ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/3125/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Степановій О.В.,

за участю представників:

від Товариства з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" участі не брали,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський Будівельний Комплекс" Притула А.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.11.2022 про відмову у забезпеченні позову, прийняту суддею Волковим Р.В., м. Одеса,

у справі №916/3125/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський Будівельний Комплекс"

про стягнення 2 947 498,57 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський Будівельний Комплекс", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальній сумі 2947498,57 грн, з яких: 2839544 грн попередньої оплати за непоставлений товар, 53951,34 грн інфляційних втрат та 14003,23 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з поставки оплаченого позивачем товару.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 30.11.2022 відкрито провадження у справі №916/3125/22.

Одночасно з поданням позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" було подано заяву про забезпечення позову б/н від 17.11.2022 (вх.№2-1129/22 від 21.11.2022), в якій останнє просило накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих у Публічному акціонерному товаристві "БАНК ВОСТОК" ( НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ), в Акціонерному банку "УКРГАЗБАНК" ( НОМЕР_3 ), та належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Морський Будівельний Комплекс" в межах ціни позову у розмірі 2947498,57 грн.

В обґрунтування даної заяви позивач посилався на існування реальної загрози того, що невжиття обраного ним заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав Товариства з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.11.2022 у справі №916/3125/22 (суддя Волков Р.В.) відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" б/н від 17.11.2022 (вх.№2-1129/22 від 21.11.2022) про забезпечення позову.

Вказана ухвала суду мотивована недоведеністю позивачем існування обставин, які у випадку задоволення позовних вимог утруднять або унеможливлять виконання рішення суду у даній справі.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.11.2022 про відмову у забезпеченні позову у справі №916/3125/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд безпідставно не врахував негативні наслідки, які можуть настати для Товариства з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" внаслідок невжиття обраного останнім заходу забезпечення позову, а саме: реальний ризик невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Морський Будівельний Комплекс" рішення суду (у разі задоволення позову) у зв`язку з відчуженням спірних грошових коштів або їх частини на користь будь-яких інших осіб. Крім того, апелянт зазначає про те, що грошові кошти, які перебувають на рахунках відповідача, є предметом позову у даній справі, за результатами розгляду якої може бути встановлена їх належність позивачу, при цьому вказана сума коштів є значною, а накладення на ці кошти арешту жодним чином не позбавить Товариство з обмеженою відповідальністю "Морський Будівельний Комплекс" права здійснювати господарську діяльність та різні фінансові операції за умови, що залишок грошових коштів на відповідних банківських рахунках не буде меншим за арештовану суму.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 24.01.2023 (вх.№2081/22/Д1 від 27.01.2023) Товариство з обмеженою відповідальністю "Морський Будівельний Комплекс", посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.11.2022 у справі №916/3125/22 без змін. Зокрема, відповідач зауважує на тому, що позивачем у встановленому законом порядку не підтверджено наявності підстав для вжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський Будівельний Комплекс", натомість твердження Товариства з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" про те, що у разі задоволення позову виконання відповідного судового рішення буде утруднене або взагалі унеможливлене, ґрунтуються виключно на припущеннях останнього, які не підтверджені жодними доказами.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 11.01.2023 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, а в подальшому ухвалою суду від 31.01.2023 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.11.2022 про відмову у забезпеченні позову у справі №916/3125/22 поза межами строку, встановленого частиною другою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та призначено дану справу до розгляду на 08.03.2023 о 10:30.

У судовому засіданні 08.03.2023 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський Будівельний Комплекс" висловив заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представник Товариства з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами оскарження ухвали.

Зокрема, з матеріалів оскарження ухвали вбачається, що копію ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2023, якою розгляд справи №916/3125/22 призначено на 08.03.2023 о 10:30, як і всю іншу судову кореспонденцію у даній справі, Товариству з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" було направлено за адресою, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і була вказана апелянтом безпосередньо в апеляційній скарзі, а саме: 65122, м. Одеса, вул. Вільямса академіка, буд. 43, прим. 108, між тим вищенаведена ухвала повернулася на адресу апеляційного господарського суду з проставленою на конверті позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою", про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №036 та відомості з офіційного Інтернет-сайту "Укрпошта" про відстеження вказаного поштового відправлення.

За умовами частин другої-четвертої статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Цей термін може бути скорочений судом у випадку, коли цього вимагає терміновість вчинення відповідної процесуальної дії (огляд доказів, що швидко псуються, неможливість захисту прав особи у випадку зволікання тощо).

Частиною одинадцятою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У Перехідних положеннях Господарського процесуального кодексу України, а саме: у пункті 17 та підпункті 17.1 передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Частинами п`ятою, шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (далі Правила надання послуг поштового зв`язку).

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

При цьому до повноважень господарських судів не віднесено визначення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Якщо ж фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає його місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Отже, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії").

Колегія суддів також зауважує на тому, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, що узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вказаною, зокрема, в рішенні останнього у справі "Пономарьов проти України".

Інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в якому ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 у справі №916/3125/22 була оприлюднена 02.02.2023, тим більше, що Товариство з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" безумовно було обізнане про існування даного судового провадження, оскільки, виступаючи апелянтом у цій справі, тобто самим ініціатором апеляційного перегляду оскаржуваної ним ухвали, є безпосередньо зацікавленим вчиняти дії з метою одержання інформації про хід та стан справи і несе ризик настання несприятливих наслідків в результаті невжиття заходів щодо отримання інформації про рух справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вжив усіх належних та необхідних заходів для повідомлення апелянта про судовий розгляд даної справи, зокрема, направляючи йому рекомендованою кореспонденцією копію ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 у справі №916/3125/22 за адресою, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та вказана самим Товариством з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" безпосередньо в апеляційній скарзі, при цьому враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження порушення оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія суддів зазначає про те, що в силу приписів пункту 4 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України скаржник був належним чином сповіщений про дату, час та місце проведення судового засідання.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Колегія суддів враховує, що предметом спору у даній справі є вимога майнового характеру, а саме: вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальній сумі 2947498,57 грн, з яких: 2839544 грн попередньої оплати за непоставлений товар, 53951,34 грн інфляційних втрат та 14003,23 грн 3% річних.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19.

Отже, звертаючись із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, заявник повинен довести за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів той факт, що грошові кошти, наявні у відповідача станом на момент пред`явлення позову, можуть зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання рішення в результаті об`єктивних (незадовільний фінансовий стан, наявність невиконаних безспірних зобов`язань, відкритих виконавчих проваджень щодо відповідача тощо) або суб`єктивних (вчинення відповідачем умисних дій, направлених на приховування грошових коштів або вчинення інших дій з метою уникнення майнової відповідальності та перешкоджанню законному стягненню грошових коштів) причин.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13.04.2018 у справі №916/2828/17 та від 31.03.2021 у справі №914/2353/20.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (пункти 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.

Колегія суддів вбачає, що в обґрунтування заяви б/н від 17.11.2022 (вх.№2-1129/22 від 21.11.2022) позивач послався на те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський Будівельний Комплекс", які знаходяться на банківських рахунках останнього, у межах ціни позову 2947498,57 грн, може утруднити або унеможливити виконання судового рішення у даній справі.

Між тим апеляційний господарський суд зауважує, що у матеріалах оскарження ухвали місцевого господарського суду від 29.11.2022 про відмову у забезпеченні позову у справі №916/3125/22 відсутні та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" до суду першої інстанції разом з заявою про вжиття заходів забезпечення позову не подано жодного доказу на підтвердження того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Морський Будівельний Комплекс" перебуває у незадовільному фінансовому стані, має невиконані безспірні зобов`язання, виступає боржником у відкритих виконавчих провадженнях, вчиняє будь-які дії, спрямовані на приховування грошових коштів та уникнення майнової відповідальності шляхом стягнення цих коштів, або здійснює підготовку до вчинення таких дій, відтак всі доводи заяви позивача про забезпечення позову б/н від 17.11.2022 (вх.№2-1129/22 від 21.11.2022) щодо існування реальної загрози утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову ґрунтуються виключно на нічим не підтверджених припущеннях.

Аналогічний висновок стосовно того, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову викладено в постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №902/483/18 та від 12.06.2019 у справі №909/19/19.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до заяви б/н від 17.11.2022 (вх.№2-1129/22 від 21.11.2022) про вжиття заходів забезпечення позову заявником не було додано жодного документу, окрім квитанції про сплату судового збору.

Посилання апелянта на безпідставність невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Морський Будівельний Комплекс" прийнятих на себе зобов`язань з поставки оплаченого позивачем товару і неправомірність утримання відповідачем грошових коштів попередньої оплати, сума яких є значною, як і доводи скаржника про те, що грошові кошти, які перебувають на відкритих рахунках відповідача, виступають предметом позовних вимог у даній справі, Південно-західним апеляційним господарським судом до уваги не приймаються, оскільки наведені твердження стосуються обґрунтування підстав позову, тобто суті позовних вимог, та жодним чином не свідчать про необхідність забезпечення позову, оскільки сам по собі факт наявності між сторонами судового спору та істотний розмір ціни позову не можуть бути належними та достатніми підставами для вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому колегією враховується, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Саме такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 22.07.2019 у справі №914/120/19.

З огляду на викладене, апеляційним господарським судом не приймаються до уваги і викладене у відзиві на апеляційну скаргу посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський Будівельний Комплекс" на те, що ним не було порушено зобов`язання з поставки позивачеві товару, адже зазначене твердження відповідача стосується безпосередньо доводів позовної заяви, а не заяви про забезпечення позову.

Таким чином, оцінивши доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, імовірність істотного ускладнення або неможливості виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає про те, що місцевий господарський суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" б/н від 17.11.2022 (вх.№2-1129/22 від 21.11.2022) про забезпечення позову у справі №916/3125/22.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що доводи апелянта стосовно порушення Господарським судом Одеської області норм права при прийнятті оскаржуваної ухвали від 29.11.2022 про відмову у забезпеченні позову у справі №916/3125/22 не знайшли свого підтвердження, підстав для скасування зазначеного судового акта суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 136, 137, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АКОНСТРАКШН" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.11.2022 про відмову у забезпеченні позову у справі №916/3125/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у передбачених чинним законодавством випадках у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.03.2023.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук