова мобілізація, військової дії, проведення антитерористичної операції, дії громадського ворога, акти тероризму, диверсії, піратства, безладдя, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове виключення, захоплення підприємств, реквізиція, громадські демонстрації, блокади, страйки, протиправна дія третіх осіб, пожежа, вибухи, довготривалі перерви у роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, ембардо, заборона (обмеження) експорту/ імпорту, та інші дії третіх осіб прямо чи опосередковано які роблять неможливим або обмежують повністю, чи частково господарську діяльність сторони, неспроможність сторони, яка виникла в результаті впливу будь-якого з вищевикладених обставин, а також обставин, викликаних виключно погодними умовами та стихійним лихом, а саме: епідемія, епізоотія, потужний шторм, циклон, ураган, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледиця, заморозки, землетруси, блискавка, пожежа, засуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха.

Сторона, для якої склалася неможливість виконання зобов`язань по договору в умовах, передбачених пунктом 7.2. договору, зобов`язана у розумний термін письмово повідомити другу сторону (лист, факс, телекс, телеграф) з наступним наданням документів, відповідно до пункту 7.4. договору (пункт 7.3. договору).

Пунктом 7.4. договору, сторони погодили, що сторона, яка заявляє про настання форс - мажорних обставин, повинна надати відповідні документи уповноваженого органу України. У випадку якщо такі обставини та /або їх наслідки продовжують діяти більше ніж 2 місяці, кожна із сторін має право в односторонньому порядку відмовитись від договору. У такому разі сторона, яка повністю або частково виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони виконання зустрічного зобов`язання, а у випадку неможливості їх виконання, відшкодування прямих витрат, пов`язаних з виконанням зобов`язань за договором.

З аналізу вищевикладеного слідує, що сторони у договорі визначили звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, якщо це сталося внаслідок форс - мажорних обставин непереборної сили та їх наслідків, що безпосередньо впливаючи на виконання договору.

Відповідачем на підтвердження форс - мажорних обставин було надано до суду експертний висновок № В-28 від 30.01.2023 року Черкаської торгово - промислової палати, листування з ТОВ "Треллеборг Словенія" від 14.12.2022 року, сертифікат № 076 / 03.23 від 03.02.2023 року Київської обласної (регіональної) торгово - промислової палати про форс - мажорні обставини (обставини непереборливої сили) № 3200-23-0482 за договором поставки № 10503-ЦД-УМТС0С від 16.06.2022 року, копію контракту № 101/2022 від 02.05.2022 року, копію листів до ТОВ "Треллеборг Словенія", копію довідки про форс - мажорні обставини на заводі з виробництва хлоропрену в м. Дормаген від 15.08.2022 року, копію листа ТОВ "Треллеборг Словенія" від 22.09.2022 року, копію відповіді від 27.09.2022 року.

Відповідно до частини 4 статті 219 Господарського кодексу України, сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за Договором були порушені / невиконані та причину такого невиконання.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 року у справі № 922/2475/21, від 30.11.2021 року у справі № 913/785/17.

З аналізу вищевикладеного свідчить, що відповідачем до матеріалів справи надано докази, які підтверджують настання форс - мажорних обставин та неможливість виконання зобов`язання за спірним договором, про що свідчить наданий відповідачем до матеріалів справи сертифікат № 076 / 03.23 від 03.02.2023 року Київської обласної (регіональної) торгово - промислової палати про форс - мажорні обставини (обставини непереборливої сили) № 3200-23-0482 за договором поставки № 10503-ЦД-УМТС0С від 16.06.2022 року.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили), як умови звільнення відповідача від сплати нарахованих позивачем 485 781,12 грн. суми штрафу, 446 918,52 грн. суми неустойки.

У зв`язку із чим, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача суми штрафу в розмірі 485 781,12 грн. та неустойки в розмірі 446 918,52 грн. не підлягають задоволенню.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення із відповідача заборгованості у сумі невикористаного авансу за договором в розмірі 8 744 060,16 грн.

В частині стягнення штрафу в розмірі 485 781,12 грн. та неустойки в розмірі 446 918,52 грн. - відмовити.

Щодо клопотання відповідача викладеного у 3 пункті наданого до суду відзиву на позовну заяву (вх. № 15618 від 06.12.2022 року) та у клопотанні викладеному у пункті 3 наданих до суду пояснень (вх. № 4628/23 від 27.02.2023 року) про розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно частин 2, 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу.

Відповідно до частин 4, 5, 7 статті 331 господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, вирішуючи питання про відстрочку та розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Положеннями пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України, статті 326 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип обов`язковості рішень суду, згідно із яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковим на всій території України.

Відповідно до частини 2 статті 326 Господарського процесуального кодексу України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. У рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 року у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

В обґрунтування наданого до суду клопотання викладеного у 3 пункті наданого до суду відзиву на позовну заяву (вх. № 15618 від 06.12.2022 року) та у клопотанні викладеному у пункті 3 наданих до суду пояснень (вх. № 4628/23 від 27.02.2023 року) про розстрочення виконання рішення суду відповідач зазначає, що претензією від 27.09.2022 року № 05/551 позивач відмовився від поставки товару та зажадав від відповідача повернення суми попередньої оплати та сплатити неустойку. Від переговорів по вирішенню суперечок фактично відмовився. За твердженнями відповідача, оскільки позивач відмовився від поставки лише за 30 днів з моменту спливу строку поставки та весь цей час своїми конклюдентними діями підтверджував згоду на прийняття виконання за договором, відповідач не відмовлявся від виконання виробником "Trelleborg Slovenija, d.o.o." поставки шахтних стрічок для позивача. В свою чергу це призвело до суперечки між відповідачем та виробником "Trelleborg Slovenija, d.o.o.", щодо повернення сум попередньої оплати за контрактом в рамках поставки відповідно до пункту 1 специфікації від 16.06.2022 року до договору № 10503-ЦД-УМТС-С від 16.06.2022 року. Крім того, взагалі неможливим є повернення з державного бюджету України сум сплачених податку на додану вартість. У відповіді № 610 від 06.10.2022 року на претензію відповідач запропонував позивачу шляхом переговорів дійти згоди про порядок та строки повернення грошових коштів та припинення дії договору шляхом укладання додаткової угоди з зазначених питань, оскільки повернення такої значної суми грошових коштів з огляду на економічну ситуацію в країні, відсутності грошових коштів призведе до зупинки господарської діяльності відповідача.

У зв`язку із чим, за твердженнями відповідача, на теперішній час, останній не має достатніх коштів щоб повернути навіть отримані кошти, не кажучи про суми штрафних санкцій та судового збору. При примусовому виконанні судового рішення фактично буде паралізована господарська діяльність товариства. Усі зазначені обставини, є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тому наявні обставини передбачені пунктами 1, 3 частини 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим, відповідач просить суд, надати розстрочку виконання судового рішення строком на 12 місяців рівними частинами з моменту набрання законної сили рішенням господарського суду у справі.

Позивач у наданій до суду відповіді на відзив (вх. № 16662/22 від 20.12.202 року) заперечуючи проти клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду зазначив, що позивач та відповідач ведуть господарську діяльність в одній країні, а отже і вплив економічної ситуації в країні однаковий для обох сторін. Крім того, у позивача ускладнюється ведення господарської діяльності тим, що потужності знаходяться в зоні бойових дій в м. Добропілля Донецької області, та у зв`язку із технічними характерами господарської діяльності, її неможливо перенести в більш безпечну зону в протилежність відповідачу.

Також зазначає, що позивач за для забезпечення конвеєрними стрічками, які повинні був поставити відповідача за договором №10503-ЦД-УМТС-С від 16.06.2022 року, з метою не зупинення своєї господарської діяльності вимушений був укласти договори на поставку цього ТМЦ з іншими постачальниками. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань, позивачем понесено додаткові витрати (збитки). За твердженнями позивача, відповідач не навів жодної підстави/доказу того, що у разі надання розстрочки рішення ним буде виконуватись. При цьому, позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі в цей складний період (період військового стану і як наслідок економічної кризи), сплативши не малу суму авансу у розмірі 8 744 060,16 грн., якою досі безпідставно користується відповідач. Також відповідачем не надано жодних доказів, які свідчать про його фінансовий стан, зокрема безпосередньо відсутність грошових коштів на рахунках, що унеможливлює виконання рішення суду у встановлені законом строки. Отже, будь-яких доказів які засвідчують наявність скрутного матеріального становища підприємства відповідача та неможливості виконання ним своїх зобов`язань перед позивачем не надано. Натомість, через невиконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач вимушений був понести збитки, уклавши договори на поставку конвеєрних стрічок з іншими постачальниками.

При цьому, суд приймає до уваги, що частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи вищевикладене, посилання відповідача на те, що взагалі неможливим є повернення з державного бюджету України сум сплачених податку на додану вартість, та на те, що на теперішній час, останній не має достатніх коштів щоб повернути навіть отримані кошти, не кажучи про суми штрафних санкцій та судового збору, та при примусовому виконанні судового рішення фактично буде паралізована господарська діяльність товариства, та на економічну ситуацію в країні, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення; при цьому, розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15 березня 2018 року у справі № 910/8153/17).

Відповідно до частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При цьому у наданому до суду клопотанні, відповідач, просить суд, розстрочити сплату суми яка становить 8 744 060, 16 грн. строком на 12 місяців рівними частинами з моменту набрання законної сили рішенням господарського суду у справі.

Проте, у наданому до суду клопотанні відповідачем не наведено графіку (із зазначенням конкретних дат), якого боржник мав на меті дотримуватися у разі розстрочення виконання рішення судом.

Вказане переконливо свідчить про відсутність у діях боржника наміру зі своєчасного виконання рішення у цій справі шляхом здійснення систематичних платежів, направлених на виконання рішення суду.

Крім того, відповідачем до клопотання про розстрочення виконання рішення суду не надано жодного документу у підтвердження скрутного фінансового стану підприємства відповідача (виписки по рахункам, фінансову звітність тощо), що могло б свідчити про скрутний фінансовий стан відповідача, що ускладнює виконання рішення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача викладеного у 3 пункті наданого до суду відзиву на позовну заяву (вх. № 15618 від 06.12.2022 року) та у клопотанні викладеному у пункті 3 наданих до суду пояснень (вх. № 4628/23 від 27.02.2023 року) про розстрочення виконання рішення суду.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (заява № 22774/93) наголосив, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні (див., mutatis mutandis, рішення у згадуваній вище справі Горнсбі, с. 510, п. 40). Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

З огляду на викладене, з урахуванням балансу інтересів сторін та права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку тривалого невиконання рішення суду, клопотання відповідача викладеного у 3 пункті наданого до суду відзиву на позовну заяву (вх. № 15618 від 06.12.2022 року) та у клопотанні викладеному у пункті 3 наданих до суду пояснень (вх. № 4628/23 від 27.02.2023 року) про розстрочення виконання рішення суду у даній справі не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із чим, з відповідача підлягає до стягнення сума у розмірі 131 160,90 грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Белт" (61166, м. Харків, просп. Науки, буд. 40, офіс 515А , ) на користь Акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ (85003, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, буд. 1, ) заборгованість в сумі невикористаного авансу за договором в розмірі 8 744 060,16 грн. та судовий збір у розмірі 131 160,90 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення штрафу в розмірі 485 781,12 грн. та неустойки в розмірі 446 918,52 грн.- відмовити.

Відмовити у клопотанні викладеному у 3 пункту наданого до суду відзиву на позовну заяву (вх. № 15618 від 06.12.2022 року) та у клопотанні викладеному у пункті 3 наданих до суду пояснень (вх. № 4628/23 від 27.02.2023 року) про розстрочення виконання рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Інформацію щодо роботи суду та щодо розгляду конкретних судових справ можна отримати на сайті суду, а також за допомогою Телеграм-бота Господарського суду Харківської області https://t.me/GospSud_kh_bot.

Реквізити сторін:

позивач: Акціонерне товариство ДТЕК Добропільська ЦЗФ (85003, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, буд. 1, );

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Белт" (61166, м. Харків, просп. Науки, буд. 40, офіс 515А , ).

Повне рішення складено "13" березня 2023 р.

Суддя О.О. Ємельянова