ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/120/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, Г.П. Разюк,

секретар судового засідання І.С. Мисько,

за участю представників сторін:

від боржника: С.В. Хомко, В.В. Цвігун,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.10.2022 (суддя В.Д. Найфлейш, м.Одеса, повний текст складено 24.10.2022) про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» (вх.№3-186/22 від 13.06.2022) про визнання грошових вимог

у справі №916/120/22

за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність,

арбітражний керуючий Колмикова Т.О.,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.02.2022, серед іншого, відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено керуючим реструктуризацією ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) арбітражного керуючого Колмикову Тетяну Олександрівну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 85 від 08.02.2013).

Ухвалою попереднього засідання суду від 07.06.2022 заяву (вх. №3-141/22 від 21.04.2022р.) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання грошових вимог до боржника задоволено, визнано ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) кредитором ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з грошовими вимогами на суму 11 976 491,00 грн, зазначено розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться арбітражним керуючим до реєстру вимог кредиторів, а саме: вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на суму 11 976 491,00 грн., зазначено відомості про майно боржника, яке є предметом застави, тощо.

13.06.2022 за вх.№3-186/22 від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» надійшла заява, в якій товариство просило:

1)визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» у загальному розмірі 28 101 198,10 грн, з яких: 10 847 772,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням, 17 248 464,10 грн сума заборгованості за відсотками та 4 962,00 грн судового збору за подання заяви про визнання кредитором;

2)визначити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» у розмірі 16 487 640,00 грн як забезпечені вартістю предмета іпотеки за договором іпотеки від 06.12.2007, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. та зареєстрованого в реєстрі під номером 3390;

3)визначити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» у розмірі 11 608 586,10 грн як незабезпечені заставою.

Заява мотивована тим, що на підставі договору про відступлення прав вимоги №32 від 20.10.2020, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО», останнє набуло право вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли за кредитним договором №40.3/ІЖ-004.07.1 від 06.12.2007 на загальну суму 960 555,08 доларів США, з яких: 370 864,00 доларів США сума заборгованості за основним зобов`язанням та 589 691,08 доларів США сума заборгованості за відсотками.

Разом з правом вимоги за вказаним кредитним договором до кредитора перейшло право вимоги за договором іпотеки від 06.12.2007 за реєстровим №3390. Предметом іпотеки за вказаним договором є дачний будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та земельна ділянка загальною площею 0,0457 га, кадастровий номер :52:022:0032. Відповідно до пункту 31 додатку № 1 до договору відступлення та пункту 1.5. договору іпотеки вартість предмета іпотеки становить 563 680 доларів США.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» вказало, що вимоги до боржника складають 960 555,08 доларів США, що станом на 08.06.2022 згідно із офіційним курсом НБУ еквівалентно 28 096 236,10 грн. При цьому 563 680 доларів США, що станом на 08.06.2022 згідно із офіційним курсом НБУ еквівалентно 16 487 640,00 грн, є вимогами, які забезпечені за рахунок застави.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.06.2022 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» (вх.№3-186/22 від 13.06.2022) з грошовими вимогами до боржника на суму 28 101 198,10 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.10.2022 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» (вх.№3-186/22 від 13.06.2022) про визнання грошових вимог до ОСОБА_1 на загальну суму 28 101 198,10 грн.

Приймаючи ухвалу суд першої інстанції встановив, що у боржника існувала заборгованість станом на момент звернення до Київського районного суду м. Одеси за основним зобов`язанням перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» на суму 370 864,00 доларів США та заборгованість за відсотками на загальну суму 109 095,10 доларів США.

Прийнявши до уваги, що рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі №522/20/19 від 01.10.2019 відмовлено Публічному акціонерному товариству «РОДОВІД БАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «РОДОВІД БАНК» Шевченка А.М. у задоволенні позову про стягнення заборгованості у сумі 179 149,90 доларів США, місцевий господарський суд вказав, що на день звернення із кредиторською заявою до суду у ОСОБА_1 існує заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» на суму 300 809,20 доларів США, що еквівалентно 8 798 669,10 грн.

Поряд з цим, врахувавши те, що рішенням Київського районного суду м.Одеси вже встановлено факт спливу заявником строків позовної давності, а також заяви учасників справи про застосування позовної давності, а Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» не надано поважних причин пропуску чи переривання строку, підстави для поновлення строку позовної давності відсутні, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у визнанні грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» до боржника на загальну суму 8 798 669,10 грн.

Крім того, врахувавши пред`явлення заявником вимоги про дострокове погашення кредиту, строк виконання основного зобов`язання настав 21.11.2011, суд вказав про безпідставність нарахування заборгованості за відсотками у період з 01.12.2011 по 19.10.2020 на суму 480 595,59 доларів США, що еквівалентно 14 057 421,00 грн.

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» звернулось із апеляційною скаргою, в якій просило ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.10.2022 у справі №916/120/22 скасувати; заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» про визнання грошових вимог задовольнити частково; визнати вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» у розмірі 14 041 155,50 грн як забезпечені вартістю предмета іпотеки за договором іпотеки від 06.12.2007, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. та зареєстрованого в реєстрі під номером 3390.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт послався на те, що відмовляючи у визнанні грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» до боржника на загальну суму 300 809,20 доларів США, що еквівалентно 8 798 669,10 грн, суд першої інстанції не врахував, що відмова Київським районним судом м.Одеси в позові на суму 179 149,90 доларів США у зв`язку з пропуском позовної давності жодним чином не означає припинення кредитного зобов`язання на вказану суму. Скаржник зазначив, що відмова в позові на вказаній підставі означає лише неможливість стягнення в судовому порядку, однак боржник може погасити заборгованість добровільно або ж кредитор може отримати задоволення вимог за рахунок предмету в позасудовому порядку. Враховуючи, що виконання кредитного договору було забезпечено іпотекою, яка передбачала можливість позасудового стягнення, відмова в позові у зв`язку з пропуском позовної давності не означає неможливість кредитора задовольнити свої вимоги.

З урахуванням викладеного, на переконання скаржника, відсутні жодні підстави зменшувати розмір кредитної заборгованості, а тому обґрунтованою та підтвердженою є заборгованість за основним зобов`язанням на суму 370 864,00 доларів США та заборгованість за відсотками на загальну суму 109 095,10 доларів США, всього 479 959,10 доларів США, що станом на 08.06.2022 еквівалентно 14 041 155,50 грн.

В апеляційній скарзі апелянт також зазначив, що заявлені ним вимоги до боржника є забезпеченими іпотекою, а тому до них не може застосовуватись позовна давність, оскільки:

1)сплив позовної давності не є підставою для припинення основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором та не може вважатися підставою для припинення іпотеки; кредитор має право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку незалежно від спливу строку позовної давності;

2)забезпечені вимоги вносяться до реєстру на підставі даних обліку боржника навіть без відповідної заяви кредитора.

Позиція боржника щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу (вх.№1791/22/Д6 від 12.01.2023) ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги боржник зазначив, що чинним законодавством не передбачено автоматичного внесення вимог забезпеченого кредитора до реєстру вимог кредиторів, оскільки згідно із приписами Кодексу України з процедур банкрутства єдиною підставою для внесення відомостей про кредиторів до реєстру вимог кредиторів є ухвала господарського суду.

Також боржник зазначив, що суд першої інстанції правомірно відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» у визнанні вимог до боржника, оскільки у відповідних вимогах судом вже було відмовлено первісному кредитору в порядку позовного провадження і новий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» не має права на захист свого права в судовому порядку. Жодна норма закону не дає підстави стверджувати, що позовна давність не застосовується при розгляді майнових вимог забезпеченого кредитора, заявлених до боржника. При цьому боржник послався на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 09.09.2021 у справі №916/4644/15, відповідно до якої у справі про банкрутство при розгляді кредиторських грошових вимог до боржника застосовуються загальні норми цивільного законодавства про позовну давність, визначені у главі 19 «Позовна давність» Цивільного кодексу України.

Позиція арбітражного керуючого щодо апеляційної скарги

Арбітражний керуючий Колмикова Т.О. у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№1791/22/Д4 від 12.01.2023) просила скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, посилаючись на те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» про визнання грошових вимог на загальну суму 28 101 198,10 грн не підлягає задоволенню у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Позиція кредитора ОСОБА_2

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№1791/22/Д5 від 12.01.2023) просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що для Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО», як правонаступника первісного кредитора Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», зберігаються наслідки пропуску первісним кредитором строку позовної давності, яка застосовується у справі про банкрутство при розгляді кредиторських грошових вимог до боржника, виходячи із загальних норм цивільного законодавства про позовну давність, визначених у главі 19 «Позовна давність» Цивільного кодексу України. Також кредитор зазначив, що внесення вимог кредитора якимось автоматичним шляхом до реєстру вимог кредиторів без здійснення судового контролю за обґрунтованістю та правомірністю таких вимог суперечило би принципу судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Одночасно із поданням апеляційної скарги скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 18.10.2022 у справі №916/120/22.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2022 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів К.В. Богатиря, Г.П. Разюк.

У зв`язку з тим, що на час надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/120/22 на адресу суду апеляційної інстанції не надходили, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.10.2022 про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» (вх.№3-186/22 від 13.06.2022) про визнання грошових вимог у справі №916/120/22 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/120/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

29.11.2022 на адресу суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №916/120/22.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.10.2022 про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» (вх.№3-186/22 від 13.06.2022) про визнання грошових вимог у справі №916/120/22 залишено без руху. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, встановлених при поданні апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Роз`яснено скаржнику, що якщо не буде усунуто недоліки у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною і підлягає поверненню.

В межах встановленою ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 строку від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№ 1791/22/Д3 від 22.12.2022).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 18.10.2022 про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» (вх.№3-186/22 від 13.06.2022) про визнання грошових вимог у справі №916/120/22. Відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою. Встановлено учасникам справи строк до 13.01.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення заявникові без розгляду.

12.01.2023 від арбітражного керуючого Колмикової Т.О., Приступа Ю.О., Максименка В.В. надійшли відзиви на апеляційну скаргу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 розгляд справи №916/120/22 призначено на 14.02.2023 о 12:00 год.

У зв`язку з неявкою в судове засідання 14.02.2023 арбітражного керуючого, стосовно якого були відсутні відомості щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, ухвалою суду від 14.02.2023 розгляд справи №916/120/22 відкладено на 06.03.2023 о 12:00 год.

Окрім того, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, вказаною ухвалою суду постановлено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.10.2022 про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» (вх.№3-186/22 від 13.06.2022) про визнання грошових вимог у справі №916/120/22 поза межами строку, встановленого у частині третій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк.

15.02.2023 на електронну пошту суду від арбітражного керуючого Колмикової Т.О. надійшла заява за вх.№1791/22/Д7 про проведення судового засідання, призначеного на 06.03.2023 о 12:00 год, за її відсутності за наявними матеріалами.

06.03.2023 від кредитора ОСОБА_2 надійшло клопотання за вх.№1791/22/Д8 про проведення судового засідання, призначеного на 06.03.2023 о 12:00 год, за його відсутності.

Заслухавши представників боржника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

06.12.2007 між ОСОБА_1 (позичальником) та Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» (банком) укладено кредитний договір №40.3/ІЖ-004.07.1.

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору банк надає позичальнику кредит на придбання дачного будинку та земельної ділянки на загальну суму 396 000 доларів США строком до 06 грудня 2028 року.

У пункті 3.1. кредитного договору сторони погодили, що забезпеченням зобов`язань щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, пені за несвоєчасну сплату процентів, а також відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов цього договору є іпотека дачного будинку та земельна ділянка.

06.12.2007 між банком та позичальником укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. та зареєстрований в реєстрі за номером 3390.

Пунктом 1.1. договору іпотеки передбачено, що позичальник для забезпечення виконання зобов`язань перед банком за кредитним договором №40.3/ІЖ-004.07.1 від 06.12.2007 передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: дачний будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та земельну ділянку загальною площею 0,0457 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :52:022:0032.

20.10.2020 між Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» (банком) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» (новим кредитором) укладено договір № 32 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернелюх Л.В. та зареєстрованим в реєстрі за номером 1280.

Згідно із пунктом 1 договору відступлення банк відступив кредитору право вимоги до позичальників, поручителей та заставодавців (іпотекодавців), зазначених у додатку №1 до цього договору, за кредитними договорами, договорами іпотеки, договорами поруки та договорами застави.

За умовами пункту 2 договору відступлення до кредитора переходять усі права банку в день підписання договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів у відповідності до пункту 4 договору.

Пунктом 4 договору відступлення передбачено, що за відступлення права вимоги кредитор сплачує банку 9 784 261,86 грн.

Вказана сума була сплачена в повному обсязі на користь банку, що підтверджується платіжним дорученням №562 від 19.10.2020.

Відповідно до пункту 31 додатку № 1 до договору відступлення кредитор набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 40.3/ІЖ- 004.07.1 від 06.12.2007 на загальну суму 960 555,08 доларів США, з яких: 370 864,00 доларів США - сума заборгованості за основним зобов`язанням та 589 691,08 доларів США - сума заборгованості по процентам.

Крім того, згідно із пунктом 31 додатку № 1 до договору відступлення разом з правом вимоги за кредитним договором до кредитора перейшло право вимоги за договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. та зареєстрований в реєстрі за номером 3390. Вартість предмета іпотеки зазначена у розмірі 563 680 доларів США.

При зверненні із заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» зазначало, що заборгованість боржника станом на 20.10.2020 становила 960 555,08 доларів США, з яких: 370 864 доларів США основна сума заборгованості, 589 691,08 доларів США проценти.

Отже, у своїй заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» просило визнати вимоги кредитора на суму 960 555,08 доларів США, що станом на 08.06.2022 згідно із офіційним курсом НБУ еквівалентно 28 096 236,10 грн.

Поряд з цим, матеріалами справи підтверджується, що рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі №522/20/19 від 01.10.2019 відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «РОДОВІД БАНК» Шевченка Андрія Миколайовича (місцезнаходження: 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 17) до ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ), Приватного підприємства «Дід Василь» (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Косовського, 2/1) про стягнення заборгованості у розмірі 179 149,90 доларів США.

Вказаним рішенням встановлено наступне.

« 06.10.2011 року Банком на адресу ОСОБА_1 було направлено лист-вимогу за №139-11-6.6/18230 від 06.10.2011 р., якою банк скористався наданим йому правом достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та встановив строк на його повернення - 30 днів з моменту отримання даного листа.

Вказаний лист ОСОБА_1 було отримано 22.10.2011 року, тому строк виконання основного зобов`язання настав 21.11.2011 року.

Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, тобто до 21.11.2014 року.

Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні ануітетні платежі, передбачені кредитним договором, не мають правового значення, оскільки за вимогою позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі до вказаної у вимозі дати, й усі наступні щомісячні платежі не підлягають виконанню.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням викладеного, навіть якщо приймаючи до уваги посилання позивача про те, що останній платіж був здійснений 10.11.2011 року, все одно строки позовної давності позивачем пропущенні, оскільки позов був пред`явлений до суду 02.01.2019 року.

Судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву у січні 2019 року, звернувся до суду із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив. Поважних причин пропуску банком строку звернення до суду судом не встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові».

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною шостою статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

З дня введення в дію Кодекс України з процедур банкрутства визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства для цілей цього Кодексу терміни вживаються в такому значенні:

боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав;

кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство;

грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви;

Частиною першою статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (аналогічна позиція наведена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17).

При цьому, заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, виходячи з вимог статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №914/1126/14, від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16).

Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом. Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (аналогічна позиція наведена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16).

Суд першої інстанції при визначенні розміру грошових вимог встановив, що у боржника була наявна заборгованість станом на момент звернення до Київського районного суду м. Одеси за основним зобов`язанням перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ КРЕДО» на суму 370 864,00 доларів США та заборгованість за процентами на загальну суму 109 095,10 доларів США.

В апеляційній скарзі апелянт погоджується з вказаним висновком суду.

Також місцевий господарський суд встановив, що на день звернення із кредиторською заявою до суду у ОСОБА_1 існує заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» на суму 300 809,20 доларів США, що еквівалентно 8 798 669,10 грн., проте у визнанні цієї суми грошових вимог відмовив у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Щодо нарахування заявником заборгованості за процентами у період з 01.12.2011 по 19.10.2020 на суму 480 595,59 доларів США, що еквівалентно 14 057 421,00 грн, Господарський суд Одеської області, врахувавши правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, дійшов висновку про необґрунтованість такого нарахування, оскільки у даному випадку проценти нараховані після пред`явлення в порядку частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України до позичальника вимоги про дострокове погашення кредиту.

Апелянт в апеляційній скарзі погоджується з висновком суду про відмову у визнанні суми процентів, нарахованих з 01.12.2011 по 19.10.2020 у розмірі 480 595,59 доларів США, що еквівалентно 14 057 421,00 грн.

Скаржник ввважає обґрунтованою та підтвердженою заборгованість за основним зобов`язанням на суму 370 864,00 доларів США та заборгованість за процентами на загальну суму 109 095,10 доларів США, всього 479 959,10 доларів США, що станом на 08.06.2022 згідно із офіційним курсом НБУ (29,2549 грн за 1 долар США) становить 14 041 155,50 грн, у зв`язку з чим в апеляційній скарзі просить визнати кредиторські вимоги у вказаній сумі, посилаючись на те, що до забезпечених кредиторських вимог позовна давність не може застосовуватись, оскільки вимоги забезпеченого кредитора вносяться до реєстру автоматично, а сплив позовної давності не є підставою для припинення основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором та не може вважатися підставою для припинення іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи із вказаної норми процесуального закону, колегія суддів переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги стосовно висновків суду першої інстанції про відмову в визнанні грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» до боржника у зв`язку із спливом позовної давності.

Щодо доводів скаржника про те, що вимоги забезпеченого кредитора вносяться до реєстру автоматично

Відповідно до частини другої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Така процедура включення вимог забезпеченого кредитора надає заставному кредитору альтернативу вибору щодо внесення його вимог до вимог у відповідній черговості в порядку частини першої статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства, або позачергово.

Згідно з приписами частини восьмої цієї статті Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за відсутності таких заяв - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром.

Частиною шостою статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду.

За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Враховуючи наведені приписи Кодексу України з процедур банкрутства, підставою для внесення відомостей про конкурсних та забезпечених кредиторів до реєстру вимог кредиторів є ухвала господарського суду.

Таким чином, законом не передбачено автоматичного внесення вимог забезпеченого кредитора до реєстру, а внесенню підлягає лише інформація про майно, яке є предметом застави, що і було зроблено Господарським судом Одеської області в ухвалі попереднього засідання від 07.06.2022, в якій, зокрема, зазначено відомості про майно боржника, яке є предметом застави, а саме, відомості щодо:

-земельної ділянки (кадастровий номер :52:022:0032), площею 0,0457 га, розташованої за адресою: Одеська обл., м. Одеса, провулок Аркадіївський, земельна ділянка 15;

-житлового (дачного) будину (реєстраційний номер майна: 20880978), загальною площею: 38,2 кв.м., розташованого за адресою: Одеська обл., м. Одеса, провулок Аркадіївський, будинок 14/6.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що сплив позовної давності не є підставою для припинення основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором та не може вважатися підставою для припинення іпотеки

Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 509, статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 Цивільного кодексу України).

Норми глави 50 «Припинення зобов`язання» Цивільного кодексу України не передбачають такої підстави для припинення зобов`язання як сплив позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 Цивільного кодексу України, згідно з якою особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак за змістом статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

У разі пропуску позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропуску поважними і прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 Цивільного кодексу України).

Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 Цивільного кодексу України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, відповідно до Цивільного кодексу України сплив позовної давності не є окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропуск позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 Цивільного кодексу України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстав пропуску позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Відповідно до статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені у статті 17 Закону України «Про іпотеку», відповідно до частини першої якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом, тобто припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені Законом України «Про іпотеку».

Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Отже, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, а тому не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17, від 05 липня 2017 року у справі № 6-1840цс16, а також Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 січня 2019 року у справі № 639/7920/16-ц (провадження № 61-33814св18), від 01 липня 2020 року у справі № 727/11061/18 (провадження № 61-9980св19).

Отже, за змістом статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Проте кредитор втрачає право примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя цієї статті).

У цій справі боржником, арбітражним керуючим та кредитором Приступом Ю.О. заявлено про сплив строку позовної давності на заявлення Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» кредиторських вимог до боржника ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 09.09.2021 у справі №916/4644/15 викладено правову позицію про те, що у справі про банкрутство при розгляді кредиторських грошових вимог до боржника застосовуються загальні норми цивільного законодавства про позовну давність, визначені у главі 19 «Позовна давність» Цивільного кодексу України.

Близького за змістом підходу щодо застосування позовної давності у справі про банкрутство дотримується Верховний Суд України у постанові від 13.01.2016 у справі №922/5094/14, судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09, від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 05.03.2020 у справі № 14/325"б".

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахувавши преюдиційні обставини, встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.10.2019 у справі №522/20/19, стосовно факту спливу заявником строків позовної давності, заявлення боржником, арбітражним керуючим та кредитором про застосування позовної давності щодо кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО», а також незазначення останнім поважних причин пропуску чи переривання цього строку, Господарський суд Одеської області дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відмову у визнанні грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» до боржника у зв`язку із спливом строків позовної давності.

Висновки суду апеляційної інстанції

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, суд апеляційної керується висновком Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених у оскаржуваному судовому рішенні.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні заяви «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» (вх.№3-186/22 від 13.06.2022) про визнання грошових вимог до ОСОБА_1 , у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269-271, 276, 281-284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.10.2022 про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» (вх.№3-186/22 від 13.06.2022) про визнання грошових вимог у справі №916/120/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 Господарського процесуального кодексу України та статтею 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено 09.03.2023.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя Г.П. Разюк