ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"06" березня 2023 р. Справа № 916/3530/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В. розглянувши справу
про стягнення 183464,34 грн.
Розгляд справи здійснюється без повідомлення (виклику) учасників справи.
Обставини справи.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2022 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.12.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 916/3530/22 визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
17 січня 2023 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, який прийнято судом до розгляду та залучено до матеріалів справи. У відзиві відповідач вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Так, відповідач зазначає, що ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» здійснено звернення до Господарського суду Одеської області із позовною заявою від 04.11.2021 № 06/02-4928 про стягнення з Одеського національного медичного університету заборгованості за спожиту активну електричну енергію у розмірі 578483,44 грн, 3% річних в розмірі 7631,89 грн, та інфляційних втрат у розмірі 7524,88 грн. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.11.2021 року по справі № 916/3353/21 відкрито провадження у справі.
Надалі в ході розгляду справи у період з листопада 2021 року по травень 2022 року, позивачем не здійснювались жодних заходів щодо збільшення розміру позовних вимог, (ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2022 було призначено розгляд справи по суті на 12.05.2022р.).
За результатом розгляду справи було ухвалено рішення від 30.06.2022 по справі № 916/3353/21, яким позовні вимоги ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» задоволено у повному обсязі.
Відповідач вказує, що після спливу строку на подання апеляційної скарги на рішення суду, Одеський національний медичний університет враховуючи актуальну судову практику у подібних правовідносинах, здійснив заходи щодо виконання рішення по справі № 916/3353/21. Однак, оскільки позовна заява TOB «ООЕК» не містила реквізитів для перерахування коштів на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2022, було здійснено звернення у телефонному режимі до представника позивача щодо надання відповідних рахунків. 11 серпня 2022 року на електронну адресу відповідача, було отримано лист зі змістом файлу «Реквізити ТОВ «ООЕК». Відповідач невідкладно здійснив заходи із звернення до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області з метою виконання рішення суду в частині сплати заборгованості у загальній сумі 593640,21 гри, в т.ч. судовий збір у розмірі 8 904,60 грн.
Проте, враховуючи вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 09 червня 2021 року № 590 «Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану» (зі змінами та доповненнями), сплата коштів повинна була здійснитись з урахуванням пунктів 18, 19 Порядку, тобто першочергова сплата в умовах воєнного стану. Вказані обставини, не залежали від Одеського національного медичного університету .
Крім того, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області у зв`язку з надходженням заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» від 09.08.2022 року №06/02-1764 та оригіналу наказу Господарського суду Одеської області від 02.08.2022 року по справі № 916/3353/21 звернулось до Одеського національного медичного університету з листом від 11.08.2022 року № 10-06-06/5267 «Про надходження документів щодо безспірного списання» про необхідність визначення кодів класифікацій видатків та рахунків, за якими повинно проводитись безспірне списання заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 578 483,44 грн.
Одеський національний медичний університет надав до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області необхідну інформацію з метою проведення безспірного списання коштів за спожиту електричну енергію, для найшвидшого виконання рішення суду по справі № 916/3353/21.
Отже, відповідач виконав рішення Господарського суду Одеської області віл 30 червня 2022 року по справі № 916/3353/21 у повному обсязі.
Відповідач вважає, що ТОВ «ООЕК» повторно намагається притягнути до відповідальності ОНМУ за одне і те саме порушення, що суперечить чинному законодавству України. Станом на день подання позову, позивач визначив ціну позову, яка розраховувалась із усіма передбаченими санкціями за зобов`язанням. В ході розгляду справи, представник позивача не забезпечив належного захисту порушених прав в частині збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві, а лише наразі вказує, що з тих самих підстав порушені права TOB «ООЕК».
Відповідач також зазначає, що, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року№64/2022 введено в Україні воєнний стан з 24 лютої о 2022 року строком на 30 діб.
Беручи до уваги широкомасштабну збройну агресію Російської Федерації проти України, відповідними Законом України «Про затвердження Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану», військовий стан продовжувався та діє до 19 лютого 2023 року.
Також відповідач наголошує, що загальновідомим фактом в умовах воєнного стану є те, що Торгова-промислова палата України засвідчила форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 (лист від 28 лютого 2022 року). Це означає, що війна є форс-мажором, тобто обставиною непереборної сили, яка звільняє особу від відповідальності у випадку несплати чи несвоєчасної сплати за комунальні послуги.
В свою чергу, відповідно до частини 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.
Відповідно до пункту 6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору. Враховуючи загальновідомий факт настання форс-мажорних обставин (військова агресія) на усій території України, для окремих видів договорів не є необхідним підтвердження окремо, настання обставин непереборної сили.
Враховуючи вищевикладене, дія форс-мажорних обставин та вимоги постанови КМУ від 05.03.2022 року № 206, прямо забороняють здійснювати тиск на фізичних та юридичних осіб в частині нарахувань та стягнень неустойки (штрафів, пені) інфляційних нарахувань, процентів річних за несвоєчасну сплату за отримані послуги.
Відповідач також зазначив, що враховуючи строки виконання відповідного зобов`язання, які розраховуються у наступній послідовності: період квітень - травень 2021- рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді не пізніше 20 календарного дня з дати завершення розрахункового періоду, клієнт здійснює оплату протягом 5 (п`яти) робочих днів від дня отримання рахунку (Комерційна пропозиція) - листопад, грудень 2021 року. Також зауважує, що справа № 916/3353/21 не містила позовних вимог щодо стягнення пені. Враховуючи наданий позивачем розрахунок ціни позову (у якому визначено періоди) та строк звернення із позовною заявою до суду,а саме: 20 грудня 2022 року, позивачем пропущено строки звернення до суду із вказаними позовними вимогами, що є підставою у відмові в задоволенні позову.
24 січня 2023 року до суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив, яку прийнято судом до розгляду та залучено до матеріалів справи.
У відповіді на відзив позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання у спрощеному провадженні має право подати заяву про збільшення розміру позовних вимог. В той же час, позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовними вимогами, що обґрунтовані тотожними підставами позову та іншими матеріально-правовими вимогами (за інший період), окремо впродовж строку позовної давності.
Термін оплати за спожиту у квітні-травні 2021 електричну енергію спливав 18.05.2021 та 14.06.2021 відповідно. В той же час оплата вказаної послуги була здійснена відповідачем двома платежами 19.08.2022. Відповідач почав здійснювати заходи щодо сплати за спожиту електричну енергію лише після винесення рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2022 по справі № 916/3353/21 - через рік після наданої послуги, що не може вважатися підставою для звільнення відповідача від відповідальності перед позивачем.
Таким чином, позивач вважає, що відповідачем не доведено наявність обставин, що об`єктивно унеможливлювали своєчасне виконання зобов`язань, у зв`язку з чим немає підстав для звільнення від господарсько-правової відповідальності.
Щодо посилань відповідача на відсутність реквізитів для перерахування коштів зазначаємо, що необхідні реквізити містились у виставлених ОНМУ рахунках за спожиту електричну енергію за квітень та травень 2021. У зв`язку з чим, відповідач мав можливість самостійно сплатити за спожиту електричну енергію у термін, зазначений у виставленому рахунку, договорі та комерційній пропозиції, але не виконав зобов`язання за укладеним договором.
Щодо накладення подвійної відповідальності на відповідача, варто зазначити, що розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань здійснювався за інший період: щодо 3% річних та інфляційних нарахувань - з 02.11.2021 по 15.09.2022, в той же час у справі № 916/3353/21 період нарахувань завершився 01.11.2021.
Таким чином, зважаючи на різний період нарахувань пені, 3% річних, інфляційних нарахувань у справі № 916/3353/21 та справі № 916/3530/22, твердження відповідача про застосування до нього подвійної відповідальності є помилковими та необґрунтованими.
Наявність форс-мажорних обставин може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, проте, не звільняє ОНМЕДУ від виконання зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати вартості використаної електричної енергії в порядку та строки, визначені умовами укладеного між сторонами договору.
Крім того, згідно із п. 12.4. укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії, сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства.
ТОВ «ООЕК» зазначає про відсутність будь-яких повідомлень у вищевказаний строк із наданням підтверджуючих документів від ОНМЕДУ саме про настання форс-мажорних обставин із доведенням впливу саме таких обставин на звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань у спірний період.
Жодних доказів повідомлень ТОВ «ООЕК» із наданням підтверджуючих документів про виникнення форс-мажорних обставин у ОНМЕДУ та неможливість виконання договірних зобов`язань відповідачем разом із відзивом на позовну заяву додано не було.
Позивач наголошує, що відповідачем також не надано належних доказів того, що саме введення військового стану стало причиною неможливості проведення споживачем своєчасного розрахунку за поставлену згідно договору електричну енергію.
Зважаючи на відсутність доказів надзвичайних та невідворотних обставин, що унеможливлюють виконання зобов`язань за Договором позбавляють відповідача можливості посилатись на дію форс-мажорних обставин, як на підставу невиконання зобов`язань та звільнення від відповідальності за їх несвоєчасне виконання.
Позивач вказує, що порушення зобов`язання було здійснене відповідачем ще у 2021 році, після спливу терміну на розрахунок за спожиту електричну енергію та тривало до моменту його оплати, що унеможливлює посилання на запровадження в Україні військового стану, як на підставу для звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.
Підсумовуючи викладене, позивач вважає, що відповідач був зобов`язаний своєчасно здійснювати розрахунки з позивачем щодо оплати вартості спожитої електричної енергії. Зазначені Відповідачем доводи щодо відсутності підстав для сплати штрафних санкцій не підлягають задоволенню, оскільки обставини відсутності умислу відповідача щодо невиконання зобов`язання у погоджений строк не можуть слугувати підставою для звільнення від таких нарахувань, оскільки вимога сплати штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних втрат є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Отже, позивач виконав свої обов`язки та поставив відповідні обсяги електричної енергії до ОНМУ, однак відповідач свого обов`язку щодо своєчасної оплати спожитої електричної енергії в повному обсязі не виконав, тим самим порушив право позивача на своєчасне отримання коштів в повному обсязі за продану електричну енергію відповідно до укладеного договору.
Крім того, позивач звертає увагу, що посилання відповідача на відсутність законних вимог щодо сплати коштів згідно отриманих рахунків не знайшло правового підтвердження впродовж розгляду справи № 916/3353/21, що відображене в мотивувальній частині рішень суду першої та апеляційної інстанцій по вищенаведеній справі.
20 лютого 2023 року до суду від відповідача у справі надійшли письмові пояснення, які прийняті судом до розгляду та залучені до матеріалів справи. У даних письмових поясненнях відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач звертає увагу суду, що позивач у позовній заяві взагалі не наводить аргументи в чому полягає його порушене право та законний інтерес, які є невід`ємними підставами зверненим що господарського суду.
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).
Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
У Перехідних положеннях Господарського процесуального кодексу України, а саме у підпункті 17.1 пункту 17 передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.
Ухвала про відкриття провадження у справі від була надіслана на адреси сторін у справі рекомендованим листом з повідомлення про вручення.

Зазначена ухвала суду отримана сторонами у справі, про що свідчить повернуте на адресу суду поштове повідомлення з відміткою пошти про вручення (т. 1, а.с. 55, 56).

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія, метою здійснення діяльності якого є постачання електричної енергії споживачам, було створено відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу АТ "Одесаобленерго" від постачання електричної енергії.

Так, відповідно до п. 13 розділу XVІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ринок електричної енергії під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання. З метою забезпечення надійного та безперервного постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам відокремлення оператора системи розподілу, кількість приєднаних споживачів до системи розподілу якого перевищує 100 тисяч, здійснюється з урахуванням вимог цього пункту, а саме: суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії; упродовж двох років з 1 січня 2019 року такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території, яка визначається як область, міста Київ та Севастополь, Автономна Республіка Крим, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання; фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

При цьому постановою НКРЕКП № 429 від 14.06.2018 надано ліцензію TOB ООЕК з постачання електричної енергії споживачам.

Відповідно до постанови НКРЕКП № 1876 від 11.12.2018 р. ТОВ ООЕК встановлено тариф на послуги постачальника універсальних послуг, який був затверджений відповідно до Методики розрахунку тарифу на послуги постачальника універсальних послуг, яка затверджена постановою НКРЕКП № 1176 від 05.10.2018.

Відповідно до Постанова НКРЕКП № 1177 від 05.10.2018, якою затверджено Порядок формування ціни на універсальні послуги ТОВ ООЕК були розраховані ціни на універсальні послуги та опубліковані їх на офіційному сайті Товариства та в засобах масової інформації, зокрема, газеті Одеські вісті у номерах № 95 від 12.12.2018, № 97 від 19.12.2018, № 99 від 29.12.2018, та у газеті Вечірня Одеса в номері випуску № 28 (10728) від 12.03.2019.

26 жовтня 2018 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, було прийнято постанову № 1268 "Про затвердження Методичних рекомендації щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії покладається виконання функцій з універсальної послуги на закріпленій території". При цьому, згідно додатку до вказаної постанови ТОВ Одеська обласна енергопостачальна компанія є постачальником універсальної послуги на території Одеської області.

Постановою кабінету Міністрів України № 1325 від 28.12.2020 Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 5 червня 2019 № 483 Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії у додатку № 3 до Положення було встановлено фіксовані ціни на електричну енергію для побутових споживачів за період з 1 січня до 31 березня 2021 року зі 1 Квт./год. на рівні 1,68 грн. (з ПДВ).

У зв`язку з реформою у сфері енергетики, на період відокремлення оператора системи розподілу від постачання електричної енергії, договірні відносини між споживачами та учасниками ринку електричної енергії (та переходом споживача від постачальника за регульованим тарифом до нового постачальника) були врегульовані п. 13 Перехідних положень Закону України Про ринок електричної енергії, п. 2 та п. 4 Постанови № 312 від 14.03.2018 про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії, які передбачали, що (п.2.) укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється до 01 грудня 2018 року шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови; (п.4.) у період з дати отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії до 01 грудня 2018 року операторам систем розподілу укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР. Договір розробляється ОСР на основі істотних умов, визначених Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310, та форми, встановленої Правилами, і розміщується на сайті ОСР, у засобах масової інформації і в пунктах обслуговування споживачів ОСР. ОСР направляє поштовим відправленням споживачу заяву-приєднання до зазначеного договору, яка формується за базами даних вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання та містить ЕІС-коди точок комерційного обліку об`єкта споживача. Направлення такої заяви-приєднання є пропозицією споживачу про приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах діючого договору про користування або постачання електричної енергії (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо). Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії.

Так, з 01.01.2019 на території Одеської області розпочав діяльність оператор системи розподілу - АТ Одесаобленерго на підставі ліцензії про розподіл електричної енергії згідно Постанови НКРЕКП № 1345 від 06.11.2018 Про видачу АТ Одесаобленерго ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

Як встановлено судом, 30.11.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія було підписано заяву-приєднання до договору постачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, згідно якої ТОВ ООЕК приєдналось до договору №1 від 30.11.2018 постачальника АТ Одесаобленерго про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Таким чином, АТ ДТЕК Одеські Електромережі (попереднє найменування - АТ Одесаобленерго) надає ТОВ ООЕК та споживачу послуги з розподілу електричної енергії. Водночас, крім функцій оператора системи розподілу, АТ ДТЕК Одеські Електромережі також виконує функції постачальника послуг комерційного обліку, адміністратора комерційного обліку згідно абз. 3 п. 5, п.11 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, тобто, АТ ДТЕК Одеські Електромережі адмініструє точки комерційного обліку електроенергії, отримує від споживача або самостійно здійснює зняття показників засобів обліку електричної енергії, визначає обсяги електричної енергії, що спожита споживачем та надає цю інформацію постачальнику електроенергії для підтвердження того, скільки постачальник продав (поставив) електричної енергії споживачу в розрахунковому місяці.

Постановою Кабінету міністрів України № 272 від 31.03.2021 було внесено зміни до переліку товарів, робіт і послуг, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 р. № 225 Деякі питання закупівлі товарів, робіт і послуг, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України (Офіційний вісник України, 2020 р., №31, ст. 1074, ст. 1077, № 42, ст. 1361, № 100, ст. 3250), доповнивши розділ Роботи та послуги абзацом такого змісту: Постачання (продаж) електричної енергії постачальниками універсальних послуг бюджетним установам за ціною, що не перевищує ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів (з урахуванням послуг з передачі та розподілу) на відповідній території. Ця постанова діє протягом 60 календарних днів з дня її опублікування.

З урахуванням вимог постанови КМУ № 272, ТОВ ООЕК було розроблено та розміщено на офіційному веб-сайті публічну Комерційну пропозицію ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція (для бюджетних установ згідно Постанови КМУ №272 від 31.05.2021 р.).

Публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та публічні комерційні пропозиції для споживачів електричної енергії, які мають право на універсальну послугу, викладений ТОВ ООЕК на офіційному веб-сайті.

Одеським національним медичним університетом підписано та подано до TOB Одеська обласна енергопостачальна компанія заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах обраної комерційної пропозиції постачальника: Комерційна пропозиція ПВЦ Індивідуальна комерційна пропозиція, відповідно до якої визначено початок постачання електричної енергії з 01.04.2021.

Відповідно на підставі заяви, задля забезпечення постачання електричної енергії за об`єктом відповідача, останньому був відкритий особовий рахунок №01-6633Z-ПВЦ/1 (Північний міський підрозділ ТОВ Одеська обласна енергопостачальна компанія) ОНМЕДУ приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії споживачу з комерційною пропозицією ПВЦ Індивідуальна комерційна пропозиція (для бюджетних установ згідно постанови КМУ № 272 від 31.03.2021).

Положеннями п. 2 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії визначено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви - приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Відповідно до п. 4 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії операторам систем розподілу (далі - ОСР) укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР. Договір розробляється ОСР на основі істотних умов, визначених Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310, та типової форми, встановленої Правилами, і розміщується на сайті ОСР, у засобах масової інформації і в пунктах обслуговування споживачів ОСР. ОСР шляхом безпосереднього вручення персоналом ОСР або з рахунком, або поштовим відправленням надає споживачу заяву-приєднання до зазначеного договору, яка формується за базами даних вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання та містить ЕІС-коди точок комерційного обліку об`єкта споживача. Надання такої заяви-приєднання є пропозицією споживачу про приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах діючого договору про користування або постачання електричної енергії (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо). Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії.

Відтак, правовідносини між ТОВ Одеська обласна енергопостачальна компанія та Одеським національним медичним університетом виникли в силу договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг з комерційною пропозицією: ПВЦ Індивідуальна комерційна пропозиція (для бюджетних установ згідно постанови КМУ № 272 від 31.03.2021), який укладено шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, із початком постачання електричної енергії з 01.04.2021.

Цей договір є публічним договором приєднання, якщо укладений шляхом приєднання Споживача до розробленого постачальником договору, що розміщений на його сайті та на умовах комерційної пропозиції, що опублікована на сайті Постачальника (публічна комерційна пропозиція) (п.1.1 договору).

Відповідно до умов пункту 2.1 договору, за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Пунктом 3.1 договору сторони передбачили, що початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.

Згідно умов п.3.2 договору споживач має право вільно змінювати постачальника відповідно до процедури, визначеної ПРРЕЕ та умов цього договору.

Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої оплати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору (пункт 3.3 договору).

Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору (пункт 5.1 договору).

Згідно з п.п. 5.2, 5.4 договору спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії. Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі його зміни. У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін.

Відповідно до пункту 5.5 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до п.5.7 договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений в рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної в комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Пунктом 6.2 договору, серед іншого, сторони домовились, що споживач зобов`язується забезпечити своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

Пунктами 10.1, 10.2 договору встановлено, що споживач має право в будь-який момент часу змінити постачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником, принаймні за 21 день до такої зміни вказавши дату або строки, в які буде відбуватись така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії). Зміна постачальника електричної енергії здійснюється згідно з порядком, встановленим ПРРЕЕ та цим договором.

Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та/або сплаченого рахунку постачальника. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні (пункт 13.1 договору).

Додатком №1 до договору є підписана ректором Одеського національного медичного університету заява-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу, в якій зазначено початок періоду постачання електричної енергії 01 квітня 2021.

Комерційною пропозицією ПВЦ - Індивідуальна комерційна пропозиція (додаток №2 до договору) визначено, що ТОВ Одеська обласна енергопостачальна компанія здійснює діяльність з постачання електричної енергії клієнту на території України на підставі укладених з відповідними операторами систем розподілу/передачі (оператори) договорів електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачу) електричної енергії.

Згідно з п.1 комерційної пропозиції ціна на електричну енергію становить 3,052875 гри. за 1 кВт*год без ПДВ. Ціна за спожиту електричну енергію Клієнтом складається з: ціни закупівлі електричної енергії постачальником для клієнта на ринках електричної енергії за розрахунковий період**, грн./кВт*год; тарифу на послуги з передачі електричної енергії, встановлений Регулятором (НКРЕКП), грн./кВт*год; тарифу на послуги з розподілу електричної енергії, встановлений регулятором (НКРЕКП) для оператора системи розподілу, грн./кВт*год; ціни на послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії Клієнту.

Пунктами 2-5 комерційної пропозиції визначено, що оплата за фактично відпущену електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється один раз за фактичними показниками засобів обліку та даних комерційного обліку і наданих рахунків за спожиту електричну енергію. Оплата здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок TOB ОOEK, вказаний у рахунку на оплату, за фактично спожитий клієнтом обсяг електричної енергії.

Обсяги спожитої клієнтом та розподіленої електричної енергії визначаються оператором системи.

По закінченню розрахункового періоду (місяця) постачальник здійснює остаточний розрахунок (перерахунок) за фактичним обсягом споживання електричної енергії та надає клієнту рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді не пізніше 20 календарного дня з дати завершення розрахункового періоду. Клієнт здійснює оплату протягом 5 (п`яти) робочих днів від дня отримання рахунку, грошовими коштами на рахунок TOB ООЕК. У випадку припинення (або розірвання) договору, у т.ч. дострокового. клієнт зобов`язаний оплатити постачальнику додатковий рахунок за результатами минулих розрахункових періодів, в якому постачальником буде враховано відхилення прогнозованих від фактичних значень щодо ціни та обсягів споживання. Клієнт здійснює оплату протягом 5 робочих днів від дня отримання даного рахунку.

Оплату за послуги з розподілу клієнт здійснює через ТОВ ООЕК за тарифами, які встановлюються Регулятором (НКРЕКП) відповідно до затвердженої ним методики з наступним переведенням цієї оплати постачальником оператору.

Відповідно до п.п. 12, 13 комерційної пропозиції термін дії дійсної комерційної пропозиції: з 01.04.2021 до 30.05.2021. У випадку зміни комерційної пропозиції клієнт має або погодитись з запропонованою постачальником комерційною пропозицією в новій редакції (шляхом її підписання або здійснення оплати рахунку на суми авансу, що буде розрахований відповідно до комерційної пропозиції в новій редакції) або надати письмові заперечення. Ненадання клієнтом постачальнику письмових заперечень проти продовження договірних відносин на умовах нової комерційної пропозиції для клієнтів в новій редакції, та продовження фактичного споживання клієнтом електричної енергії - засвідчує факт погодження клієнта з комерційною пропозицією в новій редакції та прийняттям на себе нових (змінених) зобов`язальних умов. Якщо клієнт не погодився з запропонованою постачальником комерційною пропозицією в новій редакції, та повідомив про це постачальника письмово протягом 10-ти робочих днів з дня отримання клієнтом повідомлення про внесення змін до комерційної пропозиції - дія договору про постачання електричної енергії споживачу припиняється на 21-й день з дня офіційного оприлюднення на веб-сайті постачальника повідомлення про зміни до публічної комерційної пропозиції та викладення її в новій редакції, або отримання індивідуального письмового повідомлення, без необхідності додаткового повідомлення сторонами один одного та без необхідності укладення додаткових угод. Договір набирає чинності з дати підписання клієнтом заяви-приєднання до договору і укладається на строк до 30.05.2021, а в частині розрахунків (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи нарахування пені та штрафні санкції) договір діє до повного їх виконання.

В матеріалах справи наявний лист АТ ДТЕК Одеські Електромережі на адресу ТОВ ООЕК, в якому зазначена інформація щодо обсягів розподілу електричної енергії по зазначеним ЕІС-кодам точок обліку Одеського національного медичного університету за надані послуги протягом квітня-травня 2021 року.

Відповідачем у період за квітень-травень 2021 було спожито 157907 кВт/год електричної енергії на загальну суму 578483,44 грн., у підтвердження чого ТОВ Одеська обласна енергопостачальна компанія було сформовано рахунки за спожиту електричну енергію, а саме: №01-6633Z-ПВЦ/1 від 19.05.2021; №01-6633-ПВЦ/1 від 06.05.2021.

При цьому, сформований позивачем рахунок за спожиту електричну енергію №01-6633-ПВЦ/1 від 06.05.2021 за квітень 2021 на суму 439514,36грн., з терміном оплати рахунку до 14.05.2021, було надіслано відповідачу на адресу: пров. Валіховський, № 2, м. Одеса, 65082, та отримано останнім 11.05.2021, на підтвердження чого ТОВ Одеська обласна енергопостачальна компанія надано суду фіскальний чек, поштову накладну та роздруківку з сайту Укрпошти про вручення поштового відправлення №647.

Рахунок №01-6633Z-ПВЦ/1 від 19.05.2021 на суму 138969,08 грн. з терміном оплати рахунку до 26.05.2021 отримано споживачем 07.06.2021 нарочно, про що свідчить відмітка про отримання відповідальною особою відповідача, що засвідчена підписом.

Відповідно до умов п. 4 Комерційної пропозиції ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція, клієнт здійснює оплату протягом 5 робочих днів від дня отримання даного рахунку, грошовими коштами на рахунок ТОВ „ООЕК.

Оскільки, спожита у період травня-квітня 2021 електрична енергія відповідачем у відповідності до умов договору сплачена не була, ТОВ „ООЕК звернулась до Господарського суду Одеської області.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.06.2022 у справі № 916/3353/21 (суддя Погребна К.Ф.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія до Одеського національного медичного університету, задоволено повністю. Стягнуто з Одеського національного медичного університету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія заборгованість за спожиту активну електричну енергію у розмірі 578483 (п`ятсот сімдесят вісім тисяч чотириста вісімдесят три) грн 44 коп., 3% річних в розмірі 7631(сім тисяч шістсот тридцять одна) грн 89 коп., інфляційних втрат у розмірі 7524 (сім тисяч п`ятсот двадцять чотири) грн 88 коп. та судовий збір 8904 (вісім тисяч дев`ятсот чотири) грн 60 коп.

Вищевказана заборгованість була сплачена відповідачем лише 19.08.2022, що підтверджується банківською випискою (т. 1, а.с.23-24).

Внаслідок того, що відповідач у період з листопада 2021 по серпень 2022 належним чином не виконував взяті на себе договірні зобов`язання в частині несвоєчасної оплати вартості спожитої електричної енергії, позивачем нараховано пеню у розмірі 46966,73 грн, 3% річних у розмірі 13788,51 грн та інфляційні втрати у розмірі 122709,10 грн. Загальна сума вказаних нарахувань становить 183464,34 грн.

02 грудня 2022 року позивач направив на адресу відповідача претензію № 06/02-5282 з вимогою сплатити грошові кошти у розмірі 183464,34 грн, в строк 5 робочих днів з моменту отримання даної претензії. Вказану претензію відповідач залишив без відповіді та реагування.

Таким чином, несвоєчасна оплата відповідачем вартості спожитої електричної енергії за розрахунковий період квітень-травень 2021, стало підставою для нарахування позивачем пені у розмірі 46966,73 грн, 3% річних у розмірі 13788,51 грн та інфляційних втрат у розмірі 122709,10 грн.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 за № 312, на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднання яка є додатком 1 до цього договору.

Цей договір є публічним договором, якщо укладений шляхом приєднання Споживача до розробленого постачальником договору, що розміщений на його сайті та на умовах комерційної пропозиції, опублікованих на сайті Постачальника (публічна комерційна пропозиція.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що між ТОВ Одеська обласна енергопостачальна компанія та Одеським національним медичним університетом було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами з урахуванням статей 633,634,641,642 ЦК України, ЗУ Про ринок електричної енергії та Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ). Датою початку постачання електричної енергії відповідачем у заяві-приєднання зазначено 01.04.2021.

На підставі укладеного між сторонами договору та поданих позивачем доказів, у відповідача виник обов`язок здійснити своєчасну оплату спожитої електричної енергії. Проте, відповідач оплатив спожиту електричну енергію з порушенням встановленого договором строку оплати, у зв`язку з чим позивачем нарахована пеня у розмірі 46966,73 грн, 3% річних у розмірі 13788,51 грн та інфляційні втрати у розмірі 122709,10 грн. .

Відповідно до умов п. 9.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Згідно зі ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Аналогічні положення містяться у ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно п. 4.21 ПРРЕЕ оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно із строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом.

Відповідно до п. 5.2.1 ПРРЕЕ, електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів.

Пунктом 5.5.5 Правил передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

У п.6 Комерційної пропозиції встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежів за Договором у строки визначені даним додатком, постачальник проводить споживачу нарахування пені у розмірі 0,5 % від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості що діяла в період, за який здійснюються нарахування за кожен день прострочення. Згідно ст. 625 ЦК України на суму заборгованості нараховуються інфляційні втрати та 3 % річних від суми боргу за весь час просрочення. Пеня, 3% річних та інфляції нарахування сплачуються на поточний рахунок постачальника, який вказується в рахунках, протягом 5 днів з дня їх отримання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків інфляційних витрат, пені та 3% річних (т. 1, а.с. 9), та встановлено, що вони є вірними.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 46966,73 грн, 3% річних у розмірі 13788,51 грн та інфляційних нарахувань у розмірі 122709,10 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях, в частині невизнання позовних вимог, то суд зазначає наступне.

Так, відповідач посилається на те, що позивач мав право під час розгляду справи 916/3353/21 збільшити розмір позовних вимог, а саме - заявити вимоги про стягнення пені та збільшити період нарахування річних та інфляційних, що ним не було здійснено. Отже, відповідач розцінює даний позов як повторне притягнення до відповідальності.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 46 ГПК України збільшення розміру позовних вимог є правом, а не обов`язком позивача.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України в постанові від 26.04.2017 у справі № 918/239/16 зазначив наступне:

За змістом положень ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

З огляду на викладене, вимоги позивача ґрунтуються в тому числі і на стверджуваному ним праві на отримання виплат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, а також пені.

Разом із тим, під час розгляду справи за № 916/3353/21 позивачем не заявлялись вимоги щодо стягнення з відповідача пені, а також інфляційних втрат та 3 % річних за період з 02.11.2021 по 18.08.2022, що втім, це не позбавляє позивача права заявити такі вимоги в окремому позові, і не є повторним притягненням відповідача до відповідальності за одне й те саме порушення.

Крім того, відповідач посилається на те, що війна в країні є форс-мажором (що є загальновідомою інформацією), який звільняє відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язання.

Суд відхиляє ці заперечення відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з розділом 12 "Форс-мажорні обставини" договору про постачання електричної енергії, укладеного між сторонами, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо за невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору. Строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства. Виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови споживача від сплати постачальнику за електричну енергію, яка була надана до їх виникнення.

Суд зауважує, що настання форс-мажору не є підставою для зміни умов договору та звільнення від виконання зобов`язання. Навіть, якщо під час війни ви не можна своєчасно виконати свої зобов`язання за договором - це не є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій.

Посилаючись на форс-мажор як на підставу для звільнення від відповідальності, Відповідачу потрібно довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання. Одного лише посилання на наявність форс-мажору (а зокрема на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України) недостатньо, оскільки суд має досліджувати докази в сукупності.

Відповідна правова позиція наведена і в постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року по справі №922/854/21.

Обставини непереборної сили засвідчуються сертифікатом Торгово-промислової палати України. Проте, Листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Поряд з тим, існування Листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не є звільненням від виконання зобов`язань за договором (сплати штрафних санкцій) під час воєнного стану. Втім, це може бути підставою від звільнення, якщо сторона за Договором доведе, що виключно внаслідок агресії сусідньої держави неможливо було виконати свої зобов`язання.

Засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є однією з функцій ТПП, затверджених Статутом ТПП України та Законом України «Про торгово-промислові палати України». Засвідчення форс-мажорних обставин є послугою в розумінні Цивільного кодексу України, яку ТПП надає для фізичних та юридичних осіб.

Звернення суб`єктів господарської діяльності до ТПП України за отриманням сертифіката для засвідчення форс-мажорних обставин є належним доказом їх засвідчення відповідно до законодавства України.

Проте сертифікат про форс-мажорні обставини не є актом державного органу, який спричиняє виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків сторін. У разі судового процесу сертифікат ТПП є лише одним із доказів, який не має наперед визначеної сили перед іншими доказами, і лише в їх сукупності на підставі наданих доказів суд приймає рішення.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин встановлюється регламентом засвідчення ТПП України та регіональними ТПП форс-мажорних обставин.

Відповідно до регламенту форс-мажорні обставини засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб щодо кожного окремого договору, зобов`язання, контракту, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тягар доказування форс-мажорних обставин покладено на заявника, а посилання на лист не буде визнано таким.

Тож сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна надати докази за чотирма складовими події «форс-мажору»: подія (форс-мажорна обставина); непередбачуваність обставин; причинно-наслідковий зв`язок між обставиною (подією) і неможливістю виконання стороною своїх конкретних зобов`язань; неможливість виконання і альтернативного виконання.

Крім того, відповідно до пункту 12.4 Договору, сторона повинна негайно проінформувати іншу Сторону про форс-мажор.

Відповідачем не долучено до матеріалів справи доказів направлення Позивачу листа з повідомленням про настання форс-мажорних обставин у строк та порядок, передбачений у Договорі.

Окрім того, зобов`язання по сплаті боргу виникло у відповідача ще у 2021 році, тобто значено раніше, аніж виникнення форс-мажорних обставини, військової агресії російської федерації проти України.

Відповідач, як заперечення проти позову посилається на постанову КМУ від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану".

Відповідно до змісту даної постанови "до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги".

Отже, дана постанова не розповсюджується на відповідача, оскільки він є юридичною особою, а не категорією споживачів, яких віднесено до "населення".

Також відхиляються судом посилання відповідача на те, що він не мав змоги сплачувати грошові кошти позивачу, оскільки були відсутні кошти в бюджеті.

Так, Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Крім того, відповідач посилається на те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені, оскільки відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Суд відхиляє зазначені посилання відповідача, оскільки позивачем не пропущено строк позовної давності.

Так, 11.03.2020 у зв`язку з розповсюдженням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вказаною постановою на всій території України запроваджено карантин в період з 12.03.2020 по 03.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239 строк карантину продовжено до 24.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №291 строк карантину продовжено до 11.05.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 строк карантину продовжено до 22.05.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 строк карантину продовжено з 22.05.2020 до 22.06.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №500 строк карантину продовжено до 31.07.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 строк карантину продовжено до 19.12.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції станом на дату розгляду справи, з урахуванням змін та доповнень) на території України установлено карантин до 30.04.2023.

Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний закон набрав чинності 02.04.2020.

Таким чином, вищевказаним законом строк позовної давності, встановлений ст. 258 ЦК України, продовжено на строк дії карантину, а тому позивач не пропустив строк позовної давності щодо стягнення пені, право на стягнення якої виникло у 2021 році, під час карантину.

Відповідач посилається на п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, в яких зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суд відхиляє зазначені посилання відповідача, оскільки господарський суд керується нормами Господарського процесуального кодексу України, а не Цивільно процесуального кодексу України.

В п. 4 Прикінцевих положень ГПК України зазначені аналогічні положення про те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Проте, ця норма ГПК України стосується процесуальних строків, які передбачені саме ГПК України. Позовна давність є нормою матеріального права і закріплена в Цивільному кодексі України, яким і треба керуватись у питанні строків позовної давності.

Тобто, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу.

Отже, доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву вчастині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування своєї правової позиції по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для задоволення позову.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд також враховує, що при зверненні до суду з позовом позивач подав докази сплати 2751,97 грн судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 16.11.2022 у справі № 916/228/22.

Оскільки позов був поданий через підсистему Електронний суд, тому позивач мав би сплатити 0,8*2751,97, що дорівнює 2201,58 грн.

З огляду на викладене, позивач просить повернути з держбюджету 550,39 грн надмірно сплаченого судового збору.

Суд, керуючись ст. 7 Законом України "Про судовий збір", вважає, що позивачу підлягає поверненню з держбюджету 550,39 грн надмірно сплаченого судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 2201,58 грн покладаються на відповідача.

Керуючись 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Одеського національного медичного університету (65082, м. Одеса, пров. Валіховський, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88, ) суму пені у розмірі 46966,73 грн, суму 3% річних у розмірі 13788,51 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 122709,10 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2201,58 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія (65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 88, ) з державного бюджету України 550,39 грн судового збору, сплаченого платіжним дорученням № від 29.11.2022.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Рішення складено і підписано 06 березня 2023 р.

Суддя Нікітенко С.В.