ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023м. ДніпроСправа № 904/4102/22

за позовом Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004", с. Попівці, Волочинський район, Хмельницька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРУТЛАЙФ", м. Дніпро

про стягнення заборгованості

Суддя Ярошенко В.І.

Без участі (виклику) представників сторін

ПРОЦЕДУРА

Приватне підприємство "Аграрна компанія 2004" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРУТЛАЙН" про стягнення заборгованості у розмірі 185 592 грн, з яких: 67 946, 34 грн - сума основного боргу, 44 090, 69 грн - пеня, 67 939, 21 грн - інфляційні втрати та 5 616, 45 грн - 3 % річних.

Ухвалою суду від 14.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/4102/22. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання до суду відзиву на позовну заяву.

05.12.2022 від відповідача надійшли письмові пояснення відповідача.

06.12.2022 через систему «Електронний суд» відповідач подав клопотання про залучення доказів, а саме платіжні доручення про часткову сплату боргу.

26.01.2023 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про долучення доказів, а саме копій платіжних доручень про часткову сплату заборгованості.

27.01.2023 від відповідача надійшло клопотання про долучення документів.

08.02.2023 від позивача надійшла заява щодо стягнення витрат на правову (правничу) допомогу.

13.02.2023 від позивача надійшли додаткові пояснення.

13.02.2023 від відповідача надійшла заява про долучення платіжних доручень.

14.02.2023 від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.

Судова система не припиняє працювати, але значна кількість повітряних тривог, відключення електроенергії, відсутність фінансування на поштові відправлення, призводить до збільшення часу розгляду судових справ.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті ст. 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято рішення у справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладена у позовній заяві

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки 9.03/16 від 09.03.2016 в частині оплати за отриманий товар.

Позиція відповідача викладена у письмових поясненнях

Відповідач не заперечує того факту, що строк оплати за поставлений позивачем товар настав напередодні початку збройної агресії Російської Федерації.

Проте, 24.02.2022 відповідач зупинив роботу, у зв`язку із введенням на території України правового режиму воєнного стану та відсутністю організаційних і технічних умов для господарської діяльності підприємства.

Крім того, у цей період більшість наших контрагентів почали притримувати розрахунки за поставлений нами товар, мотивуючи різними причинами, а згодом надходження коштів на банківські рахунки відповідача взагалі припинилися.

14.03.2022 усі працівники підприємства відповідача були звільнені (крім директора та головного бухгалтера) для забезпечення діяльності підприємства відповідача.

Наразі відповідач поступово намагається розраховуватися за всіма борговими зобов`язаннями та відновити у повному обсязі господарську діяльність.

Дебіторська заборгованість відповідача складає 6 939 863, 07 грн, тоді як кредиторська - 4 884 982,98 грн.

Крім того, відповідач повністю заперечує проти нарахування штрафних санкцій 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки їх сума складає набагато більше усієї суми боргу, що, вочевидь, не відповідає принципу розумності та справедливості.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

09.03.2016 між Приватним підприємством «Аграрна компанія 2004» (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрутлайф» (далі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки № 9.03/16 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця наступне: свіжі фрукти (яблука) (далі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти даний Товар та оплатити його вартість на умовах цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2 договору, найменування, асортимент Товару; визначається у видаткових накладних на Товар.

Пунктом 2.5 договору встановлено, що поставка товару здійснюється відповідно до Правил інтерпретації міжнародних торгових термінів «ІНКОТЕРМС-2010»: EXW - склад Постачальника: с. Свіршківці, Чемеровецький район, Хмельницька область. шляхом самовивозу. Товар завантажується у тару Покупця, або за окрему плату - у тару Постачальника.

Право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця у момент передачі товару Покупцю, що оформлюється відповідною накладною, підписаною Сторонами. Товар передається Постачальнику (представнику Постачальника) лише за пред`явлення останнім належним чином оформленої довіреності на отримання такого Товару (пункт 2.6 договору).

Відповідно до пунктів 3.1 - 3.3 договору орієнтовна ціна Договору становить суму всіх рахунків, наданих Постачальником та оплачених Покупцем. Вартість однієї тони Товару зазначається у рахунку-фактурі та/або видаткових накладних. Остаточна кількість Товару та ціна Договору встановлюється згідно видаткових накладних. Ціна на товар може змінюватися впродовж дії Договору. Вартість оплаченого Покупцем на підставі рахунків Постачальника Товару зміні не підлягає.

Пунктом 3.5 договору встановлено, що Покупець проводить 100% оплату за Товар на підставі виставлених Постачальником рахунків у строк протягом 21 (одного) календарного дня з моменту поставки Товару. Не виставлення Постачальником рахунку на оплату не є перешкодою для не оплати Товару. В будь-якому разі, загальна сума поставленого, але неоплаченого Товару не повинна перевищувати 1 000 000, 00 (один мільйон гривень) грн.. При перевищенні даної суми Постачальник має право не поставляти Товар до повної оплати поставленого Товару Покупцем. Жодні штрафні санкції до Постачальника при цьому не застосовуються.

Відповідно до пункту 3.6 договору оплата вартості Товару здійснюється Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, або за домовленістю Сторін в іншій формі в межах чинного законодавства України.

За порушення строків оплати за Товар Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (пункт 5.2 договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін та діє до 31 грудня 2016 року (пункт 9.1 договору).

Додатковою угодою від 09.03.2016 сторони вирішили внести зміни в Договір та викласти п. 3.5 Договору в наступній редакції: «Покупець проводить 100% оплату за Товар на підставі виставлених Постачальником рахунків у строк протягом 21 (одного) календарного дня з моменту поставки Товару. Невиставлення Постачальником рахунку на оплату не є перешкодою для неоплати Товару. В будь-якому разі, загальна сума поставленого, але неоплаченого Товару не повинна перевищувати 1 500 000, 00 (один мільйон п`ятсот тисяч гривень) гри. При перевищенні даної суми Постачальник має право не поставляти Товар до повної оплати поставленого Товару Покупцем, Жодні штрафні санкції до Постачальника при цьому не застосовуються».

Додатковою угодою № 2 від 30.12.2016 сторони вирішили продовжити дію Договору та викласти п. 9.1.Договору в наступній редакції: «Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до 31 грудня 2017 року, а в частині проведення взаєморозрахунків - до повного їх виконання. У разі коли жодна зі сторін за 20 (двадцять) календарних днів до закінчення терміну дії договору письмово не виявить бажання припинити його або змінити його умови, то він залишається автоматично пролонгований на новий календарний рік кожного разу».

Доказів припинення договору поставки № 9.03/16 від 09.03.2016 сторонами не надано.

На виконання умов Договору впродовж 2022 року Постачальником було поставлено, а Покупцем отримано Товар на загальну суму 2 151 662, 58 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- № 77 від 10.01.2022 на суму 103 093, 24 грн з ПДВ;

- № 114 від 11.01.2022 на суму 104 423 грн з ПДВ;

- № 167 від 13.01.2022 на суму 278 248, 32 грн з ПДВ;

- № 210 від 14.01.2022 на суму 104 538, 50 грн з ПДВ;

- № 275 від 17.01.2022 на суму 117 477, 30 грн з ПДВ та 3 993 грн зворотна тара;

- №274 від 17.01.2022 на суму 119 187 грн з ПДВ та 3 993 грн зворотна тара;

- № 455 від 22.01.2022 на суму 114 180 грн з ПДВ;

- № 743 від 28.01.2022 на суму 125 667, 36 грн з ПДВ;

- № 765 від 29.01.2022 на суму 122 777, 60 грн з ПДВ;

- № 937 від 02.02.2022 на суму 127 312, 35 грн з ПДВ;

- № 4714 від 28.05.2022 на суму 101 394, 55 грн з ПДВ;

- № 5175 від 06.06.2022 на суму 102 717, 26 грн з ПДВ;

- № 5298 від 08.06.2022 на суму 102 048, 96 грн з ПДВ;

- № 5492 від 14.06.2022 на суму 102 420, 24 грн з ПДВ;

- № 5970 від 24.06.2022 на суму 66 570, 50 грн з ПДВ;

- № 6024 від 25.06.2022 на суму 28 406, 40 грн з ПДВ;

- № 6047 від 27.06.2022 на суму 29 040 грн з ПДВ;

- № 6197 від 28.06.2022 на суму 71 280 грн з ПДВ;

- № 6522 від 05.07.2022 на суму 230 880 грн з ПДВ.

Крім того, станом на 01.01.2022 початкове сума сальдо на яку Постачальником був поставлений Товар Покупцю становила 510 202, 30 грн. Даний факт визнано як позивачем так і відповідачем та підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків станом за період з 01.01.2022 року по 26.08.2022.

Станом на дату подання позовної заяви відповідачем частково оплачено товар на суму 2 593 918, 54 грн (з урахуванням початкової суми сальдо), що підтверджується випискою з банку по рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.01.2022 по 28.10.2022 та платіжними дорученнями: № 776 від 06.01.2022 на суму 200 000 грн; № 777 від 10.01.2022 на суму 186 585, 60 грн; № 3709 від 14.01.2022 на суму 123 616, 70 грн; № 820 від 28.01.2022 на суму 100 000 грн; № 3784 від 02.02.2022 на суму 107 516, 24 грн; № 950 від 15.02.2022 на суму 150 000 грн; № 3855 від 18.02.2022 на суму 50 000 грн; № 3838 від 17.02.2022 на суму 100 000 грн; № 1001 від 23.03.2022 на суму 50 000 грн; № 972 від 23.02.2022 на суму 150 000 грн; № 1015 від 30.03.2022 на суму 50 000 грн; № 1077 від 15.04.2022 на суму 50 000 грн; № 1095 від 20.04.2022 на суму 50 000 грн; № 3964 від 28.04.2022 на суму 50 000 грн; № 3995 від 06.05.2022 на суму 50 000 грн; № 1129 від 13.05.2022 на суму 50 000 грн; № 1159 від 25.05.2022 на суму 50 000 грн; № 1170 від 27.05.2022 на суму 110 000 грн; № 1178 від 31.05.2022 на суму 40 000 грн; № 4033 від 06.06.2022 на суму 110 000 грн; № 4034 від 08.06.2022 на суму 110 000 грн; № 4046 від 14.06.2022 на суму 105 000 грн; № 1204 від 24.06.2022 на суму 95 000 грн; № 1206 від 24.06.2022 на суму 1 000 грн; № 4093 від 06.07.2022 на суму 102 880 грн; № 4068 від 28.06.2022 на суму 50 000 грн; № 4066 від 27.06.2022 на суму 29 040 грн; № 4069 від 28.06.2022 на суму 71 280 грн; № 1240 від 06.07.2022 на суму 128 000 грн; № 1252 від 29.07.2022 на суму 20 000 грн; № 4115 від 15.07.2022 на суму 20 000 грн; № 11 від 19.08.2022 на суму 15 000 грн; № 4201 від 23.09.2022 на суму 10 000 грн; № 4252 від 17.10.2022 на суму 3 000 грн; № 4281 від 28.10.2022 на суму 3 000 грн; № 1308 від 08.11.2022 на суму 3 000 грн.

Отже, станом на день подання позову у відповідача наявна заборгованість у сумі 67 946, 34 грн.

Доказів повної оплати вартості поставленого товару до суду не надано.

Таким чином, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 67 946, 34 грн, що і стало причиною звернення позивача до суду. Крім суми основного боргу в розмірі 67 946, 34 грн позивач просить стягнути пеню у розмірі 44 090, 69 грн, інфляційні втрати у розмірі 67 939, 21 грн та 3 % річних у розмірі 5 616, 45 грн.

26.01.2023 позивач надав докази часткової сплати основного боргу в розмірі 60 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 4335 від 18.11.2022 на суму 5 000 грн, № 1339 від 09.12.2022 на суму 10 000 грн, № 4383 від 20.12.2022 на суму 5 000 грн, № 1346 від 23.12.2022 на суму 5 000 грн, № 1355 від 30.12.2022 на суму 5 000 грн, № 4421 від 06.01.2022 на суму 5 000 грн, № 4425 від 13.01.2023 на суму 5 000 грн, № 1385 від 20.01.2023 на суму 5 000 грн, № 4 від 27.01.2023 на суму 5 000 грн, № 1398 від 03.02.2023 на суму 5 000 грн, № 1407 від 10.02.2023 на суму 5 000 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з поставки товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Щодо суми основного боргу

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Судом встановлено, що позивач поставив відповідачу товар на суму 2 593 918, 54 грн н, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними.

Відповідач частково сплатив поставлений товар у сумі 2 151 662, 58 грн.

Таким чином, залишок основної заборгованості відповідача перед позивачем за договором становить 67 946, 34 грн.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позовна заява до Господарського суду Дніпропетровської області була направлена позивачем через систему «Електронний суд 11.11.2022.

Після звернення позивача до суду з даним позовом, відповідачем були надані докази часткової оплати боргу в сумі 60 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 4335 від 18.11.2022 на суму 5 000 грн, № 1339 від 09.12.2022 на суму 10 000 грн, № 4383 від 20.12.2022 на суму 5 000 грн, № 1346 від 23.12.2022 на суму 5 000 грн, № 1355 від 30.12.2022 на суму 5 000 грн, № 4421 від 06.01.2022 на суму 5 000 грн, № 4425 від 13.01.2023 на суму 5 000 грн, № 1385 від 20.01.2023 на суму 5 000 грн, № 4 від 27.01.2023 на суму 5 000 грн, № 1398 від 03.02.2023 на суму 5 000 грн, № 1407 від 10.02.2023 на суму 5 000 грн.

Таким чином, на момент прийняття рішення у даній справі сума спірного основного боргу відповідача перед позивачем сплачена частково в розмірі 60 000 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстави. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування та є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Як на тому наголошено у пункті 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз`яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Суд вважає за можливе взяти до уваги вказані вище роз`яснення пленуму Вищого господарського суду України та застосувати їх за аналогією до статті 231 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення), зважаючи на відсутність будь-яких роз`яснень щодо спірного питання, враховуючи норми ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року № 2147-VIII.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що закриття провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 60 000 грн була сплачена відповідачем після звернення позивача до суду з даним позовом. У зв`язку з наведеними обставинами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі в частині вимог позивача про стягнення з відповідача вищенаведеної суми основного боргу в зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Тому позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 7 946, 34 грн.

Щодо стягнення пені

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п. п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За порушення строків оплати за Товар Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (пункт 5.2 договору).

Позивач зазначив, що оскільки відповідач не оплачував у повному обсязі і в належні строки жодні рахунки позивача, кожна наступна оплата зараховувалася позивачем в якості оплати по більш ранньому неоплаченому рахунку.

Таким чином, відповідно до договору, відповідачу нарахована пеня в розмірі 44 090, 69 грн, у зв`язку із порушенням строків оплати за поставлений товар згідно договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що він є арифметично неточним. Однак, оскільки заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума пені знаходиться у межах здійсненого судом перерахунку, то вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню у повному обсязі в розмірі.

Щодо сум інфляційних втрат та 3% річних

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати оплати боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат за користування грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне його виконання.

За порушення прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України дає право позивачу стягнути із відповідача інфляційні втрати в розмірі 67 939, 21 грн за загальний період з лютого по жовтень 2022 року та 3 % річних у сумі 5 616, 45 грн за той самий період.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд зазначає, що він є вірним.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає інфляційні втрати у розмірі 67 939, 21 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, суд встановив, що заявлена до стягнення сума у розмірі 5 616, 45 грн вказаних нарахувань є вірною.

На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 5 616, 45 грн та інфляційних втрат у розмірі 67 939, 21 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій

Як вбачається з листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 форс-мажорною обставиною в Україні визнано військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення 24 лютого 2022 року воєнного стану в нашій державі. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року і до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями статті 218 Господарського кодексу України, у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в силу приписів частини 1 статті 617 Цивільного кодексу, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу та ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

28.02.2022 ТПП України видала лист-підтвердження про настання форс-мажорних обставин, утім такий лист не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконати зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання. І навіть в самому листі є застереження про те, обставини є надзвичайними та невідворотними за зобов`язаннями, виконання яких стало неможливим у встановлений термін, але аж ніяк не для всіх зобов`язань, як помилково вказує відповідач.

Тобто головним є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Щоб засвідчити форс-мажорні обставини відповідачу необхідно звернутися до Торгово-промислової палати, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається, як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Утім відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності форс-мажору у спірних правовідносинах (відповідний сертифікат Торгово-промислової палати).

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності Товариство у відзиві на позов не вказує, які саме на його думку зобов`язання за Договором були ним порушені або невиконані. Разом з тим, посилаючись на дію карантинних заходів та введення воєнного стану в Україні стверджує, що ці обставини (форс-мажорні) зумовили виникнення затримок з оплати товару.

Крім того, одне лише передбачене законом віднесення карантину та воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках карантину (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання договору поставки.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

У матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за договором.

Відтак, клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, є необґрунтованим.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Також у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу, які складають 10 000 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у зазначеному розмірі позивачем до матеріалів справи долучено копії договору про надання правової (професійної правничої) допомоги № АК-040121 від 04.01.2022, укладеного між Приватним підприємством «Аграрна компанія 2004» та Адвокатським об`єднанням «Епсілон Груп», додаткова угода № 1 від 10.11.2022, акт приймання-передачі наданих послуг від 06.02.2022, ордер серія ВХ № 1033959 від 29.09.2022, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ХМ № 000354 від 10.03.2021.

Як встановлено судом та вбачається з умов п. 1 додаткової угоди № 1 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 04.01.2022 № АК-040121, за надання правової (правничої) допомоги за договором у господарській справі за позовом Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрутлайн» про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 185 592, 69 грн. Сторони встановили, що розмір гонорару за надання правової (правничої) допомоги в суді першої інстанції є фіксованою сумою, а саме 10 000 грнр та не залежить від кількості документів та/або годин витрачених адвокатом та надання правої (правничої) допомоги.

Клієнт сплачує гонорар протягом 10 (десяти) банківських днів після опублікування Господарським судом Дніпропетровської області повного тексту рішення по справі (пункт 2 додаткової угоди).

Відповідно до Акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 06.02.2023 Адвокатським об`єднанням «Епсілон Груп» надано послуги на загальну суму 10 000 грн.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не надав заперечень проти віднесення на нього витрат на професійну правничу допомогу. Клопотання про зменшення розміру витрат не було заявлено.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі. Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу.

Разом із тим, у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VІ від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VІ від 05.07.2012 врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейський суд з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" від 23.01.2014, "Горковлюк та Кагановський проти України" від 04.10.2018).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху", зазначив, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом.

Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними(§55).

За наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", Європейський суд з прав людини керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v.Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6672,9євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення "гонорару успіху" у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді та досягнення обумовленого між сторонами успішного результату.

Суд не може погодитися із доводами позивача, що 10 000 грн гонорару успіху є співмірним розміром витрат на правничу допомогу. В кожній конкретній справі суд оцінює розмір таких витрат у сукупності з іншими критеріями (зокрема, розумність, необхідність, чи були вони фактично понесені). Критерій розумності у спірному випадку стосується не суто розміру грошової суми від ціни позову, а оцінюється у співвідношенні із виконаною роботою, обставинами справи, тощо. Суд не вбачає розумної потреби у таких витратах для цієї справи, не вважає, що вони відповідають критерію необхідності.

Крім того, суд звертає увагу, що дана справа не є складною, її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги ґрунтуються на стандартних документах про перевезення, позовна заява є шаблонною, що використовується для масових звернень до суду, не містить складних розрахунків та фактично дана сума була безспірною.

Розглянувши доданий акт приймання-передачі наданих послуг, суд звертає увагу, що зокрема, що в акті зазначено, що на підготовку даної позовної заяви, яка є типовою та нескладною, витрачено аж 6 год.

З аналогічного питання щодо системності подання ідентичних позовів та заяв, у яких зазвичай змінюються лише дати, суми тощо Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладено правову позицію у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, у якій зменшено розмір витрат на правову допомогу на 90%.

На підставі викладеного, враховуючи всі витрати на професійну правову допомогу, враховуючи баланс інтересів сторін у даному питанні, суд вважає адекватним розміром правничої допомоги, яка може бути покладена на відповідача 5 000 грн. Суд вважає за необхідне скористатися правом суду і не розподіляти витрати на правову допомогу в іншій частині на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Тому судовий збір за подання позову в розмірі 2 625, 79 грн слід покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ФРУТЛАЙФ".

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 231, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРУТЛАЙФ" основного боргу у розмірі 60 000 грн.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРУТЛАЙФ" (49033, м. Дніпро, вул. Краснопільська, буд. 9, оф. 318; ідентифікаційний код 39321180) на користь Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004 (31222, Хмельницька область, Волочинський район, с. Попівці, вул. Шкільна, буд. 34-а; ідентифікаційний код 33007579) суму основного боргу в розмірі 7 946, 34 грн, пеню у розмірі 44 090, 69 грн, інфляційні втрати в розмірі 67 939, 21 грн, 3 % річних у розмірі 5 616, 45 грн, витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 5 000 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 625, 79 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.І. Ярошенко