ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1974/22
Господарський суд Одеської області у складі:

Судді Гут С.Ф.,

секретар судового засідання Борисова Н.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: Гаєв О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача: Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА" про визнання недійсним рішення.

Встановив:

15.08.2022 р. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , Позивач) звернулась до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА" (далі - КС "ПФС", Відповідач) про: визнання недійсним рішення Спостережної Ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА" у формі протоколу Спостережної Ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА" від 30.03.2012 р. № 1-п; визнання недійсним положення про правління Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА", затвердженого протоколом засідання Спостережної Ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА" від 30.03.2012 р. № 1-п.

Обґрунтовуючи звернення з позовом до господарського суду ОСОБА_1 посилається на те, що рішення Спостережної Ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА" у формі протоколу від 30.03.2012 р. № 1-п та затверджене цим рішенням положення про правління Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА" суперечить вимогам законодавства та установчих документів кредитної спілки. Зазначає, що наказом голови Спостережної Ради КС "ПФС" від 15.11.2016 р. її звільнено з посади голови правління кредитної спілки. Стала обізнаною із оспорюваними документами після їх долучення 26.09.2018 р. кредитною спілкою до матеріалів справи № 552/4956/17, в межах якої оскаржується звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління кредитної спілки.

Крім того, пред`являючи позовну заяву ОСОБА_1 завлено клопотання про витребування у КС "ПФС" рішення Спостережної Ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА" у формі протоколу Спостережної Ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА" від 30.03.2012 р. № 1-п у зв`язку із відсутністю його у Позивача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Одеської області від 15.08.2022 р. позовній заяві ОСОБА_1 присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 916/1974/22 та визначено суддю Гута С.Ф. для розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.08.2022 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано усунути встановлені судом недоліки позовної заяви.

05.09.2022 р. до господарського суду на виконання вимог ухвали від 22.08.2022 р. надійшли відповідні докази.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.09.2022 р. прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1974/22, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.10.2022 р.

28.09.2022 р. КС "ПФС" реалізовано право на подачу відзиву на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи підстави, які суд має врахувати для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, Відповідач серед іншого посилається на те, що після поновлення платоспроможності та затвердження ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.09.2016 р. у справі № 2/44-10-1813 мирової угоди між комітетом кредиторів та боржником припинено провадження у справі про банкрутство КС "ПФС" ОСОБА_1 мала прийняти всю документацію від призначеного судом ліквідатора КС "ПФС" як голова правління кредитної спілки у 2016 р., однак після звільнення Позивача з посади голови правління КС "ПФС" нею не передано документів новому голові правління; у КС "ПФС" відсутні оригінали документів про визнання яких ОСОБА_1 заявлено позов; пред`являючи позовну заяву ОСОБА_1 не зазначено свого статусу та наявності у неї прав особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації.

03.10.2022 р. КС "ПФС" представлено до господарського суду заяву про застосування строку позовної давності, у зв`язку тим, що рішенням спостережної ради КС "ПФС" від 20.09.2016 р. ОСОБА_1 призначено головою правління кредитної спілки, ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.09.2016 р. у справі № 2/44-10-1813 затверджено мирову угоду між комітетом кредиторів та боржником і припинено провадження у справі про банкрутство КС "ПФС", відтак Позивач прийняла або мала би прийняти усю документацію кредитної спілки, в т.ч. оскаржувані документи, відповідно обіймана посада передбачала можливість для ОСОБА_1 довідатись про порушення своїх прав або остання могла довідатись про порушення своїх прав, у той же час з цього моменту до пред`явлення позову сплинуло майже 6 років.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.10.2022 р. відкладено підготовче засідання на 03.11.2022 р.

17.10.2022 р. ОСОБА_1 реалізовано право на подачу відповіді на відзив, в якій, зокрема посилається на те, що протоколом спостережної ради КС "ПФС" від 20.09.2016 р. № 1 її призначено головою правління спілки, рішенням спостережної ради КС "ПФС" у формі протоколу від 15.11.2016 р. № 3 її звільнено з посади; в межах провадження справи № 522/4956/17 про оскарження звільнення Позивача з займаної посади, а саме 24.09.2018 р. КС "ПФС" представлено положення про правління КС "ПФС", затверджене протоколом засідання від 30.03.2012 р. № 1-п, яке суперечить приписам законодавства України та положенням Статуту КС "ПФС"; те, що КС "ПФС" після її звільнення з займаної посади протизаконно утримує документацію, яка стосується діяльності спілки та звертає увагу суду на те, що Відповідачем не представлено до матеріалів справи доказів передачі їй ліквідатором документації КС "ПФС" згідно акту приймання-передачі; те, що стала членом КС "ПФС" у 2005 році, у період 2007-2008 років внесла (вклад) до КС "ПФС" у розмірі 172675,00 грн (що підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області від 26.05.2021 р. по справі № 916/158/21). До відповіді на відзив ОСОБА_1 долучено нові докази.

19.10.2022 р. КС "ПФС" реалізовано право на подачу заперечень на відповідь на відзив, в яких посилається на те, що, на переконання Відповідача, позивачем зазначено про відсутність факту порушення її прав та законних інтересів; на те, що ОСОБА_1 зазначено, що вона є кредитором КС "ПФС", статус якого у корпоративних правовідносинах не передбачено, відтак спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства; доказом знаходження у позивача документів, які є предметом спору підтверджуються відсутністю укладеного між ОСОБА_1 та наступним головою правління КС "ПФС" актом приймання-передачі.

20.10.2022 р. КС "ПФС" представлено до господарського суду заяву про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору, зумовленого відсутністю і не представленням Позивачем до матеріалів справи оригіналів оспорюваних документів; у зв`язку із тим, що рішенням спостережної ради у формі протоколу № 1 від 30.03.2012 р. виключено ОСОБА_1 із складу членів КС "ПФС".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.11.2022 р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 916/1974/22 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 15.11.2022 р.

15.11.2022 р. ОСОБА_1 представлено до господарського суду заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, в яких зазначає, що у зв`язку із відсутністю у позивача відповідних документів, чинність яких оспорюється, нею заявлено у позовній заяві клопотання про витребування доказів; зазначає, що даний спір підсудний господарському суду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.11.2022 р. відкладено підготовче засідання на 01.12.2022 р.

Іншою ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.11.2022 р. задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та витребувано у КС "ПФС" рішення Спостережної Ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА" у формі протоколу Спостережної Ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА" від 30.03.2012 р. № 1-п.

21.11.2022 р. КС "ПФС" представлено до господарського суду заяву про неможливість виконання ухвали суду від 15.11.2022 р. про витребування доказів. Посилається на викладену у відзиві позицію стосовно того, що ОСОБА_1 мала прийняти усю документацію з діяльності кредитної спілки від ліквідатора КС "ПФС" та відповідно передати новому голові правління, проте не виконала відповідного обов`язку, відтак, на переконання Відповідача, відповідна документація продовжує перебувати у ОСОБА_1 .

Призначене на 01.12.2022 р. підготовче засідання не відбулось у зв`язку із відсутністю живлення електричної енергії в адміністративній будівлі Господарського суду Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.12.2022 р. призначено розгляд справи на 20.12.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.12.2022 р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1974/22 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.01.2023 р.

10.01.2023 р. КС "ПФС" представлено до господарського суду заяву про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору, зумовленого відсутністю і не представленням Позивачем до матеріалів справи оригіналів оспорюваних документів.

10.01.2023 р. КС "ПФС" представлено до господарського суду клопотання про витребування у ОСОБА_1 оригіналів письмових доказів, на які вона посилається, які зазначені у додатках, у позові та відповіді на відзив.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.01.2023 р. відмовлено у задоволенні клопотання про витребування у ОСОБА_1 оригіналів письмових доказів, оскільки пред`являючи позовну заяву ОСОБА_1 зазначено про відсутність в неї оригіналів оспорюваних документів, у зв`язку із чим завлено клопотання про їх витребування, у той же час, посилання КС "ПФС" на перебування відповідних оригіналів документів у Позивача, за відсутності доказів звернення до правоохоронних органів стосовно протизаконного їх утримання ОСОБА_1 та укладеного між ОСОБА_1 та ліквідатором кредитної спілки акту приймання-передачі відповідних документів, не приймаються судом до уваги. Крім того, господарський суд звертає увагу КС "ПФС" на положення пункту 9 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», які надають адвокату право посвідчувати копії документів у справах, які він веде, в контексті того, що долучені до позовної заяви документи засвідчені адвокатом Широкобородом С.М., який представляє інтереси ОСОБА_1 відповідно до ордеру від 11.08.2022 р. серії ВН № 1172198, а відтак адвокат несе персональну відповідальність за належність представлених до матеріалів справи доказів.

У зв`язку із тим, що в ході призначеного на 10.01.2023 р. судового засідання в адміністративній будівлі Господарського суду Одеської області виникли перебої з живленням електричної енергії ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.01.2023 р. відкладено розгляд справи на 07.02.2023 р.

07.02.2023 р. ОСОБА_1 представлено до господарського суду заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначає, що прийняття посади керівника юридичної особи не завжди передбачає своєчасне отримання всіх існуючих у юридичної особи документів, у той же час до матеріалів справи не представлено відповідних доказів (актів приймання-передачі посади, реєстру документів тощо), які могли би свідчити про її обізнаність із оскаржуваними документами. Зазначає, що стала обізнаною із відповідними документами під час розгляду справи № 522/4956/17, а саме після їх представлення КС "ПФС" 26.09.2018 р. із відповідною заявою про долучення до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.02.2023 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 21.02.2023 р.

Ухвалами Господарського суду Одеської області після звернення КС "ПФС" із заявами про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду забезпечено відповідну можливість представнику КС "ПФС".

В ході розгляду справи по суті ОСОБА_1 підтримувала заявлені позовні вимоги та наполягала на задоволенні позову в повному обсязі, представник КС "ПФС" натомість заперечував проти задоволення позову та наполягав на відмові у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, у той же час приписи пункту 8 частини 3 статті 162 ГПК України передбачають, що позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Поряд із вищенаведеним положення статті 80 ГПК України передбачають, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина 2). Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8).

Враховуючи викладене, те, що пред`являючи позовну заяву ОСОБА_1 не здійснено письмового повідомлення в порядку статті 80 ГПК України про неможливість подання нових доказів у встановлений законом строк, те, що пред`являючи відповідь на відзив із долученими до нього новими доказами ОСОБА_1 не клопоче до суду про поновлення строку для представлення нових доказів (так само, відповідне клопотання не було заявлено в ході розгляду справи), господарський суд не приймає до розгляду долучені до відповіді на відзив докази.

21.02.2023 р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Приписами статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, суд встановив:

Відповідно до пункту 3.1 статуту КС "ПФС", затвердженого протоколом загальних зборів членів КС "ПФС" від 29.03.2008 р. № 12 та зареєстрованого 25.04.2008 р. державним реєстратором (далі - Статут), діяльність кредитної спілки ґрунтується на таких основних принципах: добровільність вступу та свобода виходу з кредитної спілки; рівноправність членів кредитної спілки; самоврядування; гласності.

Органами управління кредитної спілки є загальні збори членів кредитної спілки, спостережна рада, ревізійна комісія, кредитний комітет та правління. У випадку прийняття відповідного рішення Держфінпослуг, функції органів управління кредитної спілки виконує тимчасова адміністрація, що призначається і діє згідно з законодавством. Рішенням загальних зборів членів кредитної спілки можуть бути створені й інші органи управління (пункт 7.1 Статуту).

Вищим органом управління кредитної спілки є загальні збори її членів (пункт 8.1 Статуту).

Загальні збори як вищий орган управління кредитної спілки мають право приймати рішення з будь-яких питань діяльності кредитної спілки, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції спостережної ради або правління (пункт 8.2 Статуту).

До компетенції загальних зборів членів кредитної спілки, серед іншого належать: затвердження Статуту кредитної спілки, внесення до нього змін і доповнень (пункт 8.3.1 Статуту); обрання та відкликання осіб, які входять до складу спостережної ради (пункт 8.3.3 Статуту); затвердження положень про спостережну раду, ревізійну комісію, кредитний комітет та правління (пункт 8.3.7 Статуту); прийняття рішення про створення інших органів управління, крім спостережної ради, ревізійної комісії, кредитного комітету та правління (пункт 8.3.8 Статуту).

Робочими органами загальних зборів є Лічильна комісія та Президія. До складу Президії входить голова зборів та секретар, відповідальний за ведення протоколу зборів, яким оформлюється рішення загальних зборів членів кредитної спілки. Протокол підписується головою та секретарем зборів та оформляється не пізніше 10 (десяти) робочих днів з дня їх проведення. Відповідальним за зберігання протоколів є голова правління кредитної спілки… (пункт 8.6 Статуту).

Спостережна рада є органом управління кредитної спілки, який здійснює нагляд за діяльністю правління, захист прав членів, а також представляє інтереси членів кредитної спілки в період між загальними зборами. Спостережна рада кредитної спілки підзвітна загальним зборам членів кредитної спілки і в межах компетенції, визначеної Законом України «Про кредитні спілки» та цим Статутом, контролює й регулює діяльність правління та кредитного комітету (пункт 9.1 Статуту).

До компетенції спостережної ради кредитної спілки, зокрема належить затвердження положень про структурні підрозділи кредитної спілки (пункт 9.2.6 Статуту).

Організаційною формою роботи спостережної ради є засідання, що скликаються не рідше одного разу на квартал. Позачергові засідання можуть скликатися за наполяганням половини членів спостережної ради, а також за зверненням правління кредитної спілки (пункт 9.4 Статуту).

Рішення спостережної ради кредитної спілки оформлюється протоколом, який підписується головою спостережної ради не пізніше трьох робочих днів після їх проведення. Протоколи є обов`язковими для зберігання відповідно до законодавства України. Відповідальними за зберігання протоколів є голова правління кредитної спілки (пункт 9.6 Статуту).

Правління кредитної спілки є виконавчим органом, який здійснює керівництво її поточною діяльністю. Правління складається з осіб, які знаходяться в трудових відносинах із спілкою (пункт 10.1 Статуту).

Роботою правління керує голова правління, який призначається спостережною радою. Голова правління серед іншого без доручення представляє інтереси кредитної спілки та діє від її імені; розпоряджаться майном кредитної спілки в порядку, визначеному спостережною радою; вирішує інші питання діяльності кредитної спілки відповідно до цього Статуту та законодавства України (пункт 10.3 Статуту).

Голова правління несе персональну відповідальність за достовірність та повноту фінансової звітності та інших звітних даних (пункт 25.3 Статуту).

Протоколи зборів і всі додатки до них зберігаються в архіві кредитної спілки протягом всього строку її діяльності (пункт 33.4 Статуту).

Відповідальним за зберігання протоколів є Голова правління кредитної спілки, який приймає оригінали протоколів від Секретаря зборів.

07.04.2018 р. Статут зареєстровано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за №№ 2691 та 2692.

Відповідно до пункту 2.1 положення про правління КС "ПФС", затвердженого протоколом загальних зборів членів КС "ПФС" від 29.03.2008 р. № 12 (далі - Положення) Правління є постійно діючим колегіальним виконавчим органом Спілки, який

здійснює керівництво її поточною діяльністю та організовує виконання рішень загальних зборів членів Спілки та спостережної ради.

Завданням правління є здійснення керівництва поточною діяльністю Спілки, що передбачає його відповідальність за реалізацію цілей, стратегії та політики Спілки в межах Компетенції, визначеної Законами та/або Статутом Спілки (пункт 2.2 Положення).

Роботою правління керує Голова правління, який призначається спостережною радою. Голова правління виконує функції голови колегіального виконавчого органу Спілки та керує його роботою (пункт 3.1.4 Положення).

Особи, які входять до складу правління Спілки мають право отримувати повну, достовірну та своєчасну інформацією про Спілку, необхідну для виконання своїх функції (пункт 3.2.1 Положення).

Особи, які входять до складу правління зобов`язанні керуватися у своїй діяльності законодавством України, Статутом Спілки, цим положенням, іншими внутрішніми документами Спілки, рішеннями загальних зборів членів та/або спостережної ради Спілки (пункт 3.2.2.3 Положення).

Голова правління Спілки: без доручення представляє інтереси спілки та діє від її імені; представляє Спілку в її відносинах з державою, в судах з іншими юридичними та фізичними особами; укладає договори та вчиняє інші правочини від імені Спілки, підписує доручення на провадження дій від імені Спілки; розпоряджується майном Спілки в порядку та у межах, визначених Статутом Спілки, та прийнятими відповідно до нього рішеннями органів управління кредитної спілки; готує подання спостережній раді на призначення та звільнення членів правління Спілки, призначає на посади та звільняє з посад працівників Спілки, застосовує до них заходи заохочення та стягнення відповідно до законодавства, вживає заходи підготовки та підвищення кваліфікації працівників Спілки. Голова правління несе персональну відповідальність за виконання покладених на правління завдань (пункт 8.1 Положення).

Протоколом засідання Спостережної Ради КС "ПФС" від 30.03.2012 р. № 1-п затверджено Положення про Правління КС "ПФС". Відповідне положення підписано головою спостережної ради КС "ПФС" Гаєвим О.О.

Відповідно до наказу від 15.11.2016 р. № 1с за підписом голови спостережної ради КС "ПФС" Гаєва О.О. звільнено ОСОБА_1 з посади голови правління КС "ПФС" з 15.11.2016 р., у зв`язку з закінченням строку трудового договору, відповідно до наказу від 20.09.2016 р. № 1, на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

16.12.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до КС "ПФС" із заявою про надання належним чином завіреної копії положення про правління Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА", а також завірену належним чином копію Протоколу від 30.03.2012 р. № 1-п, яким дане положення затверджено. Відповідно до наявних опису вкладання у цінний лист та видаткової накладної АТ «УКРПОШТА» зазначену заяву надіслано до КС "ПФС" 18.12.2020 р.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до положень статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права та законні інтереси громадянина захищаються судом.

Господарським судом під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід враховувати приписи статті 1 ГПК України та з`ясовувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного права або законного інтересу у правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорювання. Недотримання вимог закону та установчих документів юридичної особи під час скликання і проведення загальних зборів не може визнаватися порушенням прав тих позивачів, які не є учасниками (акціонерами, членами) цієї особи.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів. Тобто, одним зі спорів, що виникають із корпоративних відносин, є спір члена чи колишнього члена юридичної особи з нею самою, пов`язаний з управлінням і діяльністю останньої.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Господарський Суд враховує висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 р. у справі № 826/16227/16, згідно із яким рішення наглядової ради товариства може бути оскаржено в судовому порядку акціонером (учасником) товариства шляхом пред`явлення позову про визнання його недійсним, якщо таке рішення не відповідає вимогам законодавства та порушує права чи законні інтереси учасника (акціонера) товариства. Відповідачем за таким позовом є товариство. До корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб`єктного складу сторін спори про визнання недійсними рішень органів управління юридичної особи за позовом особи, яка не є учасником (акціонером, членом, засновником), у тому числі таким, що вибув, у разі оспорювання рішень органів управління юридичної особи, прийнятих після його вибуття.

Сторонами у справі не заперечується, що ОСОБА_1 певний час протягом 2016 р. обіймала посаду голови правління КС "ПФС", зазначені відомості також відображено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Предметом позову у цій справі є визнання недійсним рішення Спостережної Ради КС "ПФС" у формі протоколу Спостережної Ради КС "ПФС" від 30.03.2012 р. № 1-п; визнання недійсним положення про правління КС "ПФС", затвердженого протоколом засідання Спостережної Ради КС "ПФС" від 30.03.2012 р. № 1-п.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що дана позовна заява підлягає розгляду за правилами господарського судочинства та за територіальною підсудністю підсудна Господарському суду Одеської області.

Приписами статті 7 Закону України «Про кредитні спілки» (тут і далі в редакції закону чинному на час затвердження оспорюваного Положення про правління КС "ПФС" та протоколу засідання Спостережної ради КС "ПФС" про затвердження відповідного положення - від 07.07.2011 р.) передбачено, що кредитна спілка діє на основі статуту, що не суперечить законодавству України. У статуті кредитної спілки обов`язково зазначаються: найменування кредитної спілки та її юридична адреса; мета створення і завдання кредитної спілки; ознака членства у кредитній спілці; порядок утворення та діяльності органів управління кредитної спілки, порядок утворення філій та відділень, їх повноваження; права та обов`язки членів кредитної спілки; умови і порядок вступу до кредитної спілки, порядок припинення членства; порядок сплати вступних та інших внесків; джерела надходження і порядок використання коштів та іншого майна кредитної спілки, в тому числі порядок і умови надання кредитів членам кредитної спілки, порядок формування та використання фондів, утворюваних спілкою; порядок звітності та здійснення контролю за діяльністю органів управління кредитної спілки; порядок внесення змін і доповнень до статуту кредитної спілки; порядок припинення діяльності кредитної спілки та вирішення майнових питань у зв`язку з її ліквідацією (реорганізацією); порядок покриття можливих збитків кредитної спілки; порядок розподілу доходів кредитної спілки. Статут кредитної спілки може містити й інші положення щодо організаційних, господарських та інших питань її діяльності.

Частини 1 та 2 статті 13 Закону України «Про кредитні спілки» встановлюють, що органами управління кредитної спілки є загальні збори членів кредитної спілки, спостережна рада, ревізійна комісія, кредитний комітет та правління. Рішенням загальних зборів членів кредитної спілки можуть бути створені й інші органи управління. Органи управління кредитної спілки створюються та діють у порядку, визначеному цим Законом, іншими нормативно-правовими актами та статутом кредитної спілки.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 14 Закону України «Про кредитні спілки» вищим органом управління кредитної спілки є загальні збори її членів. Загальні збори членів кредитної спілки можуть приймати рішення з будь-яких питань діяльності кредитної спілки. До виключної компетенції загальних зборів членів кредитної спілки належить, зокрема: затвердження положень про спостережну раду, ревізійну комісію, кредитний комітет та правління.

У той же час частина 5 зазначеної статті передбачає, що рішення загальних зборів членів кредитної спілки оформляється протоколом, який підписується головою та секретарем зборів. Протоколи є обов`язковими для зберігання відповідно до законодавства України. На вимогу членів кредитної спілки їм видаються для ознайомлення протоколи загальних зборів, а також засвідчені головою правління кредитної спілки витяги з протоколів.

Приписи статті 15 Закону України «Про кредитні спілки» визначають, що спостережна рада представляє інтереси членів кредитної спілки в період між загальними зборами. Спостережна рада кредитної спілки підзвітна загальним зборам членів кредитної спілки і в межах компетенції, визначеної цим Законом та статутом кредитної спілки, контролює і регулює діяльність правління та кредитного комітету (частина 1). Частина 2 передбачає, що до компетенції спостережної ради кредитної спілки належить: затвердження положень про порядок надання послуг, передбачених цим Законом та статутом кредитної спілки, членам кредитної спілки; встановлення видів кредитів, що надаються кредитною спілкою; вирішення питань про прийняття нових членів до кредитної спілки та припинення членства у кредитній спілці; затвердження у випадках, передбачених статутом кредитної спілки, рішень кредитного комітету про надання кредиту; визначення порядку прийняття рішень про придбання та продаж майна кредитної спілки, використання тимчасово вільних коштів; затвердження кошторису та штатного розпису кредитної спілки; затвердження положення про структурні підрозділи кредитної спілки; призначення голови та членів правління, а також членів кредитного комітету; визначення кваліфікаційних вимог до членів кредитного комітету, працівників кредитної спілки та залучених на договірних умовах експертів згідно з нормативно-правовими актами Уповноваженого органу та статутом спілки; прийняття рішення про вступ кредитної спілки до асоціації кредитних спілок та/або об`єднаної кредитної спілки і вихід з таких асоціацій та/або об`єднаної кредитної спілки, якщо ці питання статутом кредитної спілки не віднесені до виключної компетенції загальних зборів членів кредитної спілки. Спостережна рада вирішує й інші питання діяльності кредитної спілки, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів членів кредитної спілки.

Абзацом 4 частини 4 статті 15 Закону України «Про кредитні спілки» встановлено, що рішення спостережної ради кредитної спілки оформляється протоколом, який підписується головою спостережної ради. Протоколи є обов`язковими для зберігання відповідно до законодавства України. На вимогу членів кредитної спілки їм видаються для ознайомлення протоколи, а також засвідчені головою правління кредитної спілки витяги з протоколів.

Як зазначено в описовій частині рішення, відповідно до пункту 8.3.7 Статуту до компетенції загальних зборів членів кредитної спілки, серед іншого належать затвердження положень про спостережну раду, ревізійну комісію, кредитний комітет та правління.

У той же час, відповідно до пункту 9.2.6 Статуту до компетенції спостережної ради кредитної спілки, зокрема належить затвердження положень про структурні підрозділи кредитної спілки.

Отже системний аналіз статей 13,14,15 Закону України «Про кредитні спілки», положень пунктів 8.3.7 та 9.2.6 Статуту дозволяє дійти висновку про те, що затвердження положення про правління кредитної спілки відноситься до виключної компетенції загальних зборів, що повністю відповідає правовій нормі, викладеній у частині 2 статті 14 Закону України «Про кредитні спілки».

А відтак, рішення Спостережної Ради КС "ПФС" у формі протоколу Спостережної Ради КС "ПФС" від 30.03.2012 р. № 1-п прийнято Спостережною радою КС "ПФС" за відсутності відповідної компетенції.

Відповідно до положень пункту 13 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Частиною 1 статті 173 ГПК України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Враховуючи те, що господарським судом встановлено, що рішення Спостережної Ради КС "ПФС" у формі протоколу Спостережної Ради КС "ПФС" від 30.03.2012 р. № 1-п прийнято Спостережною радою КС "ПФС" за відсутності відповідної компетенції, положення про правління КС "ПФС" затверджене зазначеним рішенням спостережної ради за відсутності відповідної компетенції.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про порушення прав ОСОБА_1 прийняттям рішення Спостережної Ради КС "ПФС" у формі протоколу Спостережної Ради КС "ПФС" від 30.03.2012 р. № 1-п, яким затверджено положення про правління КС "ПФС".

Відповідно до частини 1 статті 256, частини 1 статті 257, частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із частинами 3, 4 та 5 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Застосування інституту позовної давності є одним з інструментів, який забезпечує дотримання принципу юридичної визначеності, тому, вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд має повно з`ясувати усі обставини, пов`язані з фактом обізнаності та об`єктивної можливості особи бути обізнаною щодо порушення її прав та законних інтересів, ретельно перевірити доводи учасників справи у цій частині, дослідити та надати належну оцінку наданим ними в обґрунтування своїх вимог та заперечень доказів.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15,16,20 ЦК України), за змістом яких особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 р. у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Господарський суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення ЄСПЛ у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; рішення ЄСПЛ у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 р. у справі № 6-2469цс16).

Водночас, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно з нормами частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску строку позовної давності, саме на позивача покладено обов`язок доведення тієї обставини, що зазначений строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права.

Подібна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі № 706/1272/14-ц та від 21.08.2019 р. у справі № 911/3681/17. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні чинники (особа довідалася або повинна була довідатися про це порушення) чинники.

Як зазначено, сторонами у справі не заперечується, що ОСОБА_1 певний час протягом 2016 р. обіймала посаду голови правління КС "ПФС", зазначені відомості також відображено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про кредитні спілки» правління кредитної спілки є виконавчим органом, який здійснює керівництво її поточною діяльністю. Правління складається з осіб, які знаходяться в трудових відносинах із спілкою.

Приписи частини 3 та 4 статті 16 Закону України «Про кредитні спілки» передбачають, що роботою правління керує голова правління, який призначається спостережною радою. Голова правління кредитної спілки: без доручення представляє інтереси кредитної спілки та діє від її імені; представляє кредитну спілку в її відносинах з державою, іншими юридичними та фізичними особами; укладає договори та інші угоди від імені кредитної спілки, підписує доручення на провадження дій від імені кредитної спілки; розпоряджається майном кредитної спілки в порядку та у межах, визначених статутом кредитної спілки; готує подання спостережній раді на призначення та звільнення членів правління кредитної спілки, призначає на посади та звільняє з посад працівників кредитної спілки, застосовує до них заходи заохочення та стягнення відповідно до законодавства, вживає заходів щодо підготовки та підвищення кваліфікації працівників кредитної спілки; вирішує інші питання діяльності кредитної спілки відповідно до цього Закону та статуту кредитної спілки. Голова правління кредитної спілки несе персональну відповідальність за виконання покладених на правління завдань.

Системний аналіз статті 16 Закону України «Про кредитні спілки» дозволяє дійти висновку про те, що обіймання посади голови правління кредитної спілки передбачає вирішення питань діяльності кредитної спілки у відповідності до закону, статуту кредитної спілки та інших нормативно-правових актів, прийнятих органами управління кредитної спілки в процесі здійснення господарської діяльності, у той же час, правомірне вирішення яких без обізнаності із відповідними документами в подальше може призвести до персональної відповідальності.

Відтак, господарський суд доходить до висновку, що будучі призначеною у 2016 році головою правління ОСОБА_1 могла довідатись про прийняття спостережною радою оспорюваного рішення та затвердження оспорюваного положення про правління кредитної спілки в силу обійманої посади та необхідністю бути обізнаною із нормативно-правовими актами, прийнятими органами управління кредитної спілки в процесі здійснення господарської діяльності, що не спростовується відсутністю в матеріалах справи укладеного між ОСОБА_1 та ліквідатором КС "ПФС" акту приймання-передачі документації кредитної спілки.

З огляду на викладене, та враховуючи пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України, позовна давність для звернення ОСОБА_1 із вимогами про визнання недійсним рішення Спостережної Ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА" у формі протоколу Спостережної Ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА" від 30.03.2012 р. № 1-п; визнання недійсним положення про правління Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА", затвердженого протоколом засідання Спостережної Ради Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА" від 30.03.2012 р. № 1-п сплинула 16.11.2019 р. (трирічний строк з моменту прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління кредитної спілки), а тому, звернувшись 15.08.2022 р. до господарського суду із відповідними позовними вимогами, пропустила строк позовної давності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 р., серія A, № 303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.13,20,73,74,76,86,129,165,232,233,237,238,240,241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача: Кредитної спілки "ПРОМИСЛОВА-ФІНАНСОВА СПІЛКА" про визнання недійсним рішення відмовити.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покласти на ОСОБА_1 .

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 03 березня 2023 р.

Суддя С.Ф. Гут