ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. Черкаси Справа № 925/993/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участі представників сторін: позивача - адвоката Шишкіна О.Ю., відповідача - Кучеренка С.П. за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, справу за позовом Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» про визнання протиправним і скасування повідомлення та визнання відсутності права,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2022 року позивач - Приватне акціонерне товариство «АЗОТ» звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» (далі також - відповідач, а разом - сторони), в якому просив суд визнати протиправним і скасувати повідомлення відповідача про припинення позивачу газопостачання № 1602/31 від 13.09.2022 року, визнати відсутність права у відповідача здійснювати заходи з припинення та/або обмеження газопостачання позивачу за повідомленням про припинення газопостачання № 1602/31 від 13.09.2022 року та відшкодувати понесені судові витрати.

Позов мотивований тим, що оспорене повідомленням про припинення газопостачання № 1602/31 від 13.09.2022 року відповідачем заявлене без наявності права, всупереч нормам п. 6 гл. 2 розд. І, п. 8 гл. 6, п.п. 1 п. 1 гл. 7 розд. VI Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС), затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27824, ч. 3 ст. 2 Закону України «Про ринок природного газу», умовам розділу Х укладеного між сторонами Типового договору розподілу природного газу від 01.04.2017 року, ст. 617 Цивільного кодексу України, а саме:

до вчинення спірних заходів припинення газопостачання відповідач міг вчинити передбачені Кодексом ГРС і договором розподілу природного газу дії, спрямовані на укладення з позивачем графіка погашення заборгованості чи реструктуризації заборгованості, проте цим правом не скористався;

припинення газопостачання споживачу є крайнім заходом, однак не є його обов`язком або імперативним варіантом дії;

рішення відповідача про припинення газопостачання не базується на впроваджених Кодексом ГРС і Законом України «Про ринок природного газу» принципах об`єктивності і пропорційності та не тільки не враховує загальносуспільний інтерес, але й навпаки шкодить йому;

припинення газопостачання по своїй суті є видом відповідальності позивача за неналежне виконання (порушення) ним свого зобов`язання з оплати наданих послуг розподілу природного газу по договору. Проте, такий вид відповідальності не може бути застосований до позивача, оскільки це порушення позивачем вчиняється через настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - військової агресії російської федерації проти України, що засвідчено листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

До подання позовної заяви, 19.09.2022 року Приватне акціонерне товариство «Азот» зверталося до Господарського суду Черкаської області із заявою про забезпечення позову, в якій просило суд забезпечити позов Приватного акціонерного товариства «Азот» до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» шляхом заборони Акціонерному товариству "Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення (обмеження, зниження тиску) газопостачання (розподілу природного газу) Приватному акціонерному товариству «Азот». Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 19.09.2022 року у справі № 925/933/22 заява Приватного акціонерного товариства «Азот» про забезпечення позову до подання позовної заяви була задоволена повністю, судом було вжито запропоновані заявником заходи забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 07.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/993/22 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Відповідач в особі свого представника подав суду 26.10.2022 року відзив на позовну заяву (вх. № 12408/22, т. 1 а.с. 61-63), в якому позов не визнав і просив суд відмовити у його задоволенні повністю з мотивів безпідставності його вимог і доводів та скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову. До відзиву відповідач додав бухгалтерські довідки, які підтверджують наявність і розмір реальної заборгованості позивача за надані послуги розподілу природного газу, яка станом на 13.09.2022 року складала 530354148,68 грн. і становила 87% від загальної заборгованості усіх споживачів.

08.11.2022 року позивач в особі свого представника подав відповідь на відзив (вх. № 12948/22, т. 1 а.с. 88-90), в якій зазначав про недопустимість застосування крайнього заходу у виді припинення надання послуг постачання природного газу, оскільки його застосування порушуватиме основоположні принципи об`єктивності і пропорційності, які полягають в обґрунтуванні прийнятих рішень та в тому, що застосовані заходи повинні бути необхідними і мінімально достатніми для досягнення мети задоволення загальносуспільного інтересу. Цей захід є необґрунтовано жорстким і категоричним та не призведе до погашення наявної заборгованості, ці дії матимуть незворотні наслідки для підприємства позивача, місцевого і Державного бюджетів. Крім того, свобода дій відповідача, як суб`єкта природних монополій з розподілу природного газу трубопроводами, є обмеженою державою для досягнення суспільних інтересів.

Ухвалами суду від 23.11.2022 року, 12.12.2022 року відповідно підготовче провадження у справі № 925/993/22 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті, відмовлено у задоволенні клопотань позивача та Управління охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я та медичних послуг Черкаської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Черкаський обласний кардіологічний центр Черкаської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства «Черкаська міська інфекційна лікарня» про їх залучення до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Клопотання були мотивовані тим, що зазначені особи є значними споживачами медичного кисню для забезпечення лікування від коронавірусної інфекції, а виробником і безкоштовним постачальником якого є позивач - ПрАТ «Азот».

Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями представників сторін з поважних причин, у судовому засіданні 02.02.2023 року представник позивача позов з підстав, викладених у позовній заяві і відповіді на відзив, підтримав і просив суд задовольнити повністю, представник відповідача позов не визнав і просив суд відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов.

Згідно з ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України, у судовому засіданні 06.02.2023 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення і доводи представників сторін, дослідивши їх заяви по суті справи і з процесуальних питань, письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд відмовляє у задоволенні позову повністю з таких підстав.

01.04.2017 року позивач - Публічне акціонерне товариство «АЗОТ» в особі голови правління Склярова В.Л., як споживач, ознайомившись з умовами Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498 зі змінами та доповненнями, підписанням заяви - приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) приєднався до умов договору з персоніфікованими даними, які є додатками до заяви-приєднання, і уклав договір розподілу природного газу з відповідачем - Акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» (оператором ГРМ).

У Договорі сторони домовилися, зокрема, про наступне:

п. 1.4. абз. 5 - оператором ГРМ є оператор газорозподільної системи в особі публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз", що здійснює розподіл природного газу на підставі ліцензії № 809 від 19.03.2015 року (переоформлена рішенням від 24.11.2015 року № 2841), виданої НКРЕКП, серія АЕ, № 295541.

п. 2.1 - за цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором;

п. 2.3. - при вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема чинну редакцію цього договору та Кодексу газорозподільних систем;

п. 6.1. - оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата) з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем;

п. 6.4. - оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку оператора ГРМ;

п. 6.5. - у разі виникнення у споживача заборгованості за цим договором сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. У разі відсутності графіка погашення заборгованості або його недотримання чи несплати поточних платежів оператор ГРМ має право у порядку, визначеному цим договором, припинити або обмежити розподіл (споживання) природного газу на об`єкт споживача до повного погашення заборгованості;

п. 7.2. п.п. 1, 2 - оператор ГРМ має право: отримувати від споживача оплату за цим договором; не здійснювати фактичний розподіл природного газу споживачу або обмежити його чи припинити у порядку та на підставах, передбачених цим договором;

п. 7.3. п.п. 5 - споживач має право: звертатися до оператора ГРМ зі скаргами та пропозиціями щодо виконання умов цього договору;

п. 7.4. п.п. 1, 7 - споживач зобов`язується: здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором; дотримуватись інших вимог цього договору та Кодексу ГРС;

п. 9.1. - оператор ГРМ має право припинити/обмежити розподіл природного газу споживачу в порядку та у випадках, передбачених Кодексос ГРС, у тому числі у разі несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за цим договором;

п. 10.1., 10.3., 10.4. - сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства. Засвідчення форс-мажорних обставин здійснюється у встановленому законодавством порядку;

п. 11.1.. 11.4. - спори між споживачем і оператором ГРМ вирішуються шляхом досудового врегулювання спорів у прозорий, справедливий і швидкий спосіб. У разі недосягнення між споживачем і оператором ГРМ згоди спірні питання вирішуються у порядку, встановленому чинним законодавством, у тому числі в судовому порядку;

п. 12.1. - договір укладається на невизначений строк.

13.09.2022 року відповідач направив позивачу повідомлення № 1602/31 про припинення газопостачання, у якому у зв`язку з наявною заборгованістю запропонував у термін до 07-00 години 20.09.2022 року самостійно відключити від газових мереж газоспоживання і підготувати до пломбування газоспоживне обладнання. При цьому відповідач попередив позивача, що у разі невиконання цієї вимоги транспортування газу підприємству позивача буде припинено в примусовому порядку із цього ж часу.

Разом з повідомленням № 1602/31 від 13.09.2022 року відповідач направив позивачу вимогу № 1601/29 про сплату простроченої заборгованості за послуги з розподілу природного газу у розмірі 530 354 148,68 грн. без урахування штрафних санкцій.

Згідно з поясненнями представника позивача повідомлення про припинення газопостачання № 1602/31 і вимога № 1601/29 про сплату простроченої заборгованості від 13.09.2022 року відповідача позивачем були отримані 14.09.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 19.09.2022 року у справі № 925/933/22 задоволена заява Приватного акціонерного товариства «Азот» про забезпечення позову, судом були вжиті заходи забезпечення позову у виді заборони Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення (обмеження, зниження тиску) газопостачання (розподілу природного газу) Приватному акціонерному товариству «Азот».

Відповідно до бухгалтерських довідок відповідача, реальна заборгованість позивача за надані послуги розподілу природного газу станом на 13.09.2022 року складала 530354148,68 грн. і становила 87% від загальної заборгованості усіх споживачів.

Отже, предметом позову у справі, що розглядається, є вимога позивача до відповідача про визнання протиправним і скасування повідомлення про припинення газопостачання № 1602/31 від 13.09.2022 року та визнання відсутності права у відповідача здійснювати заходи з припинення та/або обмеження газопостачання позивачу за повідомленням про припинення газопостачання № 1602/31 від 13.09.2022 року.

За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобов`язань послуг, загальні положення про послуги визначені главою 63 ЦК України, загальні положення про правочини - розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України. З урахуванням предмета спору, спірні правовідносини сторін також перебувають у сфері регулювання Закону України «Про ринок природного газу» та підзаконних нормативних актів, прийнятих на його виконання.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 11 ч.ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п. 1, 3, 4, 5 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Нормами Цивільного кодексу України встановлено, що:

публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними (ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 633);

договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634);

пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору (ч. 1 ст. 641);

відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642).

Закон України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII (у відповідній редакції, чинній на період виникнення спірних правовідносин) визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу. Цим Законом встановлено:

оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи зобов`язані за зверненням замовника забезпечити приєднання його об`єкта до газотранспортної або газорозподільної системи за умови дотримання замовником вимог кодексу газотранспортної системи та/або кодексу газорозподільних систем. Послуга з приєднання до газорозподільної або газотранспортної системи є платною та надається оператором газотранспортної системи або оператором газорозподільної системи відповідно до договору про приєднання, цього Закону, кодексу газотранспортної системи або кодексу газорозподільних систем. Оператор газорозподільної системи або оператор газотранспортної системи на підставі поданої замовником заяви надає послугу з приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи відповідно до умов договору про приєднання, цього Закону, кодексу газорозподільних систем або кодексу газотранспортної системи. Розмір плати за приєднання до газорозподільної або газотранспортної системи визначається у договорі про приєднання між замовником і оператором газорозподільної системи або оператором газотранспортної системи відповідно до методології, затвердженої Регулятором. Строк надання оператором газорозподільної системи або оператором газотранспортної системи послуги з приєднання об`єкта замовника до газових мереж встановлюється кодексом газорозподільних систем або кодексом газотранспортної системи та зазначається у договорі про приєднання (ч.ч. 2, 5, 17, 19 ст. 191 гл. 3 розд. IV);

розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним (ч.ч. 1, 2 ст. 40 гл. 5 розд. IV);

Регулятор затверджує кодекс газорозподільних систем за результатами консультацій із суб`єктами ринку природного газу. Оператор газорозподільної системи розміщує кодекс газорозподільних систем на своєму вебсайті (ч.ч. 1 ст. 41 гл. 5 розд. IV).

У відповідності до Законів України «Про ринок природного газу», «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», Указу Президента України від 10.09.2014 № 715 «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», постановами НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494 і № 2498 затверджені, відповідно, Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27824, та Типовий договір розподілу природного газу, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1384/27829.

Згідно з пунктом 1 гл. 6, абз. 1 п. 1, п. 2 гл. 7 розд. VI Кодексу ГРМ:

розрахунки споживача за договором розподілу природного газу здійснюються за тарифом, встановленим Регулятором для відповідного Оператора ГРМ, виходячи з величини приєднаної потужності об`єкта споживача;

оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадку, зокрема, несвоєчасної та/або неповної оплати послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу. У разі якщо припинення газопостачання (розподілу природного газу) на об`єкт побутового споживача буде здійснюватися у випадках, визначених у підпунктах 1 - 6 (крім випадку подання споживачем письмової заяви про припинення газопостачання), 9 цього пункту, Оператор ГРМ має надати повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу побутовому споживачу не менше ніж за три доби до запланованої дати припинення газопостачання (розподілу природного газу). При цьому в повідомленні мають бути зазначені підстави та дата припинення газопостачання (розподілу природного газу);

споживач зобов`язаний допустити представників Оператора ГРМ на власні об`єкти та не протидіяти їм при здійсненні заходів з припинення (обмеження) розподілу природного газу. При отриманні від Оператора ГРМ письмової вимоги про самостійне обмеження або припинення споживання (відбору) природного газу споживач зобов`язаний виконати вимогу Оператора ГРМ та самостійно обмежити або припинити споживання (відбір) природного газу.

Позивач приєднався до умов публічного Типового договору розподілу природного газу шляхом підписання 01.04.2017 року та повернення відповідачу заяви - приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу, його умови узгоджується з наведеними нормами статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу ГРМ. Договір є укладеним і виконувався сторонами, наявність і розмір заборгованості, визначеної відповідачем, позивачем належними і допустимими доказами не спростовані.

Наведені вище норми законодавства і умови укладеного сторонами договору розподілу природного газу надають право відповідачу, як оператору ГРМ, припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача у разі несвоєчасної та/або неповної оплати послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу, а тому у зв`язку з наявністю підтвердженої заборгованості позивача, дії відповідача щодо повідомлення позивача про припинення газопостачання за № 1602/31 від 13.09.2022 року суд вважає такими, що вчинені з дотриманням вищенаведених норм законодавства і умов договору.

Враховуючи викладене, підстав для визнання протиправним і скасування повідомлення про припинення газопостачання № 1602/31 від 13.09.2022 року та визнання відсутності права у відповідача здійснювати заходи з припинення та/або обмеження газопостачання позивачу за повідомленням про припинення газопостачання № 1602/31 від 13.09.2022 року суд не вбачає, позов визнає необґрунтованим.

Нормами ст. 11 гл. 1 розд. ІІІ ЗУ Про ринок природного газу передбачено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України і за його рішенням. Обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу. Суб`єкт ринку природного газу, на якого покладаються спеціальні обов`язки відповідно до частини першої цієї статті, має право на отримання компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, зменшених на доходи, отримані у процесі виконання покладених на нього спеціальних обов`язків, та з урахуванням допустимого рівня прибутку відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Такі спеціальні обов`язки за обставин спірних правовідносин на відповідача не покладались.

Частиною 4 ст. 219 ГК України передбачено, що сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Положення ч. 4 ст. 219 ГК України і ч. 1 ст. 617 ЦК України не можуть бути підставою для звільнення позивача від обов`язку виплатити відповідачу наявну заборгованість.

На підтвердження настання форс-мажорних обставин позивачем надано повідомлення Торгово-промислової палати України (для всіх, кого це стосується) від 29.02.2022 року № 2024/02.0-7.1, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) через військову агресію РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 року.

З цього приводу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 року у справі N 905/857/19 зазначила наступне. Статтею 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (ст. 75 ГПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів.

Пунктами 10.1., 10.3., 10.4. договору розподілу природного газу від 01.04.2017 року сторони передбачили умови звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). При цьому сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства. Засвідчення форс-мажорних обставин здійснюється у встановленому законодавством порядку.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені норми законодавства і умови договору доводи позивача на обґрунтування позову і в цій частині суд визнає недоказаними, безпідставними і їх відхиляє.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства, що врегульовують спірні правовідносини сторін, суд надає перевагу доводам відповідача, наведеним у відзиві на позов, а позов визнає необґрунтованим і з підстав, заявлених у ньому, у його задоволенні позивачу відмовляє.

На підставі статті 129 ГПК України понесені судові витрати на сплату судового збору за подання позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 145 ч. 9, 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» про визнання протиправним і скасування повідомлення та визнання відсутності права - відмовити повністю.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Черкаської області від 19.09.2022 року у справі № 925/933/22 - скасувати.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.03.2023 року.

Суддя В.М. Грачов