ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2023 р. Справа№ 927/210/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Тіток Д. О., орд.,

від відповідача: Радченко О. О., орд.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство "Біомас"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.09.2022 (повний текст складено 19.09.2022)

у справі №927/210/22 (суддя Сидоренко А.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство "Біомас"

до Державного підприємства "Новгород-Сіверське лісове господарство"

про стягнення 512289,80 грн,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство "Біомас" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Чернігівської області з позовом до Державного підприємства "Новгород-Сіверське лісове господарство" (далі - відповідач) та, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просило стягнути 512 289,80 грн, у тому числі: 352 893,54 грн основного боргу, 123 946,01 грн інфляційних втрат коштів та 35 450,25 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №16 купівлі-продажу товару з розстрочкою платежу від 20.03.2019, за умовами якого відповідач повинен був сплатити 512 893,54 грн за товар (причіп-лісовоз), однак сплатив лише 155 000,00 грн, що встановлено судовими рішеннями у справі №927/824/20.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що між сторонами були укладені два договори купівлі-продажу від 20.03.2019 за №15 (на поставку спеціалізованого вантажного лісовозу) та №16 (на поставку причіпу-лісовозу), на момент подання позову причіп-лісовоз перебуває у власності позивача і відповідачу не переданий, а нездійснення поставки (передачі) без попередньої оплати не надає позивачу права вимагати оплати такого товару.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 09 вересня 2022 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство "Біомас" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального права, неналежно з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи та не надано обставинам справи, на які посилаються сторони, належної правової оцінки, оскільки судовими рішеннями у справі №927/824/20 встановлені преюдиціальні факти щодо виконання сторонами договорів купівлі-продажу №15 та №16, зокрема, щодо передачі товару по договору №15 (спеціалізованого вантажного договору), а також відсутності підстав для розірвання договору №16 у зв`язку з істотною зміною обставин та повернення сум попередньої оплати; постанови Верховного Суду, на які послався суд першої інстанції, були прийняті за відмінних обставин і суд необґрунтовано на них послався; за умовами договору №15 товар має бути переданим після сплати покупцем 40% його вартості, але сплачена відповідачем сума 155000,00грн є меншою, ніж 40% оплати, тому у позивача не виник обов`язок передати товар, але відповідач має виконати своє грошове зобов`язання.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що обов`язок покупця з оплати товару пов`язаний з обов`язком продавця передати товар, однак матеріали справи не містять доказів передачі продавцем товару покупцю; у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару, зобов`язання продавця щодо поставки не виникає, а нездійснення поставки товару без попередньої оплати не надає продавцю права вимагати оплати такого товару; суд першої інстанції вірно врахував висновки Верховного Суду щодо подібних правовідносин; посилання позивача на рішення у справі №927/824/20 є безпідставними, оскільки у ній надавалась оцінка акту прийому-передачі до іншого договору, який не є предметом розгляду даної справи. Також просить покласти на позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2023, у зв`язку із перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Коробенка Г.П., Кравчука Г.А.

За клопотаннями представників сторін судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 20 березня 2019 року між ТОВ "Переробне підприємство Біомас", як продавцем, та ДП "Новгород-Сіверське лісове господарство", як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу товару з розстрочкою платежу №16 (далі - Договір №16), за умовами п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених Договором, продавець передає, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах розстрочення платежу товар згідно з Специфікацією (Додаток до Договору №1) з правом користування товаром до моменту повної оплати його вартості (том 1 а.с.8-12).

Комплектація, стан та опис товару вказані в Додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною (п. 1.2 Договору №16).

Відповідно до п. 2.1, 2.2 Договору №16 ціна, кількість та асортимент вказані в специфікації (Додаток №1 до Договору). Загальна вартість Договору з ПДВ складає 512 893,54 грн.

За умовами п. 3.1, 3.2 Договору №16 розрахунок за товар згідно Договору відповідно до загальної вартості, зазначеної в Договорі та Специфікації, здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування коштів у безготівковій формі оплати на поточний рахунок продавця, з розстрочкою платежу на п`ять місяців з моменту укладення Договору. Оплата вартості товару здійснюється покупцем згідно графіку платежів, доданого до Договору (Додаток №2).

