ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2023 Справа № 914/76/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши справу

за позовом: Керівника Пустомитівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Державної служби України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-СЕРВІС-1»

про: стягнення 18 725,03 грн.,

без виклику учасників,

ВСТАНОВИВ:

04.01.2023р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Керівника Пустомитівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Державної служби України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА) до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-СЕРВІС-1» про стягнення 18 725,03 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 09.01.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Ухвала суду надіслана прокурору та позивачу на електронні адреси, що вказані у позовній заяві.

Про розгляд справи відповідач належним чином повідомлений за адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.

Таким чином, судом було вчинено всіх можливі за даних обставин дій щодо належного повідомлення учасників справи про спір, що розглядається. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

30.01.2023р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№2173/23.

07.02.2023р. через систему «Електронний суд» від прокурора надійшла відповідь на відзив, яку зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№3097/23.

16.02.2023р. на адресу суду від відповідача надійшло письмове заперечення, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№4060/23.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем порушено вимоги чинного законодавства щодо проїзду великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Прокурор просить стягнути з відповідача 18 725,03 грн. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Підставою для звернення прокурора з позовом до суду стало те, що позивач, маючи відповідні повноваження для захисту інтересів держави, не звернувся до суду за їх захистом.

Відповідач щодо позову заперечує, при цьому вказує на відсутність підстав для представництва інтересів держави прокурором, оскільки матеріали позовної заяви не містять відомостей стосовно неможливості захисту інтересів безпосередньо Державною службою України з безпеки на транспорті.

Також, відповідач вказує на те, що прокурором не обгрунтовано законність нарахування плати за проїзд автомбільними дорогами Державною службою України з безпеки на транспорті саме 2.10.2021 року, після набрання законної сили відповідних змін, внесених у статтю 6 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Щодо обґрунтованості підстав звернення прокурора з даним позовом

Згідно з абз. 1-2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Аналогічна правова позиція про застосування вказаних норм права викладена в постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 20.09.2018р. по справі № 924/1237/17, від 06.02.2019р. у справі №927/246/18, від 22.10.2019р. у справі №914/648/17, постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 07.12.2018р. у справі №924/1256/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №587/430/16-ц.

Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі № 806/1000/17).

На думку прокурора, оскільки згідно з п.6 ч.3 ст. 29 Бюджетного кодексу України, п.п. 26, 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим Постановою КМУ №879 від 27.06.2007р., в редакції, чинній станом на 02.10.2021р., плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів спрямовуються в установленому порядку до Державного бюджету України, ненадходження цих коштів порушує інтереси держави.

В той же час, Державна служба України з безпеки на транспорті, у зв`язку з нестачею коштів для сплати судового збору, з позовною заявою до відповідача про стягнення 18 725,03 грн. не зверталася, що підтверджується листами №33993/31/24-22 від 06.10.2022р., №2857/31/23-22 від 03.11.2022р.

Так, з листів Відділу за №33993/31/24-22 від 06.10.2022р., №2857/31/23-22 від 03.11.2022р. слідує, що позивачу було достовірно відомо про виниклу заборгованість у розмірі 607,5 євро, проте жодних заходів до її стягнення у судовому порядку впродовж тривалого часу не було вжито.

Про намір звернутися з даним позовом прокурор повідомив позивача в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» листом №14.55/04-16-7203 вих-22 від 05.12.2022р. Прокурор зазначає, що відповіді на цей лист не надходило.

Позивачем, в порядку визначеному ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави з наведених питань не оскаржувалась.

У постанові від 30.01.2019р. у справі № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають ураховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки: прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (пункт 37); бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (пункт 38).

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020р., справа № 912/2385/18.

Відповідно до підпунктів 2, 15, 27 пункту 5 Положення про Державну службу Украни з безпеки на транспорті (затверджено Постановою КМУ №103 від 11.02.2015р.), Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Прокурор зазначає, що, маючи відповідні правомочності для звернення до суду з позовом, уповноважений орган надані йому повноваження не використовує, мотивуючи це нестачею коштів для сплати судового збору.

