ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2023 Справа № 927/851/22

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг", пр-т Соборності, буд. 15, м. Київ, 02160,

до 1) Фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

2) Приватного підприємства "Агрохімічна компанія", вул. Дорошенка Петра, буд. 2, м. Полтава, 36014,

про стягнення 1 196 761,45 грн

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Суть справи: 09.01.2023 Господарський суд Полтавської області отримав з Господарського суду Чернігівської області в порядку виключної підсудності справу № 927/851/22 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг», м. Київ до Фізичної особи ОСОБА_1 , с. Гнідинці, Прилуцький район, Чернігівська область, та Приватного підприємства «Агрохімічна компанія», м. Полтава про стягнення 882 894,36 грн, з яких 209 170,01 грн пені, 37 077,86 грн 40% річних, 636 646,49 грн 96% річних.

Предметом позовних вимог є солідарне стягнення штрафних санкцій та нарахувань на суму основної заборгованості за договором поставки від 12.11.2020 № АП-19-0994, встановленої рішенням Господарського суду Чернігівської області в справі № 927/1070/21, та відповідно до умов договору поруки № ПР-АП-19-0994 від 12.11.2020.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2023 справу № 927/851/22 передано для розгляду судді Пушку І.І.

Від позивача надійшла заява від 14.11.2022 про збільшення розміру позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 12.01.2023 (том 2, а.с. 3-5) суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачам для подання відзиву на позов - до 15 днів з дня отримання ухвали та для подання заперечень - до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву. Цією ж ухвалою суд прийняв здійснене позивачем збільшення позовних вимог, таким чином, предметом позову є стягнення 1 196 761,45 грн заборгованості за договором поставки №АП-19-0994 від 12.11.2020, з яких: 316 658,74 грн пені, 37 077,86 грн 40 % річних, 843 024,85 грн 96 % річних.

Ухвала суду від 12.01.2023 направлялась позивачу та першому відповідачу, за адресою його реєстрації (том 1, а.с. 71,) та отримана представниками 20.01.2023 та 27.01.2023 відповідно (копії поштових повідомлень із відмітками представників про вручення поштових відправлень долучені до матеріалів справи; том 2, а.с. 24-25).

16.01.2023 Господарський суд Полтавської області направляв ухвалу від 12.01.2023 на адресу другого співвідповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1, а.с. 93-94) та повернулась до суду із відміткою поштового працівника "адресат вибув" (том 2, а.с. 16-20). 27.01.2023 суд повторно направив зазначену ухвалу співвідповідачу, яка повернулась до суду із відміткою поштового працівника "адресат вибув" (том 2, а.с. 26-30).

Суд зазначає, що згідно ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала надсилається учасникам судового процесу за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

До повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 910/17797/17.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що повернення судового рішення із проставленням у поштовому повідомленні відмітки "адресат вибув", є підтвердженням відсутності особи - адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні - 01.02.2023 - слід вважати днем вручення ухвали від 12.01.2023 другому співвідповідачу в порядку п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Ухвалою від 12.01.2023 (том 2, а.с. 6-9) суд відмовив позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову від 13.12.2022 (том 1, а.с. 103-105) шляхом накладення арешту на рухоме майно, що належить першому співвідповідачу - ОСОБА_1 в межах ціни позову.

У встановлений судом строк відповідачі відзиви на позов не надали.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

12.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (позивач, постачальник) та Приватним підприємством "Агрохімічна компанія" (другий співвідповідач, покупець) був укладений договір поставки № АП-19-0994 (далі - Договір, том 1, а.с. 8-18).

У відповідності до п. 1.1-1.2 Договору постачальник зобов`язується у порядку та на умовах визначених цим Договором, та у відповідності з узгодженими Специфікаціями, поставити засоби захисту рослин, мікродобрива, біологічні препарати та/або посівний матеріал (надалі-товар), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором прийняти товари і оплатити їх вартість за цінами, зазначеними в Специфікації. Для зручності викладу товари, що поставляються постачальником, далі по тексту іменуються «товар».

За цим Договором найменування товару, його асортимент, кількість, умови, строки поставки та ціна визначається специфікаціями (Додаток № 1 до цього Договору), які є невід`ємними частинами цього Договору.

Згідно п. 2.1-2.2 Договору після підписання цього Договору, сторонами оформляються і підписуються Специфікації на поставку товару в яких відображається асортимент, кількість, ціна товару, умови і терміни поставки товару, постачання товару покупцю здійснюється партіями на умовах погоджених сторонами відповідно до укладених сторонами Специфікацій.

Сторони домовились про те, що «партією товару» буде вважатися поставлена постачальником і прийнята покупцем кількість товару згідно однієї накладної (видаткової та/або товарно-транспортної), якщо інше не погоджено сторонами в Специфікації цього Договору.

У відповідності до п. 3.1 Договору ціна товару, що поставляється за Договором, визначається та вказується сторонами на підставі Специфікації. У погоджену сторонами ціну товару входять усі витрати, що несе постачальник при виготовленні та поставці товару. Постачальник має право приймати рішення про зміну цін на товар, що поставляється, на свій розсуд з обов`язковим письмовим обгрунтуванням причини зміни ціни на товар.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором поставки №АП-19-0994 від 12.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (далі -кредитор) та Фізичною особою ОСОБА_1 (далі - поручитель), Приватним підприємством «Агрохімічна компанія» (далі- боржник) було укладено Договір поруки №ПР-АП-19-0094 від 12.11.2020 (далі - Договір поруки, том 2, а.с. 21-24).

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником усіх своїх зобов`язань перед кредитором за Договором поставки №АП-19-0994 від 12.11.2020 та усіма додатками та додатковими угодами до нього, укладеного між кредитором і боржником (надалі іменується «зобов`язання») в повному обсязі.

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи відшкодування вартості втраченої, зіпсованої продукції (засобів захисту рослин або насіннєвого матеріалу, тари) кредитора, сплати штрафних санкцій, відшкодування збитків кредитора та відшкодування судових витрат.

У разі порушення боржником зобов`язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Згідно пунктів 3.1-3.2 Договору поруки передбачено, що у разі порушення зобов`язання боржником кредитор направляє поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання (або певну його частину). Кредитор не зобов`язаний підтверджувати факт невиконання зобов`язання боржником. Вимога Кредитора вважатиметься достатньою для поручителя підставою виконати зобов`язання на суму, вказану в такій вимозі, без будь-яких застережень, умов чи вимог до кредитора про надання додаткової інформації чи документів.

Поручитель зобов`язаний виконати пред`явлену йому кредитором вимогу в повному обсязі в строк не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання такої вимоги.

Відповідно до п. 6.1 Договору поруки, порука за цим договором припиняється з припиненням Зобов`язання. Порука також припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання Зобов`язання не звернеться з вимогою до Поручителя.

На виконання умов Договору сторонами складена та підписана Специфікація №АП-19-0994Сп7 від 12.11.2020 до Договору (надалі - Специфікація, том 1, а.с. 19) на загальну суму 1 364 256,00 грн.

Відповідно до пунктів 1, 4 Специфікації позивач зобов`язувався поставити товар у строк до 26.03.2021, а другий співідповідач зобов`язувався оплатити його: не пізніше 12.11.2020 - у розмірі 272 851,20 грн; не пізніше 01.10.2021 - у розмірі 1 091 404,80 грн.

На виконання умов Договору позивач поставив другому співвідповідачу товар по видатковій накладній № АП-19-1159 від 25.03.2021 (том 1, а.с. 20) на загальну суму 1 364 256,00 грн.

У зв`язку з несплатою відповідачами заборгованості у відповідності до умов Договору та Договору поруки позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права з вимогою про солідарне стягнення зі співвідповідачів 1 396 601,95 грн, що складається з основного боргу в розмірі 1 091 404,80 грн, 29 991,21 грн пені, 204 638,40 грн штрафу та 70 567,54 грн процентів річних.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.01.2022 в справі № 927/1070/21 суд задовольнив вимоги позивача частково та стягнув на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» солідарно із співвідповідачів 1 091 404,80 грн боргу, 163 710,72 грн штрафу, 18 826,73 грн. судового збору та стягнув з другого співвідповідача (Приватного підприємства «Агрохімічна компанія») 29 991,21 грн пені, 70 567,54 грн відсотків річних, 40 927,68 грн штрафу та 2 122,30 грн судового збору. Зазначене рішення не оскаржувалось та є таким, що набрало законної сили.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду з позовною заявою про солідарне стягнення зі співвідповідачів 1 196 761,45 грн штрафних санкцій та нарахувань на суму основної заборгованості за договором поставки від 12.11.2020 № АП-19-0994, встановленої рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.01.2022 в справі № 927/1070/21, та відповідно до умов договору поруки № ПР-АП-19-0994 від 12.11.2020, з яких:

- 316 658,74 грн пені, нарахованої за період з 30.11.2021 по 08.11.2022,

- 37 077,86 грн 40 % річних, нарахованих за період з 30.11.2021 по 30.12.2021,

- 843 024,85 грн 96 % річних, нарахованих за період з 31.12.2021 по 08.11.2022.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки та договір поруки.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

В ході розгляду справи № 927/1070/21 Господарський суд Чернігівської області встановив порушення відповідачами умов укладених договорів та прийняв рішення від 11.01.2022, яким стягнув на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» солідарно із співвідповідачів 1 091 404,80 грн боргу, 163 710,72 грн штрафу, 18 826,73 грн. судового збору та стягнув з другого співвідповідача (Приватного підприємства «Агрохімічна компанія») 29 991,21 грн пені, 70 567,54 грн відсотків річних, 40 927,68 грн штрафу та 2 122,30 грн судового збору. Зазначене рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

П. 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові КГС у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, за якою якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Згідно п. 8.5-8.7 Договору покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 3 даного Договору та умов Специфікацій до Договору) й оплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені.

Сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України і встановлюють її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шість відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених у відповідній Специфікації, вважається, що постачальником пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу постачальник має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошовими коштами та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше 3 банківських днів.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 316 658,74 грн пені, нарахованої за період з 30.11.2021 по 08.11.2022, 37 077,86 грн 40 % річних, нарахованих за період з 30.11.2021 по 30.12.2021, 843 024,85 грн 96 % річних, нарахованих за період з 31.12.2021 по 08.11.2022 на суму основної заборгованості за договором поставки від 12.11.2020 № АП-19-0994, встановленої рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.01.2022 в справі № 927/1070/21 (розрахунок долучений до матеріалів справи, том 1, а.с. 35-37,85-86).

Здійснивши перерахунок пені та річних, суд встановив, що розмір вимог позивача в цій частині не перевищує розрахований судом, тому є обґрунтованим.

Перевірка правильності розрахунку пені та річних здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

При вирішенні питання про солідарне стягнення з відповідачів пені та відсотків річних суд враховує, що порядок виконання зобов`язання поручителем встановлено розділом 3 договору поруки №ПР-АП-19-0994 від 12.11.2020. Так, у відповідності до п. 3.1 та 3.2 вказаного договору поруки у разі порушення зобов`язання боржником кредитор направляє поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання (або певну його частину). Вимога кредитора вважатиметься достатньою для поручителя підставою виконання зобов`язання на суму, вказану у такій вимогі, без будь-яких застережень, умов чи вимог до кредитора про надання додаткової інформації чи документів. Поручитель зобов`язаний виконати пред`явлену йому кредитором вимогу в повному обсязі у строк не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання такої вимоги.

В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідна письмова вимога була надіслана ним поручителю (першому співвідповідачу) 01.10.2021. Копія вказаної вимоги та докази її направлення до позовної заяви додані не були.

Разом з тим, в рішенні Господарського суду Чернігівської області від 11.01.2022 в справі № 927/1070/21, встановлено, що позивач звертався до першого співвідповідача Фізичної особи ОСОБА_1 із вимогою від 01.10.2021 про сплату боргу у розмірі 1091404,80 грн та штрафу у розмірі 163710,72 грн. Із вимогами про сплату поручителем 316 658,74 грн пені, 37 077,86 грн 40 % річних, 843 024,85 грн 96 % річних позивач не звертався, відповідно у поручителя не виникло зобов`язання по сплаті вказаних сум з урахуванням п.3.1, 3.2 Договору поруки. Вказані обставини є такими, що не підлягають доказуванню відповідно до ст. 75 ГПК України.

Враховуючи викладене, підстави для стягнення пені та річних з першого співвідповідача як поручителя відсутні, в зв`язку з цим позов підлягає задоволенню в частині вимог до другого співвідповідача - Приватного підприємства "Агрохімічна компанія". В іншій частині вимог позов задоволенню не підлягає як необгрунтований.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з другого співідповідача в сумі 17 951,42 грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Агрохімічна компанія" (вул. Дорошенка Петра, буд. 2, м. Полтава, 36014, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Хімагромаркетинг" (пр-т Соборності, буд. 15, м. Київ, 02160, ) - 316 658,74 грн пені, 37 077,86 грн 40 % річних, 843 024,85 грн 96 % річних; 17 951,42 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

4. Видати накази з набранням цим рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя Пушко І.І.