Відповідно до п. 4.1.1, 4.3 Договору №16 продавець зобов`язується надати товар в користування протягом п`яти робочих днів з моменту 40% оплати за Договором, а покупець - розглянути та підписати наданий продавцем акт прийому-передачі товару протягом трьох робочих днів з моменту його отримання. Якщо протягом цього строку покупець не підпише Акт або не надасть свої зауваження, товар буде вважатись прийнятим і таким, що відповідає умовам Договору й тягне за собою настання юридичних наслідків.

Положеннями п. 5.1 Договору №16 сторони погодили, що покупець здійснює прийом товару у користування в присутності представника продавця протягом одного дня після фактичного надходження його покупцю, що підтверджується складанням акту прийому-передачі товару.

Цей Договір № 16 згідно п. 10.1 набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків за Договором.

Договір № 16 підписано від імені продавця - директором Вороніним І.С., від імені покупця - директором Сезоненком С. А., їх підписи скріплені печатками сторін.

Сторони Договору №16 також підписали Специфікацію (Додаток №1 до Договору №16) та Графік платежів (Додаток №2 до Договору №16) (том 1 а.с.13-14).

Згідно Специфікації сторони дійшли згоди про поставку товару за Договором №16, а саме, причепа-лісовоза в кількості 1 шт. загальною вартістю 512 893,54 грн з ПДВ.

Відповідно до графіку платежів оплата за причіп-лісовоз здійснюється наступним чином: не пізніше 20.03.2019 - 5 000,00 грн, 29.03.2019 - 117000,00грн, 12.04.2019 - 140 000,00 грн, 29.04.2019 - 140 000,00 грн, 17.05.2019 - 110 893,54 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 у справі №927/824/20 (том 1 а.с.15-34), яка набрала законної сили, встановлено, що на виконання умов Договору №16 покупець перерахував продавцю кошти у загальному розмірі 155 000,00 грн, на підтвердження чого надав платіжні доручення №721 від 20.03.2019 на суму 5 000,00 грн, №1038 від 15.04.2019 на суму 25 000,00 грн, №1514 від 05.06.2019 на суму 25 000,00 грн, №2017 від 11.07.2019 на суму 25 000,00 грн, №2993 від 16.09.2019 на суму 25 000,00 грн, №3304 від 04.10.2019 на суму 15 000,00 грн, №3407 від 16.10.2019 на суму 10000,00 грн, №3681 від 30.10.2019 на суму 25 000,00 грн.

Крім того, вказаною постановою встановлені наступні обставини:

- між сторонами також був укладений договір купівлі-продажу товару з розстрочкою платежу №15 від 20.03.2019, предметом якого є поставка спеціалізованого вантажного лісовозу MAN TGS 33.483 у кількості 1 штука загальною вартістю 2541548,11 грн з ПДВ (том 1 а.с.76-83);

- на виконання умов Договору №15 покупець перерахував продавцю кошти у загальному розмірі 160 000,00 грн;

- сторонами був підписаний акт прийому-передачі від 27.12.2019 спеціалізованого вантажного лісовозу MAN TGS 33.483 без маніпулятора загальною вартістю 2241548,11 грн з ПДВ.

Зазначеною постановою було залишено без змін рішення Господарського суду Чернігівської області від 29.12.2020, яким було відмовлено ДП "Новгород-Сіверське лісове господарство" у задоволенні позову про розірвання договорів купівлі-продажу з розстрочкою платежу №15 та №16 від 20.03.2019 та стягненні суми попередньої оплати у розмірі 315 000,00 грн.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути 352 893,54 грн основного боргу за товар по Договору №16, а також нараховані за порушення строків виконання грошових зобов`язань 123 946,01 грн інфляційних втрат коштів та 35 450,25 грн - 3% річних.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що товар по договору №16 (причеп-лісовоз) йому не передавався, що підтверджується заявами свідків (том 1 а.с.71-74), тому відсутні правові підстави для сплати коштів.

У відповіді на відзив позивач посилався на те, що судами у справі №927/824/20 встановлено факт належного виконання позивачем умов договору №15 та передачі відповідачу спеціалізованого вантажного лісовозу, а причеп є не функціональним без наявності самого вантажного лісовозу.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є не доведеними і не обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору №16 купівлі-продажу товару з розстрочкою платежу від 20.03.2019, який за своєю правовою природою є господарським договором поставки.

Договір укладений належним чином, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення вартості товару, який має бути поставлений за договором, та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань.

Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з положеннями статті 712 ЦК України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Відповідно до частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4.1.1 Договору №16 продавець зобов`язується надати товар в користування протягом п`яти робочих днів з моменту 40% оплати за Договором.

Загальна вартість Договору №16 складає 512893,54 грн, отже, 40% від вказаної суми становить 205 157,42 грн, однак, як встановлено судовими рішеннями у справі №927/854/20 та визнається обома сторонами, відповідач по Договору №16 сплатив лише 155000,00 грн, що менше 40% оплати, отже, у позивача не виникло зобов`язання передати товар.

Частиною 1 статті 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Матеріали справи не містять доказів передачі позивачем відповідачу товару по Договору №16, а саме - причепу-лісовозу, який вказаний у Специфікації, і позивач у апеляційній скарзі також підтверджує, що причеп-лісовоз не передавався, оскільки не було сплачено 40% його вартості.

Посилання позивача на те, що судовими рішеннями у справі №927/854/20 встановлено факт передачі позивачем відповідачу спеціалізованого вантажного лісовозу, відхиляються судом, оскільки вказаний лісовоз передавався по іншому договору (№15), який не є предметом даного спору.

У відповідності до частин 1, 2 статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частиною 1 статті 693 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.05.2021 у справі №904/2112/20 - "стаття 693 ЦК України регулює питання "попередньої оплати" товару, з якої вбачається, що "попередньою оплатою" визначається встановлений договором обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем. У свою чергу, Суд зазначає про те, що зазначення у договорі оплати, яка має бути сплачена, як попередньої, не може автоматично вказувати на її попередній характер. Правова природа попередньої оплати оцінюється виходячи із характеру спірних правовідносин, особливостей здійснення оплати та поставки товару, а не суто виходячи з того, яку назву визначено у договорі для проведення відповідного платежу."

Сторони у пункті 3.2 Договору №16 домовились, що оплата вартості товару здійснюється покупцем згідно графіку платежів, доданого до Договору, а у пункті 4.1.1 сторони домовились передати товар у користування покупцю після 40% оплати.

Отже, є юридично правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки сторони у договорі узгодили, що частина оплати товару здійснюється у формі попередньої оплати, при цьому матеріали справи не містять докази передачі продавцем товару покупцю та перехід (набуття) покупцем права власності на товар на умовах, визначених договором, тому заявлена до стягнення в позові сума заборгованості є саме попередньою оплатою за товар.

Абзацом 2 частини 1 статті 693 ЦК України встановлено, що у разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Так, статтею 538 ЦК України передбачено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Правила статті 538 ЦК України мають загальний характер та розповсюджуються на будь-які зустрічні зобов`язання, тому є вірним висновок суду першої інстанції про те, що обов`язок покупця (відповідача) з оплати товару (40% вартості товару) пов`язаний з обов`язком продавця (позивача) передати товар (пункт 4.1.1 договору).

Таким чином, згідно наведених положень статті 538 ЦК України, у разі нездійснення покупцем попередньої оплати товару, зобов`язання продавця щодо поставки товару не виникає, а нездійснення ним на свій ризик поставки товару без попередньої оплати, не надає продавцю права вимагати оплати такого товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 903/333/17, від 08.08.2018 у справі № 904/10083/15, від 03.09.2019 у справі № 910/2849/18, від 29.01.2020 у справі №903/154/19, від 25.02.2020 у справі №922/1705/19).

Доводи позивача про те, що вказані постанови були прийняті за інших фактичних обставин, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки ці висновки Верховного Суду про застосування статей 693 та 538 Цивільного кодексу України мають загальний характер, а згідно частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства, умови Договору №16 та правові позиції Верховного Суду, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення 352893,54 грн боргу задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про стягнення нарахованих позивачем сум інфляційних втрат коштів та 3% річних також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про стягнення боргу, у задоволенні якої відмовлено.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Чернігівської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Крім того, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив стягнути з позивача 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказав, що його витрати на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження склали 12000,00 грн.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідачем докази витрат були додані до відзиву на апеляційну скаргу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, а саме, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 ГПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги було відмовлено, пов`язані з розглядом апеляційної скарги витрати покладаються на позивача.

За вимогами частин 5, 8 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем не були подані заперечення щодо розміру витрат та не заявлено клопотання про їх зменшення.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених ним судових витрат відповідач долучив до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги від 11.10.2022,укладений між адвокатом Радченком О.О. та ДП "Новгород-Сіверське лісове господарство"; детальний опис робіт (наданих послуг); рекомендації застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 16.04.2021; платіжне доручення від 13.10.2022.

Відповідно до п.1.2 договору його сторони домовились, що правова допомога, що надається клієнту по даному договору - складання відзиву на апеляційну скаргу та представництво інтересів клієнта в Північному апеляційному господарському суді у справі №927/210/22 за позовом ТОВ "Переробне підприємство "Біомас" до ДП "Новгород-Сіверське лісове господарство" про стягнення 512289,80 грн.

Пунктами 3.1, 3.2 договору визначено, що за виконання доручення за цим договором клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду за виконані адвокатом дії по наданню правової допомоги). Розмір гонорару по даному договору становить 12000,00 грн.

Згідно детального опису робіт (наданих послуг) адвокатом було надано правову допомогу в наступному обсязі: ознайомлення з поданою апеляційною скаргою - 1 год., вивчення судової практики з даної категорії справ - 2 год, надання консультації за результатами вивчення документів - 1 год., підготовка відзиву на апеляційну скаргу та направлення його до суду - 5 год., участь у судовому розгляді справи в разі необхідності (включаючи час очікування початку судових засідань) - 2 год (орієнтовний час).

Платіжним дорученням №12148 від 13.11.2022 відповідач сплатив адвокату Радченку О.О. гонорар у розмірі 12000,00 грн.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 11.02.2021 у справі №920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

Дослідивши поданий відповідачем детальний опис робіт (наданих послуг), апеляційний господарський суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат є необґрунтованим та неспівмірним реальним витратам, оскільки більша частина тексту відзиву на апеляційну скаргу співпадає з відзивом на позовну заяву, яка подавалась до суду першої інстанції, і у ньому відсутні посилання на іншу судову практику, ніж у відзиві на позов, хоча у описі вказано про вивчення судової практики (2 години), тому складання відзиву вочевидь не потребувало значеного часу, також представник відповідача приймав участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, загальна тривалість яких становила менше 2 годин, як вказано у описі, тому, враховуючи рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду апеляційної інстанції адвокатом документів, їх значення для спору, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що розумною та співмірною є компенсація витрат відповідача в сумі 6000,00 грн.

В іншій же частині заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у цій справі на стадії апеляційного розгляду справи не відповідають критеріям їх реальності та розумності, а тому не розподіляються судом.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство "Біомас" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 09 вересня 2022 року - без змін.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство "БІОМАС" (15323, с. Сядрине Корюківського району Чернігівської області, вул. Заводська, 1, код 36584723) на користь Державного підприємства "Новгород - Сіверське лісове господарство" (16000, м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, вул. Губернська, 15-А; код 00993538) - 6 000 (шість тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видачу наказу доручити Господарському суду Чернігівської області

4. Справу повернути до Господарського суду Чернігівської області.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.03.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко