РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.03.2023Справа № 910/13974/22

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (м. Київ)

до Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (м. Київ)

про стягнення 3.874,87 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" про стягнення 3.874,87 грн страхового відшкодування, яке підлягає виплаті відповідачем відповідно до полісу №ЕР/204829087.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.22. відкрито провадження у справі №910/13974/22, з підстав, викладених в ухвалі, постановлено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заяв та клопотань.

27.01.23. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він повідомив про сплату 26.01.23. позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 3.003,42 грн та просив закрити провадження у справі.

20.02.23. від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача 3.003,42 грн страхового відшкодування та повернення 50% судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 695,31 грн пені, 238,37 грн інфляційних втрат та 41,72 грн 3 % річних позивач підтримав та просив їх задовольнити.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.02.22. на бульварі Дружби Народів, 42 в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Tоyota", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля "ВАЗ", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Згідно з наданими позивачем адміністративними матеріалами винуватцем цієї ДТП є ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Tоyota", д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована позивачем за Полісом №ЕР/206903320 та відповідачем за Полісом ЕР/204829087.

На підставі повідомлення потерпілого, заяви про виплату страхового відшкодування, консультації 79-D/10/02, протоколу огляду ТЗ, страхового акту №ЦВ/22/1230 та розрахунку до нього, позивачем було виплачено потерпілому в ДТП 6.006,84 грн страхового відшкодування за платіжним дорученням №29102 від 20.06.22.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Tоyota", д.н.з. НОМЕР_1 , на момент вчинення ДТП була застрахована позивачем та відповідачем, позивач вказує, що сума страхового відшкодування має сплачуватись обома страховими компаніями в рівних частинах.

Як зазначає позивач, він звертався до відповідача із заявою від 25.07.22. про виплату страхового відшкодування, яка відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 3.003,42 грн страхового відшкодування (50 % від виплаченої позивачем суми), а також 695,31 грн пені, 238,37 грн інфляційних втрат та 41,72 грн 3 % річних.

Із наданих сторонами до матеріалів справи доказів вбачається, що відповідачем було сплачено позивачу 3.003,42 грн страхового відшкодування платіжною інструкцією від 26.01.23. №68807579.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки відповідачем було сплачено страхове відшкодування після звернення позивача до суду, провадження у справі в цій частині слід закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 695,31 грн пені, 238,37 грн інфляційних втрат та 41,72 грн 3 % річних, суд встановив наступне.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у відповідній редакції) за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач у якості доказів направлення відповідачу заяви від 25.07.22. про виплату страхового відшкодування надав роздруківку з електронної пошти "Gmail" про направлення певних матеріалів на електронну адресу .

У той же час матеріали справи не містять підтвердження того, що вказана електронна адреса належить відповідачу.

Відповідач при цьому зазначає, що він не отримував претензій від позивача чи будь-яких заяв від учасників ДТП.

З огляду на відсутність належних доказів направлення на адресу відповідача заяви про виплату страхового відшкодування, з моменту якого обчислюється 90-денний строк для виплати страхового відшкодування і, відповідно, початок прострочення виконання такого обов`язку, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимоги про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 129 ГПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача 3.003,42 грн страхового відшкодування та про відмову в задоволенні вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

За приписами частини 4 ст. 231 ГПК України суд при закритті провадження у справі вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд повертає суму судового збору в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У зв`язку із відсутністю відповідного клопотання, суд наразі не вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету України судового збору пропорційно сумі позовних вимог, щодо якої закрито провадження у справі. В іншій частині судовий збір покладається на позивача згідно зі ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/13974/22 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" до Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" про стягнення 3.874,87 грн.

2. В іншій частині в задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко