РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.03.2023Справа № 911/1202/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні вантажівки"

про стягнення 466 431,78 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (далі - позивач, Компанія) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні вантажівки" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 466 431,78 грн (162 450 грн штрафу та 303 981,78 грн пені).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу від 06.09.2021 № 1040-2 (далі - Договір) в частині поставки товару, за який позивачем сплачені грошові кошти (попередня оплата), у встановлений Договором строк.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.08.2022 постановлено позовну заяву з доданими до неї матеріалами передати за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 судом відкрито провадження у справі № 911/1202/22, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а також встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій.

20.12.2022 відповідачем подано відзив на позов, в якому сторона визнала позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 14 242,19 грн.

Також, 20.12.2022 Товариством було подано суду клопотання про зупинення провадження у даній справі.

05.01.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій Компанія заперечила проти доводів Товариства та просила повністю задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2023 у задоволенні клопотання Товариства про зупинення провадження у справі відмовлено.

19.01.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

25.01.2023 на електронну пошту суду та 02.02.2023 від позивача надійшли письмові пояснення, до яких додано документи, які додані до позовної заяви, завірені начальником філії "ВГМК" Панченком Русланом.

02.02.2023 від відповідача надійшли до суду письмові пояснення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, письмові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.09.2021 Компанією (покупець) і Товариством (продавець) було укладено Договір, за умовами якого:

- продавець зобов`язується передати у власність покупця автомобілі спеціалізовані для перевезення людей ТК-М-5316-АС20 (далі - товар), а покупець зобов`язується його прийняти і оплатити товару в порядку та на умовах, передбачених Договором (пункт 1.1 Договору);

- продавець зобов`язаний поставити покупцю товар відповідно до умов Договору на підставі заявки покупця, протягом 150 календарних днів з моменту отримання заявки та здійснення передоплати, відповідно до пункту 9.2 Договору, але в будь-якому випадку не раніше отримання від покупця повідомлення про готовність прийняти товар. Продавець має право на дострокову поставку товару за погодженням з покупцем (пункт 3.1 Договору);

- ціна Договору складає 6 498 000 грн, у тому числі 20% ПДВ, та відповідає загальній сумі специфікації (пункт 8.1 Договору);

- оплата товару здійснюється на умовах 50% передоплати від суми заявленого товару на підставі рахунку продавця, що виставляється останнім протягом 3 банківських днів з дня отримання заявки від покупця, та решта 50% протягом 5 банківських днів з моменту отримання товару та підписання відповідної видаткової накладної/акта приймання-передачі (пункт 9.2 Договору);

- при настанні обставин непереборної сили (обставин форс-мажору), тобто неможливості повного або часткового виконання будь-якою зі сторін зобов`язань за Договором внаслідок обставин непереборної сили, а саме: пожежі, стихійного лиха, урядових заборон, блокади, війни, військових дій будь-якого характеру або інших незалежних від сторін обставин, термін (строк) виконання зобов`язань продовжується (переноситься) на такий термін (строк), протягом якого будуть діяти вищевказані обставини та їх наслідки. Сторона, для якої наступили обставини непереборної сили, зобов`язана письмово протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту настання цих обставин повідомити іншу сторону про це, вказати орієнтовний термін (строк) дії обставин непереборної сили, а також вжити заходів для зменшення заподіяння збитків другій стороні (пункт 13.1 Договору);

- якщо вищевказані обставини тривають більше шістдесяти календарних днів, кожна зі сторін вправі відмовитися від Договору в односторонньому порядку, направивши іншій стороні відповідне повідомлення, не пізніше ніж за 10 робочих днів (пункт 13.2 Договору);

- факт настання обставин непереборної сили повинен підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональною Торгово-промисловою палатою (пункт 13.3 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 28.02.2022 включно (пункт 15.1 Договору);

- закінчення строку дії Договору не звільняє жодну зі сторін Договору від виконання своїх зобов`язань за Договором та від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання), яке мало місце під час дії Договору (пункт 15.2 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку станом на час ухвалення даного судового рішення не оспорено, не розірвано, не визнано недійсним. Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу з елементами поставки.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На виконання умов Договору відповідачем 06.09.2021 виставлено рахунок-фактуру № 3647-0001854 на оплату двох одиниць товару на суму 6 498 000 грн.

08.09.2021 Товариство отримало від позивача заявку від 07.09.2021 № 269/4075 на поставку двох одиниць товару.

У свою чергу, позивачем на виконання приписів пункту 9.2 Договору було перераховано грошові кошти таким чином:

- 09.09.2021 перераховано 50% передоплати у розмірі 1 624 500 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 09.09.2021 № 204538;

- 10.09.2021 перераховано 50% передоплати у розмірі 1 624 500 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 10.09.2021 № 204587.

Слід зазначити, що у вказаних платіжних дорученнях вказано призначення платежу такого змісту: «за два автомобіля ТК- М-5316-АС20; 50%; дог. № 1040-2 від 06.09.21р...».

Отже, Компанія перерахувала 50% передоплати від суми товару, а саме двох автомобілів.

26.01.2022 відповідач надіслав позивачу листа, в якому повідомив про неможливість поставити товар у визначений Договором строк, а саме до 06.02.2022 (включно), оскільки завод-виробник повідомив про складнощі з виробництвом певних вузлів. Також Товариство просило продовжити строк поставки товару до 28.02.2022 шляхом укладення додаткової угоди, проект якою було додано до вказаного листа.

Вказаний лист було залишено без відповіді та належного реагування зі сторони Компанії, доказів протилежного суду не подано.

У подальшому (05.02.2022, як вказує позивач; 03.02.2022, як вказує відповідач, однак в буд-якому випадку в межах строку, визначеного Договором, а саме до 06.02.2022) відповідач поставив позивачу, а останній прийняв товар - автомобіль.

На підтвердження поставки автомобіля відповідачем подано видаткову накладну від 03.02.2022 № 4447-00128 на суму 3 249 500 грн.

У свою чергу, позивачем подано акт приймання-передачі, який підписано уповноваженими представниками сторін і скріплено печатками без зауважень, відповідно до якого Товариство передало, а Компанія прийняла товар за Договором, а саме: автомобіль спеціалізований для перевезення людей ТК-М- 5316-АС20.

Отже, і позивачем, і відповідачем визнається факт поставки одного автомобіля за Договором в узгоджений Договором строк, а саме до 06.02.2022.

Також сторони погоджуються з тією обставиною, що інший автомобіль Товариство Компанії не поставило.

У зв`язку з простроченням поставки товару позивач нарахував і просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 303 981,78 грн (період нарахування з 08.02.2022 по 08.07.2022) і 162 450 грн штрафу.

У свою чергу, Товариство визнало позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 14 242,19 грн (період нарахування з 08.02.2022 по 23.02.2022).

Що ж до решти заявлених до стягнення штрафних санкцій, то відповідач заперечив, посилаючись на форс-мажорні обставини, а саме повномасштабне вторгнення з 24.02.2022.

Позивач заперечував проти доводів Товариства, вказуючи на неповідомлення Компанії протягом 5 робочих днів про настання таких обставин і відсутність відповідного сертифікату.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Відповідно до пункту 11.2 Договору у разі затримки поставки товару у строки, передбачені Договором, покупець має право на стягнення з продавця пені, у розмірі облікової ставки НБУ від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день такого прострочення. Нарахування пені починається з першого дня прострочення та припиняється у день виконання продавцем своїх зобов`язань. У разі затримки продавцем поставки товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець має право на стягнення з продавця штрафу у розмірі 5% від суми непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару.

Слід зазначити, що сторонами у пункті 13.1 Договору узгоджено, що при настанні обставин непереборної сили (обставин форс-мажору), тобто неможливості повного або часткового виконання будь-якою із сторін зобов`язань за Договором внаслідок обставин непереборної сили, а саме: пожежі, стихійного лиха, урядових заборон, блокади, війни, військових дій будь-якого характеру або інших незалежних від сторін обставин, термін (строк) виконання зобов`язань продовжується (переноситься) на такий термін (строк), протягом якого будуть діяти вищевказані обставини та їх наслідки.

Суд дійшов висновку, що у даному випадку настали обставини непереборної сили (обставини форс-мажору), а саме військових дій, що полягають у повномасштабному вторгненні російської федерації, у тому числі, з території республіки білорусь.

Отже, починаючи з 24.02.2022 строк виконання зобов`язання стосовно поставки автомобіля продовжився.

Що ж до заперечень позивача з приводу відсутності сертифіката та неповідомлення протягом 5 робочих днів, то слід зазначити таке.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває і на даний момент.

Вказана обставина є загальновідомою та не потребує доказування.

За розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 № 188-р тимчасово з 28.02.2022 закрито пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю з республікою білорусь.

Відповідач документально підтвердив, що поставка товару була прострочена у зв`язку з затримкою виконання зобов`язань зі сторони заводу-виробника, що знаходиться на території республіки білорусь, про що було повідомлено і позивача (лист від 26.01.2022).

Позивач, обізнаний про вказані вище обставини, надіслав відповідачу претензію від 18.03.2022 № 234/1123 з вимогою поставити товар і сплатити штрафні санкції.

18.03.2022 Товариство надіслало Компанії відповідь на претензію № 18СВ-03, в якій відповідач повідомив позивача про форс-мажорні обставини та неможливість поставити товар.

У подальшому Товариство листом від 26.04.2022 № 26СВ-04 запропонувало покупцю зменшити кількість одиниць поставок товару за Договором до однієї одиниці. Вказаний лист разом з проектом додаткової угоди було направлено на електронну пошту уповноваженої особи покупця: , які з тим же самим змістом додатково направлялися 04.05.2022 та 18.05.2022 на електронну пошту: .

У свою чергу, Компанія відповіді на вказаний лист не надала.

Листом від 16.06.2022 № 16СВ-06 відповідач звернувся до т.в.о. голови правління Компанії з розумінням поставитися до ситуації, що виникла у продавця, та посприяти у вирішенні питання щодо зменшення кількості одиниць поставок товару за Договором.

Водночас вказаний лист також було залишено без відповіді та належного реагування.

У даному випадку суд вважає за необхідне звернутися до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.10.2022 у справі № 905/857/19 такого змісту:

- єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 141 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні»;

- разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (стаття 75 ГПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів.

Дійсно, відповідачем не подано відповідний сертифікат про настання форс-мажору, однак визначені Товариством обставини як форс-мажор є загальновідомими та не потребують доказування.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У силу приписів частини другої статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною другою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо.

Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме: військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 24.02.2022. Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком.

На офіційному сайті Торгово-промислова палата України вказано повідомлення такого змісту:

«З метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії введеного воєнного стану, на сайті ТПП України розміщено 28.02.2022 року загальний офіційний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Це надасть можливість за необхідністю роздруковувати відповідне підтвердження всім, кого це стосується».

Отже, відповідачем підтверджено настання форс-мажорних обставин, які у даному конкретному випадку (враховуючи, що поставка товару неможлива у зв`язку з тим, що завод-виробник знаходиться у республіці білорусь, з якою закрито кордон і, по суті, втрачено всі зв`язки з юридичними особами вказаної країни) в силу приписів пункті 13.1 Договору продовжують/переносять термін (строк) виконання зобов`язань стосовно поставки другого автомобіля.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення штрафу, оскільки прострочення поставки до початку форс-мажорних обставин не перевищило 30 днів.

Що ж до стягнення пені, то вказана вимога є обґрунтованою та підлягає стягненню у розмірі 28 484,38 грн, враховуючи, що товар непоставлено на суму 3 249 000 грн, а період прострочення складає з 08.02.2022 по 23.02.2022.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні вантажівки» (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 14/1, кім. 513; ідентифікаційний код 36085246) на користь Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3; ідентифікаційний код: 36716128) в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, 1; ідентифікаційний код: 39389830) 28 484,38 грн (двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят чотири грн 38 коп.) пені та 427,27 грн (чотириста двадцять сім грн 27 коп.) судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.03.2023.

Суддя О.Г. Удалова