УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

м. Київ

28.02.2023Справа № 910/405/23

За позовом Керівника Святошинської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Костанза»

про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Представники учасників справи:

від прокуратури Стретович М.О.;

від позивача-1 Потапова Г.М.;

від позивача-2 Самойлович О.В.;

від відповідача Качан А.А.

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2023 року до Господарського суду міста Києва від Керівника Святошинської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради (позивач-1) та Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва (позивач-2) надійшла позовна заява № 10.58-44-5125ВИХ-22 від 29.12.2022 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Костанза» (відповідач), в якій викладені вимоги, щоб в судовому порядку визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 20.10.2021 року до договору про закупівлю № 37-05/21-7 від 12.07.2021 року, укладену комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю «Костанза» та стягнути з відповідача на користь позивача-2 кошти в сумі 110 814,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що додаткову угоду № 1 від 20.10.2021 року укладено з порушенням вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та умов договору, що є підставою для визнання її недійсною на підставі ст. 203, 215 Цивільного кодексу України. Крім того, з відповідача підлягають стягненню надмірно сплачені бюджетні кошти у сумі 110 814,20 грн. на підставі ч. 1 ст. 670 Цивільного Кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/405/23, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.02.2023 року.

08.02.2023 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 100/25 від 01.02.2023 року, в якому відповідач просить залишити позовну заяву без розгляду, посилаючись на те, що оскільки позивач-2 як комунальне підприємство не є суб`єктом владних повноважень, то прокурор не може звертатися з позовом в інтересах держави в особі позивача-2, а позивач-2, у свою чергу, не позбавлений права самостійно звертатися з позовом за захистом порушених прав. Відповідач зазначає, що хоч прокурор і звернувся з позовом в інтересах держави в особі позивача-1 та позивача-2, однак позовні вимоги свідчать про дійсний намір захистити права позивача-2 шляхом стягнення коштів саме на користь останнього.

В підготовчому засіданні 14.02.2023 року судом оголошувалася перерва.

Дослідивши матеріали справи та зміст позовної заяви прокурора судом встановлено, що предметом даного спору є оскарження додаткової угоди № 1 від 20.10.2021 року до договору про закупівлю № 37-05/21-7 від 12.07.2021 року, укладеної Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю «Костанза». Окрім цього прокурором заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача-2 на підставі ч. 1 ст. 670 Цивільного Кодексу України надмірно сплачених коштів у сумі 110 814,20 грн.

Так, за матеріалами справи судом встановлено, що Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва 31.05.2021 року на веб-порталі Уповноваженого органу оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів щодо закупівлі товару - сіль для промислового переробляння, ДК 021:2015: 14410000-8 - Кам`яна сіль в кількості 2800 тони.

Інформація про закупівлю опублікована в інформаційно телекомунікаційній системі закупівель «Prozorro» за номером UA-2021-05-31- 003648-b. Очікувана вартість закупівлі становила 4 163 600 грн.

За результатами аукціону рішенням тендерного комітету № 37-05/21-6 від 01.07.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Костанза" визнано переможцем відкритих торгів щодо предмету закупівлі ДК 021:2015:14410000-8 - Кам`яна сіль (сіль для промислового переробляння) в кількості 2800 тони, з яким у подальшому Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва як покупцем укладено договір про закупівлю № 37-05/21-7 від 12.07.2021 року, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується на протязі 2021 року в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити покупцю товар, зазначений в специфікації п. 1.2. договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар. Предмет закупівлі за кодом ДК 021:2015:14410000-8 - сіль для промислового переробляння ДСТУ 4246:2003, кам`яна, з протизлежувальною добавкою до 150 г/т, сорт вищий, крупність 3, без пакування, у кількості 2800 тони (п. 1.2. договору).

20.10.2021 року між Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю «Костанза» укладено додаткову угоду № 1 до договору про закупівлю № 37-05/21-7 від 12.07.2021 року, відповідно до п. 1 якої у зв`язку з офіційним підвищенням цін на сіль технічну від виробника ДП «Артемсіль» з 05.08.2021 року, суттєвим збільшенням вартості залізничних перевезень на підставі аналітичної довідки ДП «Держзовнішінформ» та відповідно до п. 3.8 договору внесено зміни до договору, а саме змінено ціну за одиницю товару (за 1 тону) і викладено специфікацію до договору в новій редакції (додаток 1 до додаткової угоди № 1).

У п. 3 додаткової угоди № 1 від 20.10.2021 року визначено, що ця додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання повноважними представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань одна перед одною за договором.

Згідно специфікації сіль для промислового переробляння ДСТУ 4246:2003 кам`яна, з протизлежувальною добавкою до 150 г/т, сорт вищий, крупність 3, без пакування в кількості 854,38 тон закуповується за ціною 1395,00 грн. за 1 тону, в кількості 1796,84 тон закуповується за ціною 1510,50 грн. за 1 тону. Загальна вартість товару становить 3 905 986,92 грн.

Також, 16.12.2021 року між Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю «Костанза» укладено додаткову угоду № 2 до договору про закупівлю № 37- 05/21-7 від 12.07.2021 року, якою п. 3.1. договору викладено в наступній редакції - ціна цього договору становить 3 906 000,00 грн., з них: 885 515,06 грн. - кошти за рахунок встановлених бюджетних асигнувань та кошторисних призначень на 2021 рік (1917442), 1 755 564,09 грн. - кошти за рахунок встановлених бюджетних асигнувань та кошторисних призначень на 2021 рік (1917691), 1 264 920,85 грн. - кошти розрахункового рахунку (власні кошти).

За бюджетні кошти поставлено 1813,81 тон солі на загальну суму 2 641 079,15 грн., з них 854,38 тон по 1395,00 грн. за 1 тону на загальну суму 1 191 860,10 грн. та 959,43 тон по 1510,50 грн. за 1 тону на загальну суму 1 449 219,05 грн.

В свою чергу при зверненні до суду в позовній заяві прокурор стверджує про наявність повноважень на представництво в суді законних інтересів держави, посилаючись на те, що додаткова угода № 1 від 20.10.2021 року до договору про закупівлю товару № 37-05/21-7 від 12.07.2021 року встановлено, що остання укладена з порушенням ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки при укладанні оскаржуваної додаткової угоди № 1 від 20.10.2021 року ТОВ «Костанза» не доведено коливання цін на сіль та їх збільшення станом на жовтень 2021 року, тому, на твердження прокурора, додаткову угоду № 1 від 20.10.2021 року укладено без документального підтвердження коливання цін на сіль на ринку. Враховуючи, що фінансування договору від 12.07.2021 року № 37-05/21-7 проводилося за рахунок бюджету територіальної громади міста Києва, уповноваженим державою органом здійснювати повноваження у спірних правовідносинах є Київська міська рада. Встановивши порушення законодавства про публічні закупівлі, порушення інтересів держави, Святошинською окружною прокуратурою міста Києва 15.06.2022 року на адресу Київської міської ради спрямовано листа щодо виявлених порушень законодавства, який був скерований до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). У листі від 27.06.2022 року Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив про відсутність інформації про виявлені порушення законодавства про публічні закупівлі відповідно до листа прокуратури, контроль зазначеної закупівлі не здійснювався, заходи цивільно-правового характеру не вживалися.

Прокурор стверджує, що Київська міська рада та Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) мали можливість дізнатися інформацію про порушення під час укладення додаткової угоди № 1 від 20.10.2021 року з офіційного сайту публічних закупівель «Prozorro», інших офіційних джерел інформації, а також отримати інформацію безпосередньо від замовника вказаної закупівлі - Комунального підприємства «Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва, маючи обов`язки з контролю за законністю використання розподілених бюджетних коштів, Київська міська рада та Департамент не вжили жодних заходів реагування в межах повноважень, а також не вжили заходів цивільно-правового характеру для захисту інтересів держави та територіальної громади з метою припинення безпідставного та незаконного витрачання бюджетних коштів. Вказане свідчить про не здійснення Київською міською радою, як органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах, захисту інтересів держави у встановленому законом порядку.

При цьому, оскільки надмірне витрачання бюджетних коштів здійснено Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва шляхом перерахування коштів з рахунків підприємства на рахунки ТОВ «Костанза», тому останнє є позивачем у справі. Крім того, Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва є замовником публічної закупівлі товару - сіль для промислового переробляння, ДК 021:2015: 14410000-8 - Кам`яна сіль в кількості 2800 тони, а відтак уповноважене розпоряджатись коштами місцевого бюджету.

Порушення законодавства про публічні закупівлі при укладенні додаткової угоди № 1 від 20.10.2021 року до договору про закупівлю товару № 37-05/21-7 від 12.07.2021 року про збільшення ціни товару після укладення договору про закупівлю створює загрозу порушення інтересів держави.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з положеннями ч. 6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що Верховним Судом розглядався ряд спорів, у яких надані висновки щодо права прокурора на звернення до суду із позовами в інтересах держави.

Так, у постановах Верховного Суду, зокрема, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 року у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 року у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 року у справі № 924/1237/17, від 01.11.2018 року у справі №910/18770/17, від 06.02.2019 року у справі № 927/246/18, від 23.01.2019 року у справі № 920/331/18, правові позиції яких підтримані Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18, містяться наступні висновки:

- відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом;

- розглядаючи кожен випадок окремо, суд повинен вирішити, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін;

- у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належить до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи;

- з огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено;

- отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України);

- положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру";

- так, за змістом частини 3 статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

- отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд України висловив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який вже втратив чинність. Однак, наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У пункті 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України зазначено про можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка, проте, є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Наведені висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та від 06.07.2021 у справі №911/2169/20.

Отже, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі відповідного уповноваженого органу, прокурор не замінює цей орган у судовому процесі, однак і не виконує функцію його представництва, оскільки представляє державу та є окремим самостійним суб`єктом звернення.

Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Згідно викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 правової позиції прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Таким чином, суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. За висновками Великої Палати Верховного Суду прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності та встановлення судом підстав для представництва.

Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18).

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У рішенні від 05.06.2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Статтею 7 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено органи, які здійснюють регулювання та реалізують державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом, а саме: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Статтею 5 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" визначено, що контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі", проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про публічні закупівлі" моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю). Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

Моніторинг процедури закупівлі - аналіз дотримання замовником законодавства у сфері публічних закупівель під час проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та протягом його дії з метою запобігання порушенням законодавства у сфері публічних закупівель (ст. 1 наведеного Закону).

Відповідно до п. 10 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

При цьому Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016 року, та Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 310 від 06.08.2014 року визначено, що здійснюючи моніторинг публічних закупівель Державна аудиторська служба України та Державна фінансова інспекція України, які є центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, мають право при виявленні випадків недотримання законодавства про державні закупівлі та не виконанні підконтрольною установою вимог до усунення відповідних порушень, звернутися до суду в інтересах держави.

Так, зокрема, згідно п. п. 3, 4, 9 ч. 4 відповідного Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, в тому числі, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку право охоронюваним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

При цьому судом враховано висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 року у справі № 826/9672/17, згідно якого Держаудитслужба здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Таким чином, за висновками суду саме на Державну аудиторську службу України як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю покладено обов`язок з перевірки дотримання вимог Закону України "Про публічні закупівлі" при укладенні додаткової угоди № 1 від 20.10.2021 року до договору про закупівлю № 37-05/21-7 від 12.07.2021 року.

Натомість за матеріалами справи судом встановлено, що прокурор не звертався до органу державного фінансового контролю щодо необхідності проведення перевірки дотримання вимог законодавства про публічні закупівлі під час укладення оспорюваної додаткової угоди № 1 від 20.10.2021 року до договору про закупівлю № 37-05/21-7 від 12.07.2021 року шляхом проведення моніторингу закупівлі, тобто Святошинська окружна прокуратура міста Києва не зверталась до Держаудитслужби з питання вчинення передбачених законодавством дій з метою перевірки повідомленої прокурором інформації щодо потенційного порушення законодавства в сфері публічних закупівель, яка була ним виявлена під час вивчення додаткової угоди № 1 від 20.10.2021 року до договору про закупівлю № 37-05/21-7 від 12.07.2021 року.

Наразі, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що прокурор перед зверненням до суду перевірив, що захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб?єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Всупереч ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор не вжив заходів щодо перевірки наявності підстав для представництва інтересів держави, а також наявність органів, які уповноважені відповідно до законодавства здійснювати захист таких інтересів у випадку їх порушення.

Так, прокурор подав позов у цій справі в інтересах держави в особі Київської міської ради та Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва та не звернув уваги на те, останні не є належними органами, уповноваженими здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки Державна аудиторська служба України є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин суд зазначає про відсутність у даній справі передбачених законом виключних підстав, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, адже безпідставно не зазначаючи належний орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який набуває статусу позивача, тобто особи, в інтересах якої подано позов про захист порушеного права та/або охоронюваного законом інтересу, прокурор не підтвердив правових підстав для представництва та, відповідно, не набув процесуального статусу органу, якому законом (статтею 53 ГПК України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру") надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

При цьому, відповідно до п. 1.1. статуту Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва воно створене шляхом реорганізації відповідно до рішення Київської міської Ради від 02.10.2001 року № 54/1488 "Про деякі питання діяльності підприємств, що входять до складу Київського комунального об`єднання по експлуатації автомобільних шляхів та споруд на них "Київміськгідрошляхміст", є правонаступником комунальних підприємств "Шляхово-експлуатаційні дільниці по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них" Ленінградського, Радянського, Шевченківського районів м. Києва в частині прав та обов`язків, що випливають з переданого їм майна, засновано на комунальній власності територіальної громади м. Києва і безпосередньо підпорядковується Київській міській державній адміністрації.

У пункті 4.2. Статуту визначено, що підприємство здійснює свою діяльність на засадах повної господарської самостійності, госпрозрахунку, є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банку, круглу печатку із своїм найменуванням, штампи, бланки. Права і обов`язки юридичної особи підприємство набуває з моменту його державної реєстрації.

Згідно з п. 4.3. Статуту підприємство має право укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем у суді, господарському та третейському суді.

Пунктом 5.1. Статуту визначено, що майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші матеріальні та фінансові ресурси, вартість яких відображається у його самостійному балансі.

Отже, Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, тобто є суб`єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність та не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування.

Оскільки Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва не є органом державної влади чи місцевого самоврядування, як відповідно і не є суб`єктом владних повноважень, звернення прокурора до суду у цій справі в інтересах держави в особі Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва є неправомірним.

Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва є юридичною особою публічного права, права та обов`язки якої набуває з моменту державної реєстрації та самостійно приймає рішення і здійснює діяльність в межах компетенції, передбаченої чинним законодавством України, та має право від свого імені укладати договори, бути позивачем та відповідачем у судах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2022 року у справі № 914/2656/21.

Поряд з цим, зі змісту пред`явлених позовних вимог слідує, що прокурор просить стягнути надмірно сплачені грошові кошти за товар на користь Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва, а не на користь органу місцевого самоврядування - Київської міської ради.

При цьому, Київська містка рада не є стороною договору про закупівлю від 12.07.2021 року № 37-05/21-7, за яким сторонами виступають лише Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва та Товариство з обмеженою відповідальністю "Констанза".

Господарський суд також бере до уваги, що наявність корпоративних відносин між органом місцевого самоврядування та комунальним підприємством виключає наявність владних повноважень між ними або між органом місцевого самоврядування як засновником комунального підприємства та третіми особами, які здійснюють господарське правопорушення, на яке повинно реагувати комунальне підприємство як суб`єкт господарських відносин. Владні повноваження органу мають розглядатися у розрізі саме спірних відносин, тобто орган, в інтересах якого подано позов, повинен мати владні повноваження у тих суспільних відносинах, на відновлення яких спрямовано позов.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палати Верховного Суду у постанові від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20.

Предметом позову у даній справі є повернення коштів саме на користь Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва (яке не є органом державної влади чи місцевого самоврядування, не є суб`єктом владних повноважень та може самостійно захищати в суді свої права та/або законні інтереси в разі їх порушення), а не стягнення коштів у дохід держави.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 зроблено висновок про те, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

З урахуванням наведеного, враховуючи наведені норми чинного законодавства та викладені у даній постанові правові позиції Верховного Суду щодо права прокурора на звернення із позовами до суду, господарський суд дійшов висновку, що прокурором не обґрунтовано наявності визначених законодавством підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, що встановлено судом після відкриття провадження у справі, що є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, господарський суд звертає увагу прокурора, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Враховуючи відсутність в матеріалах справи відповідного клопотання, питання про повернення прокуратурі з державного бюджету судового збору може бути вирішено у випадку подання відповідного клопотання згідно з приписами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 185, ст. 226, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Керівника Святошинської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю «Костанза» про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення грошових коштів - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили 28 лютого 2023 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст.ст. 254, 255 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 07 березня 2023 року.

Суддя О.В. Котков