ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2023 р. Справа №914/1153/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Костерева О.А.

розглянув апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укс-груп Україна»

на рішення Господарського суду Львівської області від 31.10.2022 (повний текст рішення складено 07.11.22, суддя Мазовіта А.Б) та

на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 10.11.2022 (повний текст рішення складено 25.11.22, суддя Мазовіта А.Б)

у справі № 914/1153/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укс-Груп Україна», м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Інстал Груп», м. Старий Самбір

про стягнення 256772,62 грн.,

за участю представників:

від позивача не з`явився

від відповідача Фартушок Н.Б.

7 червня 2022 Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Укс-Груп Україна» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Компанія Інстал Груп» 256772,62 грн. заборгованості за поставлений товар, а також пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Як на підставу своїх позовних вимог, позивач покликався на те, що 08.10.2019 між сторонами було укладено договір поставки №42060810, на виконання умов якого відповідачу згідно накладних було передано у власність товар на загальну суму 3090025,88 грн. Проте, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару виконав частково, внаслідок чого в останнього перед позивачем виникла заборгованість 117611,74 грн. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару, позивач нарахував відповідачу 100893,17 грн. пені, 8601,84 грн. 3% річних та 29569,20 грн. інфляційних втрат. Отже, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 256772,62 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.10.2022 у справі № 914/1153/22 позовні вимоги задоволено частково; з відповідача на користь позивача стягнуто 6686,21 грн пені, 8223,02 грн 3% річних, 29105,71 грн інфляційних та судовий збір; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з такого:

- незалежно від того чи документ викладений на папері чи в електронному документі, він повинен бути підписаний. З відображення видаткової накладної №УГ106 від 02.02.2022 на загальну суму 117611,74 грн на паперовому носії вбачається, що така підписана ЕЦП лише позивача, натомість ЕЦП відповідача такий документ не скріплювався;

- відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом;

- позивачем не долучено до матеріалів справи повідомлення від відповідача про одержання видаткової накладної №УГ106 від 02.02.2022. Відтак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту підписання відповідачем видаткової накладної №УГ106 від 02.02.2022, чи схвалення операції за такою накладною в будь-який інший погоджений сторонами та передбачений законодавством спосіб. Як зазначалося судом вище, відповідач заперечив факт отримання товару за видатковою накладною №УГ106 від 02.02.2022. Не спростовано вказаний факт і позивачем, який зазначив, що такий товар зберігається на складі позивача. Отже, зважаючи на відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження факту прострочення відповідача, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 117611,74 грн.;

- позивачем нараховано та заявлено до стягнення 100893,17 грн. пені, 8698,51 грн. та 29569,20 грн. інфляційних. Щодо нарахування пені, суд, з врахуванням норм ст. 232 Господарського кодексу України, п. 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», зазначив, що позивач нарахував відповідачу пеню із розрахунку 1% від простроченої суми, за кожний день прострочення, однак, не врахував обмеження - не більше подвійної облікової ставки НБУ. Тому, здійснивши перерахунок, нарахованих позивачем штрафних санкцій, з врахуванням дати виникнення прострочення та здійснених відповідачем оплат, суд дійшов до висновку, що з відповідача підлягають стягненню 6686,21 грн. пені, 8223,02 грн. 3 % річних та 29105,71 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні, до закінчення судових дебатів, представниками сторін було заявлено усні клопотання про розподіл судових витрат.

Місцевий господарський суд, з врахуванням задоволення позовних вимог частково, дійшов до висновку, що витрати на професійну правову допомогу підлягають покладенню на сторони у розмірах, пропорційних до задоволених вимог, відтак додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 10.11.2022 з ТОВ «Компанія Інстал Груп» на користь ТОВ «Укс-Груп Україна» стягнуто 7992,24 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги; з ТОВ «Укс-Груп Україна» на користь ТОВ «Компанія Інстал Груп» стягнуто 41430,00 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката.

Не погодившись із ухваленими рішеннями місцевого господарського суду, позивач оскаржив такі до Західного апеляційного господарського суду.

В своїй апеляційній сказі, поданій на рішення Господарського суд Львівської області від 31.10.2022 у справі № 914/1153/22, як на підставу для скасування вказаного рішення позивач покликається на таке:

- судом першої інстанції зроблено помилковий висновок, що позивачем не надано доказів продовження дії договору та надіслання видаткової накладної №УГ106 від 02.02.2022 після спливу строку дії договору. А також не взято до уваги твердження позивача про існування заборгованості за договором поставки №42060810 від 08.10.2019 даної справи не заперечував проти існуючої заборгованості, проте не погоджувався із сумою боргу ;

- позивач стверджує, що ним було надіслано вимогу (претензію) 14.08.2021 року1601-04/29 про сплату заборгованості шляхом направлення на його адресу відповідного листа (докази наявні в матеріалах справи). Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України обов?язок щодо оплати товару мав бути виконаний у семиденний строк від дня пред?явлення вимоги. Отже, незважаючи на те, що видаткова накладна №УГ106 була надіслана 02.02.2022 року, вимога про отримання відповідачем товару та сплату грошових коштів у розмірі 117611,74 грн. була надіслана відповідачу у строк дії договору (вимога від 14.08.2021 року), на що суд першої інстанції не звернув уваги, у зв?язку із чим прийняв неправомірне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у сумі - 117 611, 74 грн.;

- як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свій обов`язок поставив товар, який за договором поставки №42060810 від 08.10.2019 року мав бути поставлений відповідачу, не зважаючи на це відповідач свій обов`язок по виконанню договору поставки №42060810 від 08.10.2019 року не виконав, товар не прийняв, відповідно грошові кошти не сплатив, у зв`язку із чим у відповідача, в силу п. 4 ст.538 ЦКУ, виник обов`язок виконати договір та сплатити суму коштів у розмірі - 256772,62 гривень. Водночас, апелянт звертає увагу суду на те, що відповідач, в порушення п.2 ст.538 ЦК України, не повідомив позивача завчасно, про неможливість виконати умови договору.

З огляду на наведене, позивач просить скасувати рішення Господарського суду Львівської в частині незадоволених вимог та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю.

В апеляційній скарзі, поданій на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 10.11.2022, позивач не погоджується зі здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, вважає такий необґрунтованим та безпідставним, позаяк відповідачем у достатній мірі не доведено неспівмірності розміру витрат на правничу допомогу. Тому, скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати вказане додаткове рішення суду першої інстанції, заяву про ухвалення додаткового рішення задоволити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача 49629,15 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відповідач подав відзиви на апеляційні скарги, в яких заперечує доводи апеляційних скарг та просить оскаржувані рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційні скарги ТОВ «Укс-Груп Україна» - без задоволення, з огляду на таке:

- відповідач зазначає, що позивач не здійснював відповідачу поставку такого товару та не вчиняв будь-яких дій щодо передачі такого товару відповідачу, хоч це і було його обов`язком, визначеним договором, а отже, у даному випадку, не могло мати місце ані зволікання з прийняттям товару, ані відмова його прийняти;

- заявлена позивачем поза межами строку дії договору (через 5 місяців та 28 днів) та поза межами визначеного сторонами строку для поставки товару (через 1,5 роки) вимога про стягнення з відповідача грошових коштів за такий товар є безпідставною, а покладення на відповідача обов?язку сплатити позивачу вартість такого непоставленого товару не узгоджується з положеннями договору та законодавства. При цьому, відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові;

- відповідач вважає за доцільне звернути увагу суду на те, що в матеріалах справи відсутні, а позивачем не подані належні та допустимі докази надіслання та одержання спірної видаткової накладної;

- відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, а тому нарахування позивачем пені в розмірі 1% за кожен день прострочення суперечить законодавству;

- щодо додаткового рішення, то відповідач вважає, що місцевим господарським судом вірно здійснено розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог за основним рішенням, водночас вважає за доцільне звернути увагу суду апеляційної інстанції на те, що позивачем не було заявлено жодних клопотань про зменшення судових витрат, а витрати сторін на професійну правову допомогу у цій справі є майже ідентичними.

Процесуальний хід розгляду апеляційних скарг відображений у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду, зокрема, ухвалою суду від 30.01.2023 апеляційні скарги ТОВ «Укс-Груп Україна» подані на рішення та додаткове рішення у справі № 914/1153/22 призначено до спільного розгляду в судовому засіданні на 23.02.2023.

В дане судове засідання прибув представник відповідача, який підтримав свої доводи, міркування та заперечення на апеляційну скаргу та заявив усне клопотання про відшкодування судових витрат.

15.02.2023 через систему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неможливістю забезпечити його участь, оскільки адвокат буде знаходитись в іншому судовому засіданні, яке призначено на 23.02.2023. Додатком до вказаного клопотання є скріншот з Єдиного реєстру судових рішень та копія адвокатська угода № 11/21 LA від 01.10.2021.

Розглянувши подане клопотання, судова колегія відмовила в його задоволенні, позаяк з долучених адвокатом до клопотання документів не вбачається участь саме адвоката Писаренка М.О. у кримінальній справі в Голосіївському районному суді м. Києва.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, враховуючи приписи процесуального законодавства, приймаючи до уваги ту обставину, що ухвалою суду апеляційної інстанції від 30.01.2023 участь уповноважених представників в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, з врахуванням позиції апелянта, наведеної в апеляційних скаргах, судова колегія вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваних рішень в апеляційному порядку за відсутності представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія встановила наступне:

8 жовтня 2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укс-Груп Україна» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Інстал Груп» (покупець) було укладено договір поставки №42060810, за умовами якого постачальник (позивач) зобов`язувався у порядку та в строки, встановлені цим договором, передати у власність покупця трубопровідну арматуру та деталі трубопроводу, а покупець (відповідач) зобов`язувався прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Кількість товару визначається у рахунках-фактурах, видаткових накладних та специфікаціях (п. 1.2. договору).

Згідно п. 2.2. договору асортимент, кількість, ціна за одиницю товару, що поставляється, визначаються у рахунках-фактурах та видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.1 договору постачальник поставляє товар в повному обсязі, в строк протягом 5 календарних днів з моменту отримання оплати за товар, за умови наявності товару на складі.

Пунктом 3.5. договору встановлено, що право власності на поставлену партію товару і ризики загибелі та/або пошкодження товару переходять від постачальника до покупця з моменту передачі-прийому товару в пункті поставки та засвідчується підписанням сторонами видаткової накладної. Дата отримання покупцем партії товару та супровідних документів є дата видаткової накладної.

Згідно п. 3.4. договору прийом товару за кількістю і якістю здійснюється матеріально відповідальним представником покупця за довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей, оформленою у відповідності з вимогами діючого законодавства України:

за кількістю - згідно із накладною;

за якістю - згідно із супровідними документами, що посвідчують якість товару, який поставляється.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач з 01.03.2019 по 16.12.2020 поставив відповідачу згідно видаткових накладних товар на загальну суму 2972414,14 грн, який відповідачем оплачено.

За твердженнями позивача, 02.02.2022 відповідачу було поставлено товар згідно видаткової накладної №УГ106 від 02.02.2022 на загальну суму 117611,74 грн, який відповідачем не оплачено.

Відповідно до п. 4.2. договору оплата товару здійснюється покупцем протягом 30 календарних днів з дня отримання покупцем оригіналу рахунка від постачальника та оригіналу другого примірника видаткової накладної, які мають бути надані ним покупцю відразу після повної поставки товару за відповідним замовленням.

Оплата товару здійснюється покупцем у два етапи при умові, якщо товарний ліміт в еквіваленті перевищує 300000,00 грн:

- авансова оплата у розмірі 50% від вартості товару за відповідним замовленням здійснюється після укладення відповідного замовлення на дату отримання від продавця відповідного рахункуа на оплату;

- наступна оплата у розмірі 50% від вартості товару за відповідним замовленням здійснюється після поставки товару протягом 30 календарних днів з дати отримання покупцем оригіналу рахунка від постачальника та оригіналу другого примірника видаткової накладної, які мають бути надані ним покупцю відразу після повної поставки товару за відповідним замовленням.

Додатком від 01.10.2020 до договору сторони домовились про те, що починаючи з 01.10.2020 будуть здійснювати підписання документів, зокрема видаткових накладних в формі електронних документів, для підтвердження господарських операцій з використанням комп`ютерної програми «M.E.Doc», яка реалізовує функціонал обміну електронним документами між контрагентами та контролюючими органами.

Сторона, яка здійснює надсилання Е-документів вважається стороною-відправником, а сторона яка здійснює отримання Е-документа, вважається стороною-одержувачем.

Е-документи вважаються підписаними і набирають чинності з моменту підписання з використанням ЕЦП стороною одержувачем Е-документа, отриманого від сторони-відправника з нанесеним нею ЕЦП.

Е-документи вважаються підписаними і набирають чинності у випадках, коли вони були підписані ЕЦП стороною-відправником та надіслані стороні-одержувачу, проте протягом 3-х днів сторона - одержувач не підписала такі Е-документи та не надіслала стороні-відправнику мотивованої відмови від підписання Е-документів. Мотивована відмова від підписання Е-документів має надсилатися через механізм відхилення Е-документа з обов`язковим наданням коментарів про обґрунтовані причини відхилення.

Додатком від 20.10.2020 до договору сторони погодили специфікацію товару, а також визначили, що оплата здійснюється у 2 етапи:

- 30% попередня оплата згідно рахунка;

- 70% після відвантаження протягом 30 календарних днів.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості товару, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 117611,74 грн основного боргу, 100893,17 грн. пені, 8601,84 грн. 3% річних, 29569,20 грн інфляційних.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, поставлений позивачем з 01.03.2019 по 16.12.2020 відповідачу товар на загальну суму 2972414,14 грн останнім було оплачено повністю, остання оплата здійснена 30.09.2021.

Позивач стверджує, що неоплаченою є поставка товару згідно видаткової накладної №УГ106 від 02.02.2022 на загальну суму 117611,74 грн. Факт поставки товару за вказаною накладною заперечується відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Відповідно до ч. 8 ст. 19 ГК України усі суб`єкти господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, виділені на окремий баланс, зобов`язані вести первинний (оперативний) облік результатів своєї роботи, складати та подавати відповідно до вимог закону статистичну інформацію та інші дані, визначені законом, а також вести (крім громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які провадять господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці) бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Згідно п. 1.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, Положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п. 2.1. Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Пунктом 2.2. Положення встановлено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2.4. Положення).

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (п. 2.5. Положення).

Згідно п. 2.6. Положення, фізичні та юридичні особи, які беруть участь у здійсненні операцій, пов`язаних з прийомом і видачею грошових коштів, цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об`єктів майна, забезпечуються підприємством, установою, що виконує ці операції, копіями первинних документів про таку операцію.

Відповідно до п. 2.14. Положення, відповідальність за своєчасне і якісне складання документів, передачу їх у встановлені графіком документообороту терміни для відображення у бухгалтерському обліку, за достовірність даних, наведених у документах, несуть особи, які склали і підписали ці документи.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Згідно п. 2.16. Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Відтак, документ не може вважатися первинним документом якщо він не містить достатньої інформації про господарську операцію або взагалі не містить такої. Саме первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції та містять усі необхідні реквізити, є підставою для обліку господарських операцій. Тобто, без наявності первинного документу бухгалтер не має права відображати господарську операцію в обліку.

Якщо зміст правочину, воля сторін зафіксовані в одному або кількох документах (у тому числі електронних, за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то він також вважається таким, що вчинений у письмовій формі, за умови, якщо він підписаний його стороною.

Отже, як встановлено судом, сторонами було погоджено використання електронного документообігу. Таким чином, на відносини сторін, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом статей 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Як вбачається із відображення видаткової накладної №УГ106 від 02.02.2022 на загальну суму 117611,74 грн на паперовому носії, вона підписана ЕЦП лише позивача, натомість ЕЦП відповідача такий документ не скріплювався.

Додатком від 01.10.2020 до договору сторони погодили порядок набрання чинності відповідного документа у разі не підписання контрагентом - у випадку, коли вони були підписані ЕЦП стороною-відправником та надіслані стороні-одержувачу, проте протягом 3-х днів сторона-одержувач не підписала такі Е-документи та не надіслала стороні-відправнику мотивованої відмови від підписання Е-документів.

Водночас, відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи повідомлення від відповідача про одержання видаткової накладної №УГ106 від 02.02.2022. Отож, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту підписання відповідачем видаткової накладної №УГ106 від 02.02.2022, чи схвалення операції за такою накладною в будь-який інший погоджений сторонами та передбачений законодавством спосіб. Разом з тим, відповідач заперечив факт отримання товару за видатковою накладною №УГ106 від 02.02.2022. Водночас, варто зауважити, що видаткова накладна №УГ106 від 02.02.2022 була оформлена позивачем після закінчення строку дії договору, який було укладено до 31.12.2021, в матеріалах справи відсутні докази, що строк договору сторонами було продовжено як і відсутні докази, які б підтверджували досягнення сторонами будь-яких домовленостей щодо відстрочення поставки партії товару до 02.02.2022, з урахуванням того, що остання поставка партії товару в межах дії договору відбулася 16.12.2020.

З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги те, що матеріалами справи не підтверджено факту прострочення відповідача, відтак суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 117611,74 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 10.5. договору, у випадку порушення строків оплати, покупець сплачує постачальнику неустойку в розмірі 1% від вартості неоплаченого товару, за кожний день прострочення.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 100893,17 грн пені, 8698,51 грн 3% річних, 29569,20 грн інфляційних.

Відповідно до ч. 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7 Прикінцевих положень ГК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Частиною 1 ст. 231 ГК України встановлено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З наведеного слідує, що розмір пені, погоджений сторонами в договорі, в жодному випадку не може перевищувати граничного розміру пені, встановленого законом, відтак, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність перерахунку та зменшення пені, заявленої позивачем до стягнення - не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Проаналізувавши здійснений місцевий господарським судом перерахунок штрафних санкцій, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача підлягають стягненню 6686,21 грн. пені, 8223,02 грн. 3 % річних та 29105,71 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи наведене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ Укс-Груп Україна та покладення судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України.

Переглядаючи додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 10.11.2022 у даній справі, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне зазначити наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач, на підтвердження понесених ним витрат в сумі 49629,15 грн., подав - копії адвокатської угоди №11/21-LA від 01.10.2021, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії №1662 від 14.04.2010, ордеру АА №1212481 від 27.05.2022, виданому адвокату Писаренку М.О., довіреності від 10.07.2022, довіреності від 10.07.2022, ордеру КС №333732 від 11.09.2022, виданому Адвокатським бюро «Максим Писаренко» адвокату Булгарову В.Д., договору доручення №05/22-СА від 11.09.2022, укладеним між Адвокатським бюро «Максим Писаренко» та адвокатом Булгаровим В.Д., ордеру ВС №1163268 від 03.10.2022, виданому адвокату П`ятковській І.П. адвокатської угоди №11/21-LA від 01.10.2021, договору доручення №05/22-СА від 01.10.2022, укладеним між Адвокатським бюро «Максим Писаренко» та адвокатом П`ятковською І.П., акту виконаних робіт від 28.10.2022 з додатком №1 на суму 49629,15 грн.

Відповідач, в свою чергу, на підтвердження понесених ним витрат в сумі 50000,00 грн. подав копії ордеру ВС №11504413 від 13.07.2022, договору про надання правової допомоги №07-22 від 13.07.2022, додатку «Розрахунок вартості професійно-правової допомоги» від 13.07.2022 до договору, додатку «Детальний опис робіт (наданих послуг)» від 13.07.2022 до договору, акту приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 02.11.2022.

Матеріалами справи підтверджено отримання позивачем та відповідачем послуг адвокатів та понесення ними витрат в суді першої інстанції.

З огляду на те, що позов було задоволено частково, місцевий господарський суд, у відповідності до вимог ст. 123 та 129 ГПК України, здійснив розподіл витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за основним рішенням у даній справі, стягнувши з відповідача на користь позивача 7992,24 грн., а з позивача на користь відповідача 41430,00 грн.

Отож, з огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваних рішень Господарського суду Львівської області від 31.10.2022 та від 10.11.2022 у справі № 914/1153/22, оскільки такі ухвалені у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та з врахуванням усіх фактичних обставин справ.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 31.10.2022 покладається на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Укс-груп Україна».

Рішення Господарського суду Львівської області від 31.10.2022 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 10.11.2022 у справі № 914/153/22 залишити без змін.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 03.03.2023.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік