ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2023 р. Справа№ 910/18289/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022

у справі № 910/18289/21 (суддя: Літвінова М.Є.)

за позовом Державної іпотечної установи

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Міністерство фінансів України

2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

3) Національний Банк України

4) Кабінет Міністрів України

про визнання припиненим зобов`язання

ВСТАНОВИВ:

Державна іпотечна установа звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання припиненим з 18.11.2020 зобов`язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" щодо сплати суми номінальної вартості іменних відсоткових облігацій серії "В3" у кількості 536 шт. з додатковим забезпеченням в бездокументарній формі, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (ISIN) UA, реєстраційний номер випуску 294/2/2013, дата реєстрації - 27.12.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з настанням обставин щодо ліквідації АТ «Дельта Банк», позивач втратив гарантоване відповідачем право розпоряджатися сумою вартості облігацій серії «В3» у зв`язку із настанням дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін, та які сторони не могли передбачити або запобігти (обставини непереборної сили), а саме у зв`язку з рішенням повноважних державних органів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі № 910/18289/21 у задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд зазначив, що на відносини, які виникають при емісії облігацій, поширюються загальні правила позики, однак, з урахуванням особливостей таких відносин. Зауважив, що наведені позивачем обставини щодо неможливості виконання Державною іпотечною установою вимоги про погашення номінальної вартості облігацій серії «B3» у сумі 53 600 000,00 грн не є в розумінні ст. 607 Цивільного кодексу України підставою для припинення зобов`язання неможливістю його виконання. Наголосив, що процедура ліквідації відповідача станом на день відкриття провадження у справі триває, а АТ «Дельта Банк» не є ліквідованим в розумінні ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Підкреслив, що неможливість виконання зобов`язань з погашення номінальної вартості облігацій серії «B3» у сумі 53 600 000,00 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог не свідчить, що таке зобов`язання взагалі не може бути виконаним.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державна іпотечна установа звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі № 910/18289/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Державної іпотечної установи до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про припинення з 18.11.2020 зобов`язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" щодо сплати суми номінальної вартості іменних відсоткових облігацій серії "В3" у кількості 536 шт. з додатковим забезпеченням в бездокументарній формі, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (ISIN) UA, реєстраційний номер випуску 294/2/2013, дата реєстрації - 27.12.2013 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з`ясуванням та при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, при розгляді справи судом порушені норми процесуального права. Зокрема апелянт зазначає, що вартість облігацій вибула з володіння, користування та розпорядження позивача, а тому об`єктивно не могла бути використана у статутній діяльності, через що позивач був позбавлений джерел погашення облігацій і виплат відсоткового доходу за цими облігаціями. Наголошує, що через зміни в законодавстві позивач втратив можливість припинити свої зобов`язання перед відповідачем в єдиний можливий спосіб - шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог. Вказує на те, що прийняття Правлінням Національного банку України постанови від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних банків» та від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» в розумінні п. 6.3 договору банківського рахунку є обставиною непереборної сили, яка знаходиться поза межами контролю позивача і відповідача, і яку сторони не могли передбачити або запобігти її настанню.

Також в апеляційній скарзі скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі № 910/18289/21.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2022, апеляційна скарга у справі № 910/18289/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий), Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2022 заяву про самовідвід судді Суліма В.В. у розгляді апеляційної скарги Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 року у справі №910/18289/21 задоволено; справу № 910/18289/21 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2022 апеляційна скарга у справі № 910/18289/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), ОСОБА_1, Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 справу № 910/18289/21 за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 прийнято до провадження визначеним складом суду; вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 відкладено до надходження матеріалів справи № 910/18289/21 до Північного апеляційного господарського суду та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/18289/21.

До Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 15.11.2022, надійшли матеріали справи № 910/18289/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 поновлено Державній іпотечній установі строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі № 910/18289/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі № 910/18289/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 30.01.2023, у подальшому відкладено на 06.03.2023; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

26.01.2023 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Національний банк України просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обгрунтовує тим, що в даній справі відустні підстави для застосування статті 607 ЦК України, оскільки АТ «Дельта Банк» перебуває у процесі ліквідації та відповідає за своїми зобов`язаннями перед кредиторами шляхом задоволення їх вимог в порядку, встановленому спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказує на те, що ані чинним законодавством, ані договорами між позивачем та відповідачем не встановлено будь-якої залежності виконання зобов`язань Державної іпотечної установи за облігаціями від можливості розпорядження конкретними коштами, що були розміщені в ПАТ «Дельта Банк» на конкретному рахунку.

Також, у поданому до суду відзиві на апеляційну скаргу Міністерство фінансів України просить її задовольнити, оскільки через неплатоспроможність відповідача позивач позбавлений гарантованого права розпорядження грошовими коштами в сумі вартості облігацій серії «В3» і тому втратив можливість виконувати свої зобов`язання за цими облігаціями.

Крім того, 27.01.2023 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб направив до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 є законним та обгрунтованим, прийнятим у чіткій відповіднсті із встановленими фактичними обставинами справи, а доводи скаржника підлягають залишенню без задоволення.

02.02.2023 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ПАТ «Дельта Банк» не погоджується з викладеними в апеляційній скарзі доводами, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим і просить залишити його без змін.

У зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_1 , яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2023, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Гаврилюк О.М., Владимиренко С.В.

Разом з тим, суддя Владимиренко С.В. з 06.03.2023 перебувала на лікарняному.

У зв`язку з цим, розпорядженням керівника апарату суду від 06.03.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2023, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Гаврилюк О.М., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 справу № 910/18289/21 за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 прийнято до провадження визначеним складом суду.

Представники позивача, третіх осіб 1 та 4 в судовому засіданні 06.03.2023 вимоги апеляційної скарги підримали, просили рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Представники третіх осіб 2 та 3 в судовому засіданні 06.03.2023 проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судове засідання 06.03.2023 не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся у передбаченому законодавством порядку, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, який повідомлений про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 27.02.2013 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (Банк за договором) та Державною іпотечною установою (Клієнт за договором) укладено Договір банківського рахунку №26/995-070 (далі - Договір банківського рахунку), за умовами якого Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у національній валюті № 0995 та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з тарифами банку на банківські послуги.

Відповідно п. 1.1. Договору банківського рахунку, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у національній валюті №0995 (далі - Рахунок) та отримує плату за обслуговування Рахунку.

Відповідно до п.1.2 Договору банківського рахунку Банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунків та проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України.

За умовами Договору рахунку, Клієнт має право:

- самостійно розпоряджатись грошовими коштами на Рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, за винятком примусового списання грошових коштів та випадків накладання арешту, або тимчасового призупинення операцій по Рахунку, що здійснюється уповноваженими на це органами (п. 3.2.1. Договору рахунку);

- вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків за його платіжними документами та надання інших обумовлених цим Договором послуг. За умовами Договору рахунку, Банк зобов`язується своєчасно здійснювати розрахункові операції Клієнта згідно з вимогами чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України (п. 3.3.1 Договору рахунку);

-за розпорядженням Клієнта видати або перерахувати з Рахунку грошові кошти в день надходження до Банку відповідного розрахункового документа, за умови його подання в операційний час (п. 3.3.2 Договору рахунку).

Відповідно п. 3.3.6 Договору рахунку, Банк зараховує грошові кошти, що надійшли на Рахунок Клієнта, в день їх отримання, якщо під час проведення контролю за реквізитами розрахункових документів не виявлено розбіжностей, дата їх надходження збігається з датою валютування та призначення платежу відповідає вимогам законодавства України, за умови їх отримання Банком протягом операційного часу. При отриманні коштів після операційного часу - зараховує їх не пізніше наступного робочого дня.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за цим Договором у випадку настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю Сторін, та які сторони не могли передбачити або запобігти (обставини непереборної сили). До таких обставин за цим Договором належать військові дії, незалежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха, пожежі, рішення Повноважних державних органів України, та інші, віднесені законодавством України до обставин непереборної сили.

Згідно п. 6.3.3 i 6.3.4. Договору рахунку, у випадку настання обставин, визначених п. 6.3. цього Договору, строк виконання зобов`язань переноситься на термін дії таких обставин, але не більше як на один календарний місяць. Якщо обставини, визначені п. 6.3. цього Договору, будуть діяти більше одного календарного місяця, Сторони проводять переговори з метою з`ясування можливих варіантів виконання зобов`язань за цим Договором.

Договір банківського рахунку згідно п. 7.1 набуває чинності з моменту підписання та діє протягом одного року. У випадку відсутності заяви Банку/Клієнта про розірвання договору в термін 30 календарних днів до дати його припинення, термін дії цього договору вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо сторони не передбачили іншого.

У 2013 році Правлінням Державної іпотечної установи було прийнято рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3».

Відповідно до п. 4.2 Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 наведено параметри випуску облігацій, а саме:

- характеристика облігацій: серія «Z2» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «A3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «B3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «C3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «D3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням;

- кількість облігацій: 50 000 штук відсоткових іменних облігацій, у тому числі: серія «Z2» - 10 000 штук; серія «A3» - 10 000 штук; серія «B3» - 10 000 штук; серія «C3» - 10 000 штук; серія «D3» - 10 000 штук;

- номінальна вартість облігацій (серій «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3»): 100 000,00 грн.;

- загальна номінальна вартість випуску облігацій: 5 000 000 000,00 грн., в тому числі: серія «Z2» - 1 000 000 000,00 грн; серія «A3» - 1 000 000 000,00 грн; серія «B3» - 1 000 000 000,00 грн; серія «C3» - 1 000 000 000,00 грн; серія «D3» - 1 000 000 000,00 грн.

Пунктом 4.4. Проспекту емісії встановлено, що мета використання фінансових ресурсів, залучених від емісії облігацій ДІУ під державну гарантію відповідає статутній меті та предмету діяльності та полягає зокрема в рефінансуванні та кредитуванні іпотечних кредитів (банків і небанківських фінансових установ, які проводять діяльність з надання забезпечених іпотекою кредитів).

Джерелами погашення та виплати доходу за облігаціями ДІУ під державну гарантію будуть виступати кошти, отримані Емітентом в результаті статутної діяльності Установи після розрахунків з бюджетом та сплати інших обов`язкових платежів. Установа зобов`язується не використовувати кошти залучені від випуску облігацій ДІУ під державну гарантію, для формування і поповнення статутного капіталу Установи та покриття її збитків від статутної діяльності.

Відповідно до п.4.6.1. Проспекту емісії, облігації розміщуються шляхом закритого (приватного) продажу на території України серед інвесторів - 100 найбільших банків України, в переліку (п. 4.6.3. Проспекту емісії) яких є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Згідно п. 4.9 Проспекту емісії погашення облігацій серії «ВЗ» здійснюється протягом одного банківського дня - 18 листопада 2020 року.

Погашення облігацій здійснюється за рахунок коштів емітента в національній валюті України - гривні - депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунку у цінних паперах.

Погашення облігацій у сумі їх номінальної вартості здійснюється на підставі даних реєстру власників облігацій, який складається Національним депозитарієм ПАТ «НДУ» на день, що передує даті погашення та видається на дату погашення.

Погашення облігацій здійснюється шляхом зарахування коштів, переказаних Установою на грошовий рахунок, відкритий Центральним депозитарієм ПАТ «НДУ» в Розрахунковому центрі, з подальшим переказом коштів з цього рахунку на рахунки депозитарних установ, з якими власники облігацій уклали договір про обслуговування рахунку у цінних паперах, з метою їх подальшого перерахування власникам облігацій.

Погашення облігацій здійснюється власниками облігацій серій «Z2», «АЗ», «Вз», «СЗ», «D3» з урахуванням діючого законодавства України.

Для пред`явлення облігацій для погашення власники таких облігацій переводять належні їм облігації з особистих рахунків у цінних паперах на рахунок Емітента в Центральному депозитарії ПАТ «НДУ» з 9 години до 11 години дня погашення облігацій.

Відповідно до п. 4.6.1. Проспекту емісії, облігації розміщуються шляхом закритого (приватного) продажу на території України серед інвесторів - 100 найбільших банків України, в переліку яких є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Банк).

За змістом п.4.8 Проспекту емісії виплата відсоткового доходу здійснюється за рахунок коштів емітента в національній валюті депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунку у цінних паперах. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника облігацій. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється з періодичністю один раз на півроку. Виплата відсоткового доходу здійснюється на підставі реєстру власників, який складає Центральний депозитарій ПАТ «НДУ» на момент завершення операційного дня, що передує даті початку відповідної виплати (даті останньої виплати).

05.09.2014 року між Державною іпотечною установою (за договором - Емітент) та АТ «Дельта Банк» (за договором - Покупець) укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-750/2014 на придбання іменних відсоткових з додатковим забезпеченням облігацій серії «ВЗ», ISIN UA в кількості 4 500 шт. загальною вартістю 457 847 280,00 грн.

Між Державною іпотечною установою (за договором - Емітент) та АТ «Дельта Банк» (за договором - Покупець) укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-751/2014 від 08.09.20014 про придбання іменних відсоткових з додатковим забезпеченням облігацій серії «ВЗ», ISIN UA в кількості 4 500 шт. загальною вартістю 457 841 280,00 грн.

Між Державною іпотечною установою (за договором - Емітент) та АТ «Дельта Банк» (за договором - Покупець) укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-758/2014 від 09.09.20014 про придбання іменних відсоткових з додатковим забезпеченням облігацій серії «ВЗ», ISIN UA в кількості 1 000 шт. загальною вартістю 101 847 950,00 грн.

Відповідно до умов вищевказаних Договорів купівлі-продажу цінних паперів Емітент зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити іменні відсоткові з додатковим забезпеченням облігації серії «ВЗ», код ЦП (ISIN) UA.

Відповідно п. 2.4. Договорів купівлі-продажу цінних паперів Покупець зобов`язується оплатити загальну вартість ЦП, що передаються за цим Договором у власність Покупцю, в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Емітента № НОМЕР_2 в АТ «Дельта Банк», код установи банку 380236, код за до кінця операційного дня.

Як встановлено матеріалами справи, а саме, реєстром власників іменних цінних паперів № 23769 від 18.11.2020 відповідач є власником цінних паперів, емітованих позивачем, зокрема, іменних відсоткових облігацій підприємства серії «B3» в кількості 536 штук загальною номінальною вартістю 53 600 000, 00 грн.

Згідно з виписками відповідача (Банку):

- від 05.09.2014 вартість облігацій серії «ВЗ» в сумі 457 847 280,00 грн була зарахована на рахунок позивача №0995 за договором купівлі-продажу облігацій №ДД-750/2014 від 05.09.2014;

- від 08.09.2014 вартість облігацій серії «ВЗ» в сумі 458 198 640,00 грн була зарахована на рахунок позивача №0995 за договором купівлі-продажу облігацій №ДД-751/2014 від 08.09.2014;

- від 08.09.2014 вартість облігацій серії «ВЗ» в сумі 101 847 950,00грн. була зарахована на рахунок позивача №0995 за договором купівлі-продажу облігацій №ДД-758/2014 від 09.09.2014.

23.04.2014 та 12.09.2014 між АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено: Договір застави облігацій Державної іпотечної установи № 132/04-14/ДІУ та Договір застави облігацій Державної іпотечної установи № 42/ДІУ (відповідно) на підставі яких облігації серії «АЗ» (з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) UА у загальній кількості 4 565 шт.), облігації серії «ВЗ» (з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) UА у загальній кількості 10 000 шт.) та облігації серії «СЗ» (з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) UА у загальній кількості 2 700 шт.), відповідно, були передані в заставу Національному банку України з метою забезпечення виконання зобов`язань АТ «Дельта Банк» перед Національним банком України за Кредитними договорами № 132/04-14/КТ від 23.04.2014 та № 42 від 12.09.2014.

11.11.2019 в рамках розгляду господарської справи № 910/6514/17 за позовом Національного банку України до АТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет застави - цінні папери: облігації Державної іпотечної установа серії ВЗ та СЗ (міжнародні ідентифікаційні номери цінних паперів № UА та № UА, відповідно) шляхом їх передачі у власність заставодавця - Національного банку України в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 42, Північним апеляційним господарським судом було постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди від 01.10.2019, що укладена між Національним банком України, АТ «Дельта Банк» та АБ «Укргазбанк», та відповідно до умов якої в рахунок погашення заборгованості АТ «Дельта Банк» за Кредитним договором № 42 у власність Національного банку перейшли облігацій Державної іпотечної установи (серія ВЗ) з міжнародним ідентифікаційним номером UА (дата погашення 18.11.2020) в кількості 9464 штук.

На виконання зазначеної ухвали Північного апеляційного господарського суду, а також положень пунктів 7, 8 Мирової угоди, 21 листопада 2019 року облігації Державної іпотечної установи серії «ВЗ» у кількості 9 464 штук вибули із власності АТ «Дельта Банк» та були перераховані з рахунків відкритих для АТ «Дельта Банк» на рахунки Національного банку, як нового власника Облігацій.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15.01.2020 зазначена вище ухвала апеляційного суду була залишена без змін, а касаційна скарга Державної іпотечної установи без задоволення.

Таким чином, станом на момент звернення Державної іпотечної установи до суду з даним позовом, АТ «Дельта Банк» є власником облігацій серії «АЗ» (з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) UА у загальній кількості 4 565 шт., облігації серії «ВЗ» (з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) UА) у загальній кількості 536 шт. та облігації серії «СЗ» (з міжнародним ідентифікаційним номером (кодом) UА) у загальній кількості 2 700 шт.

Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі цієї Постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 від 02.03.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», яким з 03.03.2015 розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича.

Рішенням №71 від 08.04.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено до 02.09.2015 включно, а рішенням №147 від 03.08.2015 тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» продовжено до 02.10.2015.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» строком з 05.10.2015 по 04.10.2017, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

Згідно довідки відповідача вих.№05-3260387 від 01.04.2016 Державну іпотечну установу включено до сьомої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів; загальна акцептована сума кредиторських вимог Державної іпотечної установи становить 3 332 921 190,01 грн.

Листом №780/15/2 від 28.10.2015 Позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» із заявою про визнання його кредиторських вимог на загальну суму 3 494 213 767,20 грн. з яких 3 493 239 101,16грн. заборгованості за Договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013р.

11.01.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про затвердження Реєстру вимог кредиторів АТ «Дельта Банк».

Із витягу Переліку (Реєстру) вимог кредиторів АТ «Дельта Банк», затвердженого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 11.01.2016 (з урахуванням змін №1, затверджених рішенням №291 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 03.03.2016) вимоги Позивача акцептовані на загальну суму 3 332 921 190,01грн. та включені до сьомої черги погашення.

19.01.2016 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб офіційно оприлюднено оголошення про задоволення вимог кредиторів другої та третьої черги АТ «Дельта Банк» (роздруківка оголошення з інтернет-сайту Фонду гарантування на 1-му арк. додається).

Згідно виписки по особовим рахункам з 01.01.2016 по 31.01.2016 на підставі рішення ФГВФО №4 від 14.01.2016р. грошові кошти в сумі 3 331 947 128,06 грн., 25.01.2016 з поточного рахунку Установи № НОМЕР_2 в АТ «Дельта Банк» були перенесені на рахунок № НОМЕР_3 АТ «Дельта Банк» в стані припинення.

Довідкою №5370 від 21.06.2016р. Відповідач повідомив Позивача про те, що 17.02.2016 були закриті рахунки відкриті в АТ «Дельта Банк» на ім`я Державної іпотечної установи, а саме: поточний рахунок № НОМЕР_4 за Договором банківського рахунку № 01/995-21886 від 11.11.2013

18.11.2020 Відповідачем пред`явлено до погашення облігації серії «ВЗ» в кількості 536 шт.

Позивач вважає, що через неплатоспроможність відповідача, позивач з березня 2015 року позбавлений можливості розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на рахунку в Банку, в тому числі в сумі вартості облігацій серії «ВЗ», а відтак не в змозі здійснити погашення власнику, яким є відповідач, номінальної вартості ЦП грошовими коштами.

З зазначених підстав, посилаючись на положення ст. 601, ч. 4-1 ст. 602 ЦК України, п.8 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Державна іпотечна установа звернулась до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» із заявою про зарахування однорідних зустрічних вимог від 18.11.2020р. № 4955/15/1.

Листом від 30.11.2020 № 3019 АТ «Дельта Банк» повідомив Державну іпотечну установу про відсутність правових підстав для задоволення заяви Державної іпотечної установи № 4955/15/1 від 18.11.2020 щодо зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 55 678 650,88 грн, оскільки п. 8 ч. 2 статті 46 Спеціального закону, в редакції, яка є чинною на поточну дату (18.11.2020) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припиненням зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

У 2020 році Державна іпотечна установа (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - відповідач) про визнання припиненим зобов`язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" щодо сплати відсоткового доходу за тринадцятий відсотковий період за облігаціями серій "В3", "С3" згідно Проспекту емісії облігацій серії "Z2", "A3", "B3", "C3", "D3" Державної іпотечної установи 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем права Державної іпотечної установи на припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, у порядку встановленому частиною 1 статті 601 Цивільного кодексу України та пунктом 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі №910/11199/20, яке набрало законної сили, у задоволенні вищезазначеного позову Державної іпотечної установи відмовлено.

27.11.2020 на адресу Державної іпотечної установи надійшла вимога AT «Дельта Банк» №2976 від 24.11.2020 про негайне виконання зобов`язань із погашення номінальної вартості облігацій серії «B3» у сумі 53 600 000,00 грн (дата закінчення виплати 18.11.2020).

Позивач вказує, що Державна іпотечна установа зазначену вимогу в змозі задовольнити виключно за рахунок кредиторських вимог, визнаних АТ «Дельта Банк», інші джерела фінансування у установи відсутні, а у Банка відсутні кошти для задоволення кредиторських вимог Державної іпотечної установи, оскільки до сьогодні Банком не виконані зобов`язання перед третьою чергою погашення.

На підтвердження неможливості виконання Банком зобов`язань перед кредиторами сьомої черги, позивач посилається на статтю Ірини Макаренко в інтернет-виданні «Українські національні новини» від 02 вересня 2020 року під назвою «Експерт розповів, хто і як повинен стягнути заборгованість Cargill по «Дельта Банку».

З огляду на зазначене позивач вважає, що неможливість виконання сторонами спору власних зобов`язань, які б призвели до погашення іменних відсоткових облігацій серії «ВЗ» у кількості 536, обумовлена обставинами непереборної сили, за які жодна із сторін не відповідає, оскільки знаходяться поза межами контролю сторін, і які сторони не могли передбачити або запобігти їх настанню.

Так, позивач вказує, що з настанням обставин щодо ліквідації АТ «Дельта Банк», позивач втратив гарантоване відповідачем право розпоряджатися сумою вартості облігацій серії «В3» у зв`язку із настанням дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін, та які сторони не могли передбачити або запобігти (обставини непереборної сили), а саме у зв`язку з рішенням повноважних державних органів.

Неможливість виконання Банком зобов`язань перед кредиторами сьомої черги, з огляду на відсутність необхідних активів, позбавляє позивача можливості виконання власних зобов`язань перед Банком, а зміни внесені до Спеціального закону, позбавили сторін правових підстав на проведення зарахування цих взаємних грошових вимог.

А відтак, позивач вважає, що зобов`язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» щодо сплати суми номінальної вартості іменних відсоткових облігацій серії «ВЗ» у кількості 536 штук з додатковим забезпеченням в бездокументарній формі, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (ISIN) UА, реєстраційний номер випуску 294/2/2013, дата реєстрації - 27.12.2013, підлягають визнанню припиненими відповідно до положень ст. 607 ЦК України.

Так, статтею 607 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

На переконання Державної іпотечної установи, такими обставинами є: запровадження відносно АТ «Дельта Банк» процедур тимчасової адміністрації та ліквідації, відсутність коштів у Банка на задоволення вимог кредиторів третьої черги, неможливість виконання Державною іпотечною установою своїх зобов`язань за облігаціями шляхом здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог, що, на думку позивача, призвело до неможливості виконання ним своїх зобов`язань перед Банком щодо сплати номінальної вартості облігації серії «В3».

Як підтверджується матеріалами справи, право власності на облігації Державної іпотечної установи серії «ВЗ» Банк набув на підставі укладених з Державною іпотечною установою Договорів купівлі-продажу цінних паперів №№ ДД-750/2014 від 05.09.2014, № ДД-751/2014 від 08.09.2014, № ДД-758/2014 від 09.09.2014, в порядку та на умовах яких (зокрема п.п. 1.1., 2.4.) Емітент (Установа) зобов`язалася передати у власність Покупця (АТ «Дельта Банк») цінні папери (облігації), а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити цінні папери (облігації) у відповідній сумі в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Емітента (Установи) № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Дельта Банк».

Отже, у відповідності з умовами вказаних договорів, сторони дійшли згоди про те, що оплата за придбання цінних паперів здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Державної іпотечної установа № 0995, відкритий в АТ «Дельта Банк» на підставі наведеного вище Договору банківського рахунку.

На підставі ст. ст. 627 - 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивачем не заперечується, що грошові кошти від продажу вказаних облігацій були отримані ним як Емітентом у порядку, розмірі та на умовах, погоджених на підставі зазначених вище Договорів купівлі-продажу цінних паперів.

Колегія суддів погоджується з доводами місцевого господарського суду про те, що позивач на власний розсуд, добровільно та за власним бажанням погодив умови щодо порядку розрахунків за придбані Банком цінні папери саме шляхом використання рахунку, відкритому в АТ «Дельта Банк», а не в будь-якому іншому банку.

При цьому, Проспект емісії не містить умов та положень про те, що при укладанні договорів купівлі-продажу цінних паперів з першим власником облігацій визначальним при виборі контрагента з боку емітента є фінансовий стан (ліквідність) покупця таких облігацій.

Коім того, саме позивач в 2013 році включив відповідача до проспекту емісій облігацій як особу, в якій емітент (позивач) має намір розмістити облігації.

В подальшому, позивач на підставі вільного волевиявлення та принципі свободи договору уклав Договори купівлі-продажу цінних паперів саме з відповідачем.

Також, Проспект емісії не містить умов та положень про те, що кошти сплачені за цінні папери мають бути перераховані на рахунок Продавця, відкритий виключно у Покупця.

Позивач, в даному випадку, знову ж таки на підставі вільного волевиявлення та принципі свободи договору, погодив з відповідачем порядок розрахунків за придбані цінні папери саме шляхом перерахування грошових коштів на свій рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Дельта Банк».

Суд першої інстанції вірно зауважив, що позивач не був обмежений у виборі рахунку у будь-якій іншій банківській установі для перерахування коштів, сплачених відповідачем за Договорами купівлі-продажу цінних паперів №№ ДД-750/2014 від 05.09.2014, № ДД-751/2014 від 08.09.2014, № ДД-758/2014 від 09.09.2014.