З наведених нормативних положень та правових висновків Верховного Суду, а також з урахуванням встановлених обставин справи, слідує, що позивач обізнаний про порушення, а також про обізнаність із такими обставинами прокуратури.

Відповіді позивача свідчать про свідоме нездійснення останнім дій по захисту своїх прав та інтересів, які відповідно до обґрунтувань позовної заяви порушуються відповідачем.

Доказів про наявність у позивача наміру пред`являти до відповідача позов про стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування не подано. Така поведінка позивача обґрунтовано зумовлює необхідність прокурора здійснювати захист прав та інтересів держави у визначеному законом порядку, щоб такі не залишились не захищеними.

Враховуючи наведене, в даному випадку, суд прийшов до висновку, що прокурор дотримався визначеного Законом порядку, правомірно захищає інтереси держави в суді в межах наданих йому повноважень, участь прокурора у цій справі, є законною, не порушує справедливого балансу та зумовлена захистом державного інтересу.

За результатами дослідження наданих учасниками справи доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

02.10.2021р. посадовими особами Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - Управління) проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля «MAN TGA 18.430» реєстраційний номер НОМЕР_1 із причепом/напівпричепом «BODEX KIS 3 WS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить відповідачу - ТзОВ «ТРАНС-СЕРВІС-1», під час якого було встановлено перевищення нормативних вагових параметрів.

Результати габаритно-вагового контролю не оскаржені в установленому законом порядку.

Актом №0064580 від 02.10.2021р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів зафіксовано надання відповідачем послуг по перевезенню вантажу за маршрутом: Єрки - Єлизаветівка, з перевищенням вагових параметрів, а саме: нормативно допустиме осьове навантаження тонн становить 11,00 11,00 та 22,00, а фактичне - 6,38, 8,96 та 25,14, без дозволу який надає право на рух автомобільними дорогами України.

Поряд з цим, габаритно-ваговий контроль проводився у Кіровоградській області (автомобільна дорога Н01 Київ-Знам`янка, км 241 + 800 м), маршрут автомобіля відповідача становив Єрки - Єлизаветівка, загальною протяжністю дороги 375 км.

На підставі акту №318046 від 02.10.2021р. проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та акту №0064580 від 02.10.2021р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, Управлінням проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким за виявлені порушення нараховано плату на суму 607,5 євро.

У розрахунку №2066 від 02.10.2021р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування зазначено, що перевищення параметрів від нормативу становить 14,27 відсотка, тобто транспортний засіб відповідача можна вважати великоваговим.

Так, з акту №0064580 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідки №0055111 від 02.11.2021р. про результати здійснення габаритно- вагового контролю, фактичне осьове навантаження тонн становить 6,38, 8,96, 8,02, 8,4 та 8,72, повна маса - 40,48 тонн, без дозволу який надає право на рух автомобільними дорогами України.

Сума 607,5 євро станом на 02.10.2021р., тобто на день проведення розрахунку за офіційним курсом, встановленим Національним банком України, еквівалентна - 18 725 грн. 03 коп.

За кермом вищезазначеного автомобіля знаходився водій ОСОБА_1 , який з актами ознайомився, однак від підпису та надання пояснень відмовився.

Разом з тим, Відділом на адресу відповідача направлено повідомлення №93329/3.1/24- 21 від 05.11.2021р. про необхідність внесення плати за проїзд в розмірі 607,5 євро.

Згідно листів Відділу №33993/31/24-22 від 06.10.2022р., №2857/31/23-22 від 03.11.2022р. вказана заборгованість ТзОВ «ТРАНС-СЕРВІС-1» не сплачена.

В той же час, на підставі вищенаведених матеріалів, Західним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки відбувся розгляд справи №3657 про порушення щодо автомобільного перевізника ТзОВ «ТРАНС-СЕРВІС-1», за результатами якого винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №322572 від 02.12.2021р. Вказана постанова у судовому порядку не оскаржувалася. Згідно платіжних доручень №2646 та №2647 від 24.02.2022р. штраф сплачено у повному обсязі.

Оцінюючи подані учасниками справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (надалі Положення), відповідно до п. 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

За приписами підпунктів 2, 15, 27 пункту 5 Положення, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, серед іншого: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті;здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

У відповідності до абзацу першого пункту 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (надалі Порядок).

Пунктом 3 Порядку визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами, а також відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Згідно з частиною 3 пункту 2 зазначеного Порядку, великовагові та великогабаритні транспортні засоби транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, які зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху: 22.5 за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 5 квітня 2001 року «Про автомобільний транспорт», відповідно до ч.12 ст.6 якого, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до пункту 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994р. №198, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Згідно пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Згідно з пунктами 26-28, 31-1 Порядку, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається, виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем здійснювалися перевезення з перевищенням нормативно допустимого навантаження транспортних засобів, що підтверджується копіями долучених Акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, Акта про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, Довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю та Розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

У зв`язку з чим відповідачу нарахована плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на загальну суму 607,5 євро, відповідно до ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених Порядком.

Пунктом 27 Порядку передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до показників валютного ринку, що міститься на офіційному вебсайті Національного банку України (www.bank.gov.ua) на день проведення розрахунку 02.10.2021р. курс гривні до євро становить 30,8231 гривень.

Таким чином, сума 607,5 євро станом на 02.10.2021р., тобто на день проведення розрахунку за офіційним курсом, встановленим Національним банком України, еквівалентна - 18 725 грн. 03 коп.

Відповідно до пункту 31-1 Порядку, перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Згідно з пункту 41 Порядку, дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно- вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Відповідачем визначений розмір плати за проїзд не оскаржено та не сплачено у встановлені чинним законодавством строки.

За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування. Спірні відносини виникли між сторонами у справі з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, в тому числі й на користь держави). Такі висновки суду відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постанові від 06 червня 2018 року у справі № 820/1203/17.

Кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до Державного бюджету.

Так, беручи до уваги норми Закону України «Про автомобільний транспорт» та інші підзаконні нормативно-правові акти про автомобільний транспорт, Укртрансбезпека та її територіальні органи мають підстави на стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування, що випливає з покладених на неї завдань щодо державного контролю за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт, а несплата суб`єктами господарювання таких коштів у добровільному порядку тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що суттєво порушує інтереси держави.

Суд зауважує, що обов`язок оплати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування не залежить від наявності або відсутності вини перевізника, оскільки підставою для оплати є сам факт проїзду (руху) великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, що мало місце в даному випадку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування в розмірі 18 725,03 грн. є обґрунтована, підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги вищенаведене, суд, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування в розмірі 18 725,03 грн. є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Сплачена прокурором сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №2783 від 27.12.2022р. на суму 1 984,80 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-СЕРВІС-1» (місцезнаходження: Україна, 81118, Львівська обл., Пустомитівський р-н, село Ставчани; ідентифікаційний код - 32602104) на користь Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: Україна, 03150, місто Київ, вул.Антоновича, будинок 51; ідентифікаційний код - 39816845) в дохід Державного бюджету України 18 725 грн. 03 коп. (отримувач: ГУК у м.Кропивницькому, р/р UA 0011559, МФО 899998, , код класифікації доходів бюджету 22160100) плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-СЕРВІС-1» (місцезнаходження: Україна, 81118, Львівська обл., Пустомитівський р-н, село Ставчани; ідентифікаційний код - 32602104) на користь Львівської обласної прокуратури (місцезнаходження: Україна, 79005, Львівська обл., місто Львів, ПРОСПЕКТ ШЕВЧЕНКА, будинок 17/19; ідентифікаційний код - 02910031), (рахунок UA0000774 в ДКСУ м.Київ, МФО 820172) сплачений судовий збір в сумі 1984 грн. 80 коп.

4.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.