РІШЕННЯ

06 березня 2023 року м. ТернопільСправа № 921/605/22

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Хоми С.О.

Розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи № 921/605/22

за позовом: Лановецької міської ради, вул. Незалежності, 20А, м. Ланівці, Кременецький район, Тернопільська область,47402, ідентифікаційний код 04396288;

до відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ;

про:-стягнути з ОСОБА_1 на користь Лановецької міської ради заборгованість за договором у сумі 32 109 грн. 46 коп. (тридцять дві тисячі сто дев`ять гривень) 46 коп.

-стягнути з ОСОБА_1 на користь Лановецької міської ради понесені судові витрати в сумі 2 481 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) 00 коп.

Без повідомлення (виклику) сторін

Суть справи.

Позиція позивача.

Лановецька міська рада звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою № 1418/03-11 від 14.11.2022 (вх.№673 від 18.11.2022) до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Лановецької міської ради заборгованість за договором у сумі 32 109 грн. 46 коп. (тридцять дві тисячі сто дев`ять гривень) 46 коп. та стягнення з ОСОБА_1 на користь Лановецької міської ради понесені судові витрати в сумі 2 481 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) 00 коп.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає порушення відповідачем обов`язку щодо здійснення відшкодування за спожиті електроенергію та природний газ відповідно до Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) комунального майна №18 від 04.11.2011 року та порушення Договору про розтермінування заборгованості від 14.11.2018, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 32 109,46 грн., а саме: 21 469,25 грн. основного боргу, 8 706,24 інфляційних втрат та 1 933,97 грн. 3% річних за період з 14.11.2019 по 14.11.2022.

При цьому позивач посилається на ст. 525 Цивільного кодексу України, ст.173, 174, 193, Господарського кодексу України.

Заперечення відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву, в порядку ст. 165 ГПК України, у встановлений в ухвалі від 04.01.2023 (про відкриття провадження у справі) не надав.

Частиною 9 статті 165 ГПК України передбачено, що уразі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Рух справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2022 справа передана на розгляд судді Хома С.О.

23.11.2022 на виконання вказаних вимог процесуального законодавства, Господарським судом Тернопільської області надіслано до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області запит за №921/605/22/673/2022 з проханням надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 .

14.12.2022 на адресу суду від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області надійшла відповідь на вказаний вище запит суду.

Ухвалою від 21.12.2022 позовну заяву № 1418/03-11 від 14.11.2022 (вх.№673 від 18.11.2022) Лановецької міської ради залишено без руху та встановлено позивачу строк для надання можливості позивачу усунути недоліки позовної заяви.

30.12.2022 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла Заява про усунення недоліків № без номера від 30.12.2022 (вх. №8944 від 30.12.2022) з додатками.

Ухвалою від 04.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.01.2023 на електронну адресу суду від відповідача надійшло Клопотання № без номера від 30.01.2023 (вх. № 723 від 30.01.2023), в якому просить суд відкласти розгляд даної справи на іншу дату.

30.01.2023 від відповідача надійшло Клопотання № без номера від 30.01.2023 (вх. № 749 від 30.01.2023), в якому просить суд дозволу для ознайомлення і з матеріалами справи , а також зробити їх фотокопії.

07.02.2023 від представник відповідача надійшла Заява № без номера від 06.02.2023 (вх. № 1056 від 07.02.2023) про застосування строків позовної давності.

07.02.2023 від представника позивача надійшли Додаткові пояснення № 291/03-11 від 22.02.2023 (вх. № 1721 від 07.02.2023).

Явка сторін.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 921/605/22 від 04.01.2023 була надіслана на адреси учасників справи рекомендованою кореспонденцією про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позивачу та відповідачу.

Оскільки провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників то предчтавники учасників справи не викликались.

Технічна підтримка.

Оскільки розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) представників учасників справи за наявними у справі матеріалами, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилося.

Господарський процес.

Згідно з ч.2 ст.252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У відповідності до ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши наявні матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

04.11.2018 між Лановецькою міською радою (надалі - орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (надалі - орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) комунального майна територіальної громади м. Ланівці, сіл Волиця, М.Куськівці, Оришківці Тернопільської області № 18 (надалі - договір оренди), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно частина нежитлового підвального приміщення (далі- Майно) площею 44,3 кв.м. розміщене за адресою АДРЕСА_2 , вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку/згідно з актом оцінки на 11 жовтня 2011 року і становить за незалежною оцінкою/залишковою вартістю 7740 грн.

Згідно п. 1.2. договору оренди майно передається в оренду з метою розміщення фотостудії.

Відповідно до п.2.1. договору оренди орендар вступає у строкове платне користування майном на термін указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна.

Згідно п. 2.5. договору оренди у разі припинення цього договору майно повертається Орендарем Орендодавцю. Орендар повертає майно Орендодавцю в аналогічному порядку, встановленому при передачі майна Орендодавцю цим договором. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Обов`язок по складанню акту приймання-передачі покладається на Орендодавця.

Згідно п. 3.1.договору оренди орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати і порядку використання плати за оренду комунального майна м. Ланівці, сіл Волиця, М.Куськівці, Оришківці затвердженої рішенням Лановецької міської ради і становить без ПДВ за перший місяць оренди листопад 2011 - 33 грн. Орендна плата перераховується до міського бюджету щомісячно не пізніше 15 числа місяця ( п. 3.4.договору оренди)

Відповідно до п.3.9. договору оренди до орендної плати не включається плата за комунальні послуги, які оплачуються згідно окремими рахунками.

Згідно п. 10.1.договору оренди цей договір укладено строком на два роки, що діє з 04 листопада 2011 до 04 листопада 2013 року.

04.11.2015 між Лановецькою міською радою (надалі - орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (надалі - орендар) укладено Угоду про зміну та доповнення до Договору оренди № 18 від 04.11.2011 відповідно до якої дійшли згоди внести зміни в Договір оренди №18 від 04.11.2011 та викласти пунк 10.1 розділу 10 Строк чинності, умови зміни та припинення Договору в редакції - Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 04.11.2015 до 04.10.2018 року включно.

У зв`язку із закінченням терміну дії Договору оренди 04.10.2018, об`єкт оренди було повернуто Орендодавцю, про що Сторонами підписано акт прийому-передачі приміщення від 04.10.2018.

Орендар добросовісно виконував обов`язки щодо сплати орендної плати за користування об`єктом оренди. Проте в період за 2016 рік та по 04.10.2018 року Орендар не здійснював відшкодування за спожиті електроенергію та природній газ, використані для освітлення та опалення орендованого приміщення.

Згідно проведеного Акту звірки взаєморозрахунків за використання природного газу та електроенергії на приміщення площею 5,6 % по АДРЕСА_2 від 04.10.2018 заборгованість за використання електроенергії становила 5 200 грн. 56 коп. та за використання природного газу 17 768 грн. 60 коп. Загальна сума заборгованості за користування комунальними послугами становила - 22 969 грн. 25 коп. Акт звірки взаєморозрахунків підписано відповідачем.

14.11.2018 рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради № 230 «Про погодження умов договору» було погоджено умови договору про розтермінування заборгованості за споживання комунальних послуг ФОП ОСОБА_1

14.11.2018 між Лановецькою міською радою (далі - кредитор) з однієї сторони, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - боржник) з іншої сторони, укладено договір про розтермінування заборгованості, відповідно до п. 1.1. якого боржник визнає та підтверджує заборгованість перед Кредитором за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) комунального майна територіальної громади м. Ланівці, сіл Волиця, М.Куськівці, Оришківці Тернопільської області № 18 від 04.11.2011 за користування комунальними послугами станом на 04 жовтня 2018 року в сумі 22 969 грн. (двадцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень) 25 коп.

Згідно п. 1.2. договору Боржник зобов`язується сплатити зазначену у п.1 цього договору суму протягом одного календарного року.

Згідно п. 1.3. Боржник зобов`язується сплачувати заборгованість згідно графіка:

листопад 2018 року - 1914,11 грн;

грудень 2018 року - 1914,11 грн;

січень 2019 року - 1914,11 грн;

лютий 2019 року - 1914,11 грн;

березень 2019 року - 1914,11 грн;

квітень 2019 року - 1914,11 грн;

травень 2019 року - 1914,11 грн;

червень 2019 року - 1914,11 грн;

липень 2019 року - 1914,11 грн;

серпень 2019 року - 1914,11 грн;

вересень 2019 року - 1914,11 грн;

жовтень 2019 року - 1914,11 грн;

Відповідно до п. 1.4. договору кредитором кошти зараховуються в першу чергу як погашення існуючої заборгованості з найдавнішим терміном її виникнення.

Згідно п. 1.5. договору датою здійснення платежу є дата надходження коштів на поточний рахунок Кредитора. Розрахунки здійснюються у безготівковій формі в національній валюті, шляхом переказу коштів на поточний рахунок.

Згідно п.5.1 Договору оренди Договір набирає сили з моменту підписання Сторонами і діє до 31.12.2019 року, а в частині обов`язків, що виникли в період даного Договору і відповідальності за їхнє виконання, до повного їхнього виконання проведеного належним чином.

Однак відповідачем, на виконання умов договору про розтермінування заборгованості 05.09.2019 здійснено лише часткову оплату на рахунок позивача на загальну суму 1 500, 00 грн.

10.05.2019 Лановецькою міською радою було надіслано ОСОБА_1 Претензію вих. № 673/03-11 від 10.05.2019, в якій просила виконати повний розрахунок заборгованості за договором про розтермінування заборгованості, в іншому випадку буде звертатись з відповідною позовною заявою до господарського суду.

Тому, з метою захисту своїх законних прав та інтересів позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача заборгованості передбаченої договором про розтермінування заборгованості в розмірі 32 109,46 грн., а саме: 21 469,25 грн. основного боргу, 8 706,24 інфляційних втрат та 1 933,97 грн. 3% річних за період з 14.11.2019 по 14.11.2022.

Оцінивши наявні у справі докази на предмет належності, допустимості, достовірності, вірогідності, суд дійшов до наступного висновку.

Як встановлено судом вище, 14.11.2018 між Лановецькою міською радою (позивачем) з однієї сторони, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем), укладено договір про розтермінування заборгованості, відповідно до п. 1.1. якого відповідач підтвердив свою заборгованість перед позивачем за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) комунального майна територіальної громади м. Ланівці, сіл Волиця, М.Куськівці, Оришківці Тернопільської області № 18 від 04.11.2011 за користування комунальними послугами станом на 04 жовтня 2018 року в сумі 22 969 грн. та погоджено графік погашення такої заборгованості.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі- ЦК України), договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про розтермінування заборгованості від 14.11.2018 укладений між Лановецькою міською радою (позивачем) з однієї сторони, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем), проте станом на день подання до суду позову відповідачем припинено підприємницьку діяльність, а тому позов подано до відповідача ОСОБА_1 як фізичної особи.

З огляду на положення частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 та від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18, а також у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.10.2020 у справі № 922/4147/19.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит: Хома С. О. від 06.03.2023 за кодом 72 станом на 06.03.2023, ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність 12.12.2019. Згідно даних про реєстраційні дії: державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням; 12.12.2019, 5000463, Підстава: власне рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою. Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.

Відповідно до ч.9 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до правових висновків Верховного суду викладених в Постанові №12-294гс18 від 13.02.2019 (п.4.20), за положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (пункт 4.21 Постанови).

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (п.4.22. Постанови).

Судом встановлено, що відповідачем частково здійснено оплату на рахунок позивача в загальному розмірі 1 500, 00 грн.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17.

Суд розцінює часткову оплату відповідача, як визнання ним основного боргу.

Доказами наявними в матеріалах справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості за договором про розтермінування заборгованості від 14.11.2018 у розмірі 21 469,25 грн. основного боргу, доказів її погашення відповідачем не надано та вказана заборгованість не спростована, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основної заборгованості за договором.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 8 706,24 грн. інфляційних втрат та 1 933,97 грн. 3% річних за період з 14 листопада 2019 року по 14 листопада 2022 року.

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок нарахованих інфляційних втрат, сума інфляційних втрат за вказаний період становить 9 460,63 грн. А тому, суд враховуючи принцип диспозитивності дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача заявлених 8 706,24 грн. - інфляційних втрат.

Також здійснивши перерахунок трьох процентів річних, сума трьох процентів річних становить 2 204,25 грн.

А тому, суд враховуючи принцип диспозитивності дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 1 933,97 грн. - три проценти річних

Результати перерахунків інфляційних втрат, 3% річних знаходяться в матеріалах справи.

Позовна давність.

У своїй Заяві про застосування строків позовної давності № без номера від 06.02.2023 (вх. № 1056 від 07.02.2023) відповідач вказує, що позивачем пропущено строки позовної давності, а тому просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку із спливом строків позовної давності.

Пунктом 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Інфляційні втрати та проценти річних не підпадають під поняття штрафні санкції, тому до них не може застосовуватись спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Така ж позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №922/4099/17.

В позовній заяві позивачем зазначено період прострочення з 14.11.2019 по 14. 11.2022 щодо стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат.

Як вбачається з договору про розтермінування заборгованості від 14.11.2018 відповідно до п. 1.2. договору Боржник зобов`язується сплатити зазначену у п.1 цього договору суму протягом одного календарного року.

Позовна давність обмежується 3 (трьома) роками. Днем з якого позивач має право на стягнення заявлених вимог є 15.11.2019 та закінчується 15.11.2022 для стягнення основного боргу.

Відповідно до відмітки, відділу зв`язку "Укрпошта", наявної на конверті, позивач направив позовну заяву до суду 15.11.2022.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 32 109,46 грн. (21 469,25 грн. основного боргу, 8 706,24 інфляційних втрат та 1 933,97 грн. 3% річних) заявлені в межах позовної давності, та Заява відповідача про застосування строків позовної давності № без номера від 06.02.2023 (вх. № 1056 від 07.02.2023) не підлягає до задоволення судом.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сало проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково.

Судовий збір.

Згідно ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Лановецькою міською радою за подання позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 2481, 00 грн. згідно платіжного доручення № 844 від 11.11.2022.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

З врахуванням п.1 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, та задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 понесені витрати, пов`язані зі сплатою судового збору на суму 2 481,00 грн. на користь позивача Лановецької міської ради.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь Лановецької міської ради, вул. Незалежності, 20А, м. Ланівці, Кременецький район, Тернопільська область,47402, ідентифікаційний код 04396288:

-21 469 грн. 25 коп. основного боргу;

-8 706 грн.24 коп. інфляційних втрат;

-1 933 грн. 97 коп. 3% річних;

-2 481 грн. 00 коп. судового збору в повернення сплачених судових витрат.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4.Копію рішення направити сторонам по справі рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення підписано: 06 березня 2023 року.

Суддя С.О. Хома