За наслідками вказаного вибору позивача АТ «Дельта Банк» одночасно виступає Покупцем за Договорами купівлі-продажу цінних паперів та Банком, у якому за Договором банківського рахунку відкрито рахунок Державної іпотечної установи №0995, на який відповідачем здійснено перерахування грошових коштів в якості оплати за придбані облігації позивача.

Таким чином, між сторонами склались окремі зобов`язальні правовідносини за Договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013 та за Договорами купівлі-продажу цінних паперів №№ ДД-750/2014 від 05.09.2014, № ДД-751/2014 від 08.09.2014, № ДД-758/2014 від 09.09.2014.

Обставини, пов`язані укладенням між Державною іпотечною установою та АТ «Дельта Банк» зазначених вище Договорів купівлі-продажу цінних паперів свідчать про те, що між позивачем та відповідачем виникли відносини позики у розумінні статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.07.2019 у справі № 910/10553/18 за позовом Державної іпотечної установи до АТ «Дельта Банк» про визнання припиненим з 25.01.2016 відносин позики, що склались між позивачем та відповідачем на підставі договорів купівлі-продажу цінних паперів: №ДД-205/2014 від 24.03.2014, №ДД-230/2014 від 27.03.2014, №ДД-750/2014 від 05.09.2014,№ДЦ-751/2014 від 08.09.2014, №ДД-758/2014 від 09.09.2014, №ДД-759/2014 від 09.09.2014 та Проспекту емісії облігацій серії "Z2", "А3", "В3", "С3", "D3" Державної іпотечної установи від 2013.

Так, згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій у наведеній постанові, договір позики вважається основною підставою виникнення позикових відносин. Відносини позики регулюються положеннями Цивільного кодексу України та іншими актами цивільного законодавства.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із аналізу зазначеної статті вбачається, що за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. А сам договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, обов`язки за договором позики виникають лише для однієї сторони - позичальника. Так, отримавши у власність передані позикодавцем гроші або речі, визначені родовими ознаками, позичальник стає зобов`язаним повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей такого ж роду і якості.

Отже, в контексті Договорів купівлі-продажу цінних паперів №№ ДД-750/2014 від 05.09.2014, № ДД-751/2014 від 08.09.2014, № ДД-758/2014 від 09.09.2014, Позичальником, тобто зобов`язаною особою, виступає Державна іпотечна установа.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, правовідносинам позики притаманні такі властивості:

- передача однією стороною (позикодавцем) іншій стороні (позичальникові) грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками;

- обов`язок сторони, яка одержала грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками (позичальника) повернути стороні, яка надала такі грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками (позикодавцеві) таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості;

- обов`язок сторони, яка одержала грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками (позичальника) сплатити стороні, яка надала такі грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками (позикодавцеві) проценти від суми позики, у випадку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Із частини 1 статті 1047 Цивільного кодексу України вбачається те, що у разі, коли стороною, яка надає грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками (позикодавцем) є юридична особа, то договір позики повинен укладатись у письмовій формі.

При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частина 1 статті 207 Цивільного кодексу України).

Частина 2 статті 1047 Цивільного кодексу України визначає, що факт укладення договору позики може підтверджуватись розпискою позичальника або іншим документом, яким посвідчується передання позичальнику позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 177 Цивільного кодексу України зазначає, що цінні папери наряду з грошима відносять до речей як об`єктів цивільного права.

Відповідно до статті 194 Цивільного кодексу України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Пунктом 2 частини 1 статті 195 Цивільного кодексу України визначено, що в Україні в цивільному обороті можуть бути такі групи цінних паперів, зокрема, боргові цінні папери, які засвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання.

Відносини, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів і провадження професійної діяльності на фондовому ринку, з метою забезпечення відкритості та ефективності функціонування фондового ринку регулюються Законом України "Про цінні папери та фондовий ринок".

У статті 1 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено такі терміни:

- випуск цінних паперів - сукупність певного виду емісійних цінних паперів одного емітента, однієї номінальної вартості, які мають однакову форму випуску і міжнародний ідентифікаційний номер, та забезпечують їх власникам однакові права незалежно від часу придбання і способу їх емісії;

- емісія - сукупність дій емітента, що провадяться в установленій законодавством послідовності і спрямовані на розміщення емісійних цінних паперів серед їх перших власників;

- обіг цінних паперів - вчинення правочинів, пов`язаних з переходом прав на цінні папери і прав за цінними паперами, крім договорів, що укладаються у процесі емісії, при викупі цінних паперів їх емітентом та купівлі-продажу емітентом викуплених цінних паперів;

- перший власник - особа, яка набула права власності на цінні папери безпосередньо від емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, чи андеррайтера;

- погашення емісійних цінних паперів - сукупність дій емітента та власників цінних паперів щодо припинення обігу боргових емісійних цінних паперів, виплати їх власникам номінальної вартості цінних паперів та доходу за такими цінними паперами (якщо це передбачено проспектом емісії цінних паперів) або постачання (надання) товарів (послуг) у строки, передбачені проспектом емісії цінних паперів, та анулювання цінних паперів;

- проспект емісії цінних паперів - документ, що містить інформацію про розміщення цінних паперів та інші відомості, передбачені цим та іншими законами, що визначають особливості розміщення певних видів цінних паперів;

- розміщення цінних паперів - відчуження цінних паперів у визначений проспектом емісії цінних паперів спосіб.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" фондовий ринок (ринок цінних паперів) - сукупність учасників фондового ринку та правовідносин між ними щодо розміщення, обігу та обліку цінних паперів і похідних (деривативів). Учасники фондового ринку - емітенти або особи, що видали неемісійні цінні папери, інвестори в цінні папери, інституційні інвестори, професійні учасники фондового ринку, об`єднання професійних учасників фондового ринку, у тому числі саморегулівні організації професійних учасників фондового ринку. Емітент - юридична особа, у тому числі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Автономна Республіка Крим або міська рада, а також держава в особі уповноважених нею органів державної влади чи міжнародна фінансова організація, які від свого імені розміщують емісійні цінні папери та беруть на себе зобов`язання за ними перед їх власниками. Інвестори в цінні папери - фізичні та юридичні особи, резиденти і нерезиденти, які набули права власності на цінні папери з метою отримання доходу від вкладених коштів та/або набуття відповідних прав, що надаються власнику цінних паперів відповідно до законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

У пункті 2 частини 5 статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено, що боргові цінні папери - цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання емітента або особи, яка видала неемісійний цінний папір, сплатити у визначений строк кошти, передати товари або надати послуги відповідно до зобов`язання.

Згідно з положеннями пункту 2 частини 5 статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" до боргових цінних паперів відносяться, зокрема, облігації підприємств; державні облігації України; облігації місцевих позик; облігації міжнародних фінансових організацій; облігації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов`язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Із аналізу зазначених норм Закону України "Про цінні папери та Фондовий ринок" вбачається, що відносинам, які виникають при обігу цінних паперів, зокрема, облігацій, притаманні властивості правовідносин позики, а саме: 1) передача однією стороною (власником (першим власником) облігацій) іншій стороні (емітенту) грошових коштів; 2) обов`язок сторони, яка одержала грошові кошти (емітента) повернути стороні, яка надала такі грошові кошти (власникові (першому власникові) облігацій) таку ж суму грошових коштів (вартість облігацій) та сплатити дохід за такими облігаціями.

При цьому приписи пункту 2 частини 1 статті 195 Цивільного кодексу України та норми Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" констатують, що облігація, як цінний папір, є документом, який посвідчує (підтверджує) відносини позики між власником облігації та емітентом.

Отже, на відносини, які виникають при емісії облігацій, поширюються загальні правила позики, однак, з урахуванням особливостей таких відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, грошовим зобов`язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Грошове зобов`язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті. Якщо зобов`язання виражене в банківському металі, то відповідне правовідношення не є грошовим зобов`язанням, і до нього не застосовуються норми про відповідальність за порушення такого зобов`язання.

Грошові зобов`язання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобов`язання, можуть виникати з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України і статтею 174 ГК України.

Системний аналіз вказаних норм Цивільного кодексу України поряд із згаданими вище положеннями ст.ст. 194, 195, 1046, 1047 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України "Про цінні папери та Фондовий ринок» та висновками Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду щодо їх застосування, викладеними у постанові від 25.07.2019 по справі № 910/10553/18 дає підстави для висновку про те, що у зв`язку з укладанням між Державною іпотечною установою та АТ «Дельта Банк» Договорів купівлі-продажу цінних паперів, між його сторонами (позивачем та відповідачем) виникли грошові зобов`язання на підставі правовідносин позики.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що до таких правовідносин, які склались між сторонами спору, повинні застосовуватись загальні правила позики, зокрема, які визначені у параграфі 1 Глави 71 Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей відносин, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів.

У своєму позові Державна іпотечна установа, як на підставу припинення зобов`язань, посилається на положення ст. 607 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

Обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними (заборона певної діяльності), так і фактичними (загибель індивідуально визначеної речі, яка мала б бути об`єктом виконання). Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна із сторін зобов`язання.

Посилання апелянта на зміни в законодавстві, через які було втрачено єдиний можливий спосіб припинення зобов`язання, шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, колегією суддів оцінюється критично, оскільки фактично твердження позивача про припинення зобов`язання на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України зводяться до неможливості виконання Державною іпотечною установою вимоги про погашення номінальної вартості облігацій серії «B3» у сумі 53 600 000,00 грн через відсутність необхідних коштів.

Відсутність необхідних коштів позивач, в свою чергу, пов`язує з запровадженням в АТ «Дельта Банк» процедури ліквідації, внаслідок якої позивач позбавлений можливості розпоряджатися коштами на рахунку у вказаному банку, а інші джерела фінансування у Державної іпотечної установи відсутні.

Так, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінність: грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 ГК України).

Вказана правова позиція викладена у п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 (в редакції зі змінами та доповненнями) «Про деякі питанням практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань».

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд вірно зазначив, що наведені вище позивачем обставини щодо неможливості виконання Державною іпотечною установою вимоги про погашення номінальної вартості облігацій серії «B3» у сумі 53 600 000,00 грн не є в розумінні ст. 607 Цивільного кодексу України підставою для припинення зобов`язання неможливістю його виконання.

Щодо твердження позивача про те, що на теперішній час у Банка відсутні кошти для виконання зобов`язань перед третьою чергою погашення, що є доказом того, що виконати зобов`язання Банку перед позивачем (кредитором сьомої черги) є неможливим з посиланням як на доказ на статтю Ірини Макаренко, колегія суддів зазначає наступне.

Північний апеляційний господарський суд наголошує, що зазначені вище твердження позивача про неможливість виконання Банком зобов`язання перед позивачем (кредитором сьомої черги) є передчасними припущеннями позивача, оскільки процедура ліквідації відповідача станом на день відкриття провадження у справі триває, а АТ «Дельта Банк» не є ліквідованим в розумінні ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», де зазначено, що ліквідаційна процедура банку вважається завершеною з моменту затвердження ліквідаційного балансу, а банк ліквідованим - з моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

А тому твердження скаржника про те, що єдиним можливим способом виконання або припинення зобов`язання було лише зарахування однорідних зустрічних вимог, є необгрунтованим та не відповідає обставинам справи.

Крім того, згідно зі ст. 76 ГПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про інформаційні агентства» продукція інформаційного агентства - це матеріалізований результат його діяльності, призначений для розповсюдження з метою задоволення інформаційних потреб громадян, юридичних осіб, держави.

З огляду на наведене, судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що стаття Ірини Макаренко «Експерт розповів, хто і як повинен стягнути заборгованість Сагgіll по Дельта Банк» від 02.09.2020 не є достовірним та належним доказом, на підставі якого можливо встановити дійсні обставини справи щодо неможливості виконання Банком зобов`язання перед позивачем (кредитором сьомої черги), так як стаття містить виключно власні міркування автора, метою якого є задоволення інформаційних потреб громадян, юридичних осіб, держави і не носить офіційного характеру.

Поряд з викладеним, колегія суддів зауважує, що прийняття правлінням НБУ постанови від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" та у подальшому постанови правління НБУ від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта банк" не є законодавчою забороною щодо негайного повернення грошових коштів кредиторові неплатоспроможного банку на вимогу такого кредитора (юридична неможливість) та не може бути підведена під поняття «неможливість виконання», як це зазначено в ст. 607 Цивільного кодексу України, оскільки процедура повернення кредиторові неплатоспроможного банку коштів чітко регламентована спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а початок ліквідації банку не є підставою для припинення зобов`язань.

Крім того, місцевий господарський суд зауважив, що посилання на неможливість виконання Банком зобов`язань перед позивачем як кредитором сьомої черги здійснено виключно в обґрунтування відсутності коштів у Державної іпотечної установи для виконання її зобов`язань за Договорами купівлі-продажу цінних паперів №№ ДД-750/2014 від 05.09.2014, № ДД-751/2014 від 08.09.2014, № ДД-758/2014 від 09.09.2014.

Однак, як вже зазначалось, відсутність у Державної іпотечної установи необхідних коштів з огляду на запровадження в АТ «Дельта Банк» процедури ліквідації, внаслідок якої позивач позбавлений можливості розпоряджатися коштами на рахунку у вказаному банку, не є в розумінні ст. 607 Цивільного кодексу України підставою для припинення зобов`язань позивача за Договорами купівлі-продажу цінних паперів №№ ДД-750/2014 від 05.09.2014, № ДД-751/2014 від 08.09.2014, № ДД-758/2014 від 09.09.2014.

Надаючи оцінку доводам скаржника про те, що Державна іпотечна установа втратила гарантоване відповідачем право розпоряджатись сумою вартості облігацій серії «ВЗ» через обставини, що не залежали від відповідача та позивача, з огляду на рішення повноважних державних органів (постанова правління НБУ № 150 від 02.03.2015 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» та № 664 від 02.10.2015 «Про відкликання банківської ліцензії»), що в розумінні п. 6.3 Договору банківського рахунку є обставиною непереборної сили, судова вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Так, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").

Не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо.

Умовами Договорів купівлі продажу цінних паперів встановлено:

- сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання будь-якого з положень цього Договору, якщо це невиконання відбулося внаслідок причин, що знаходяться поза сферою контролю Сторони, яка не виконала зобов`язання. Такі причини включають стихійне лихо, екстремальні погоди і умови, пожежі, війни, страйки, воєнні дії, масові безладдя, прийняття відповідних актів нормативного або ненормативного характеру органами державної влади та управління тощо, але не обмежуються ними (надалі-форс мажор) (п. 5.1.);

- період звільнення від відповідальності починається з моменту письмового сповіщення Стороною, що не виконала зобов`язання, про обставини форс-мажору і закінчується моментом припинення дії форс-мажорних обставин (ліквідації їх наслідків) (п. 5.2.);

- форс-мажор автоматично продовжує термін виконання зобов`язань на весь період його дії до ліквідації наслідків. Про настання форс-мажорних обставин Сторони повинні інформувати письмово одна одну протягом двох робочих днів з дати початку форс-мажорних обставин (п. 5.3.);

- факти існування та тривалості форс-мажорних обставин підтверджуються документами компетентних органів держави, що уповноважені посвідчувати обставини форс- мажору відповідно до чинного законодавства України (п. 5.4.).

Згідно ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Однак, у порушення зазначених норм чинного законодавства та умов Договорів купівлі продажу цінних паперів, позивач не надав ні до суду першої інстанції, ні під час розгляду справи судом апеляційної інстанції доказів настання форс-мажорних обставин, зокрема, сертифікату Торгово-промислової палати стосовно невиконання, а тому такі доводи позивача правомірно визнані судом першої інстанції необґрунтованими та безпідставними.

Крім іншого, судова колегія вважає помилковим посилання скаржника на висновки, викладені у рішенні Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі №910/11199/20, оскільки неможливість виконання зобов`язань з погашення номінальної вартості облігацій серії «B3» у сумі 53 600 000,00 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог не свідчить, що таке зобов`язання взагалі не може бути виконаним, про що вже зазначалось вище.

При цьому судовою колегією враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі "Серявін проти України" від 10.05.2011, пункт 58).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з`ясуванням та при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, при розгляді справи судом порушені норми процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі № 910/18289/21 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі № 910/18289/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі № 910/18289/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Державну іпотечну установу.

4. Справу № 910/18289/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.03.2023.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун