ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

02.03.2023 м.Дніпро Справа № 904/141/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. (доповідач)

судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

при секретарі судового засідання Солодова І.М.

представники сторін:

від позивача: Русанова В.В., довіреність № б/н від 08.12.2022, адвокат;

від відповідача: Самсонова Н.В., довіреність №3 від 25.01.2023, адвокат;

представник третьої особи в судове засідання не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2022 (повний текст складено 17.10.2022 суддя Новікова Р.Г.) у справі №904/141/20

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Дніпро

до Управління соціальної політики Нікопольської міської ради м. Нікополь

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача Нікопольської міської ради м. Нікополь

про стягнення збитків за пільгові перевезення громадян в розмірі 4206947грн.83коп.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління соціальної політики Нікопольської міської ради (далі - Відповідач/Скаржник) про стягнення збитків за пільгові перевезення громадян у сумі 4 206 947,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заявлена до стягнення грошова сума фактично є втратами Позивача, які він поніс, надавши послуги з перевезення пільговим категоріям громадян, і які Відповідач повинен відшкодувати. Зобов`язання Відповідача як головного розпорядника коштів з компенсації збитків за перевезення пільгової категорії громадян у приміському сполученні, так само як і зобов`язання залізниці перевозити пільговиків, регулюються не лише договором, а перш за все чинним законодавством України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 у справі №904/141/20 позовні вимоги задоволено та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача збитки за пільгове перевезення пасажирів у розмірі 4206947грн.83коп.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відсутність у спірному випадку договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні не звільняє сторони від виконання господарського зобов`язання, оскільки зобов`язання сторін у цій справі виникає безпосередньо із законів і не залежать від волевиявлення сторін.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.09.2021 у справі №904/141/20 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 у справі №904/141/20 - без змін.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що надані Позивачем докази на підтвердження розміру заявлених збитків є більш вірогідними, ніж відсутність будь - яких доказів на спростування заявлених позовних вимог з боку Відповідача, тому доводи апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції не перевірено розмір збитків, відхилені судом як необґрунтовані.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

При цьому, суд вказав, що за змістом статей 89, 102 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На переконання суду, наведене спростовує доводи апеляційної скарги в частині неправильного застосування судом першої інстанції норм статей 89,102 БК України, які апелянтом помилково вважалися такими, що підлягають застосуванню.

Крім того, суд апеляційної інстанцій вказав, що законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Постановою Верховного Суду від 01.02.2022 у справі №904/141/20 скасовані судові рішення попередніх інстанцій, справу направлено до Господарського суду Дніпропетровської області на новий розгляд.

Верховний Суд зазначив таке.

Спірні правовідносини у цій справі склалися між АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" та Управлінням соціальної політики Нікопольської міської ради. Об`єктом спору є понесені позивачем витрати на пільгове перевезення пасажирів у 2017 році.

Між сторонами у 2017 році був укладений договір на відшкодування витрат за пільговий проїзд на визначену тверду суму, однак фактичні витрати позивача перевищили передбачену договором суму. Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення збитків.

У цій справі спірні правовідносини виникли та існували у 2017 році, договір укладено у 2017 році на період 2017 року.

З 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України" від 20.12.2016, яким до статей 89, 102 Бюджетного кодексу України були внесені зміни.

Так, стаття 89 Бюджетного кодексу України регулювала видатки, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

На підставі Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України" від 20.12.2016 було виключено абзац 5 підпункту "б" пункту 4 частини 1 статті 89 Бюджетного кодексу України, норма якого стосувалася компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Стаття 102 Бюджетного кодексу України регулювала питання надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту. Згідно з частиною 1 статті 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини 1 статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Таким чином, стаття 102 Бюджетного кодексу України містить відсильну норму до статті 89 Бюджетного кодексу України.

На підставі Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України" від 20.12.2016 була виключена частина 5 статті 102 Бюджетного кодексу України, яка регулювала здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту.

У той же час Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №256, та який застосували суди попередніх інстанцій, був розроблений саме відповідно до норм статті 102 Бюджетного кодексу України, до якої, як зазначено, були внесені зміни.

Таким чином, внесені зміни до статей 89, 102 Бюджетного кодексу України безпосередньо стосувалися спірних правовідносин у цій справі в частині здійснення у 2017 році видатків місцевих бюджетів, які проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету на здійснення державних програм соціального захисту, зокрема щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Стаття 91 Бюджетного кодексу України передбачає видатки, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, але не обов`язково мають здійснюватися, тобто кожна рада сама приймає рішення стосовно здійснення витрат з бюджету відповідно до вказаної статті.

Таким чином, правильне застосування вказаних норм є передумовою правильного застосування ч.6 ст. 9 Закону "Про залізничні перевезення", відповідно до якої збитки залізничного транспорту загального користування відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація сторонами їхніх спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні нормативні приписи (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №265/6582/16-ц), а суд має самостійно перевірити доводи сторін щодо застосування закону, який регулює спірні правовідносини.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що принцип незворотності дії законів та нормативно-правових актів у часі закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України. Цей принцип треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Верховний Суд у постанові від 02.03.2021 в адміністративній справі №640/21817/18 за позовом ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця" до виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області про визнання протиправною бездіяльності в частині невиділення коштів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд, стягнення коштів за спірний період у 2018 році зазначив, що з 01 січня 2017 року з Бюджетного кодексу України була виключена норма щодо здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту (ст. 102 Бюджетного кодексу України).

У вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що якщо з місцевого бюджету будуть здійснюватися видатки на фінансування пільг з послуг зв`язку, інших передбачених законодавством пільг, то орган місцевого самоврядування обов`язково має прийняти відповідне рішення про здійснення видатків з місцевого бюджету на покриття гарантованих державою пільг з послуг зв`язку та інших пільг, до яких за певними категоріями відносяться й пільги з безкоштовного перевезення залізничним транспортом.

Якщо органом місцевого самоврядування таке рішення не прийнято, підстав на укладання договору з ПАТ "Українська залізниця" (її регіональними відділеннями) немає, як немає й підстав для виплати їй компенсації з місцевого бюджету.

Органи місцевого самоврядування не зобов`язані передбачати своїм рішенням видатки для усіх осіб, яким право на безкоштовний проїзд залізничним транспортом гарантоване державою. Вони можуть робити це виключно з огляду на фінансову спроможність відповідного місцевого бюджету.

Верховний Суд, ухвалюючи рішення про передачу справи №640/21817/18 на новий розгляд, зазначив, що суди не встановили, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг, тоді як це має вирішальне значення для вирішення питання, за рахунок державного чи місцевого бюджету відшкодовуються збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання.

Отже, з аналізу змісту наведених вище постанов Верховного Суду також вбачається, що правильна юридична кваліфікація відносин у цій справі має істотне значення з метою правильного визначення зобов`язаної особи та відповідного бюджету (державного чи місцевого) для відшкодування збитків залізничного транспорту.

Проте суд першої інстанції, застосовуючи норми статей 89, 102 Бюджетного кодексу України, належно не навів диспозиції вказаних норм у тій частині, що стосується спірних правовідносин, не перевірив їх чинність у часі у спірний період та на момент виникнення та існування спірних правовідносин, та не врахував внесених змін до вказаних норм Бюджетного кодексу України та їх впливу на регулювання спірних правовідносин у цій справі, а суд апеляційної інстанції не перевірив відповідних доводів апеляційної скарги та не надав належну оцінку доводам апеляційної скарги в цій частині.

Крім того, суди не надали оцінки тому факту, що у листі №56 від 07.02.2017 позивач звертався до відповідача з проханням передбачити видатки за пільговий проїзд громадян на підставі норми статті 91 Бюджетного кодексу України.

Застосовуючи висновки Верховного Суду у справах №904/9488/17, №904/94/19, суди в оскаржуваних рішеннях не проаналізували спірні правовідносини у вказаних справах та не звернули уваги на відмінність щодо такої обставини як час виникнення та існування спірних правовідносин, що має істотне значення для правильного вирішення спору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2022 у даній справі відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Дніпро до Управління соціальної політики Нікопольської міської ради м. Нікополь за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача Нікопольської міської ради м. Нікополь про стягнення збитків за пільгові перевезення громадян в розмірі 4206947грн.83коп.

Рішення мотивовано тим, що враховуючи внесені зміни до законодавства, місцеву бюджетну програму та прийняте органом місцевого самоврядування з огляду на фінансову спроможність відповідного місцевого бюджету відповідне рішення, виконання відповідачем укладеного з позивачем договору від 08.02.2017, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що наявні у справі докази підтверджують, що позивач, з метою відшкодування коштів з перевезення пільгових категорій громадян, вчинив всі необхідні передбачені чинним законодавством дії, у той час, як відповідач, посилаючись на відсутність обов`язку відшкодовувати витрати на перевезення пільговиків, а також на відсутність коштів у місцевому бюджеті, не надав документального доказу, який би свідчив про відсутність фінансової спроможності місцевого бюджету.

Згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2022 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді Антонік С.Г., Іванов О.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.11.2022 заяву суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г., Антоніка С.Г., про самовідвід у справі №904/141/20 задоволено. Справу №904/141/20 передано для визначення складу суду, в порядку встановленому ст. 32 ГПК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2022 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.12.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2022 у справі №904/141/20 залишено без руху.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2022 у справі №904/141/20. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 09.02.2023 о 10 год. 00 хв.

06.01.2023 від представника Нікопольської міської ради до Центрального апеляційного господарського суду надійшли пояснення щодо апеляційної скарги, відповідно до яких просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. Зокрема, у поясненнях зазначено про те, позивачем/апелянтом не доведено обов`язку управління соціальної політики Нікопольської міської ради брати на себе бюджетні зобов`язання та здійснювати компенсацію вартості пільгового перевезення пасажирів залізничним транспортом, не обґрунтовано заявлену суму збитків до стягнення.

06.01.2023 від Управління соціальної політики Нікопольської міської ради до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач вважає її необгрунтованою, безпідставною та такою, що зводиться виключно до власного вільного трактування норм права та застарілої судової практики, а отже апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зокрема у відзиві зазначено про те, що судом першої інстанції проаналізовано діюче законодавство у спірний період (2017 рік); враховано висновки Верховного Суду щодо застосування норми права, викладених, у постановах від 02.03.2021 у справі № 640/21817/18, від 20.01.2022 у справі № 904/138/21, від 01.02.2022 у справі № 904 141/20, всебічно і повно з`ясовані обставини справи, перевірені доводи, на яких ґрунтувались вимоги та заперечення учасників справи, надано належну юридичну оцінку.

08.02.2023 від позивача/скаржника до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження.

Так, ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.01.2023 по справі № 916/3938/21 за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 у справі №916/3938/21 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області про стягнення компенсації за пільгові перевезення пасажирів у розмірі 253859,82 грн., справу №916/3938/21 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

З огляду на подібність правовідносин у справах №904/141/20 та №916/3938/21 просить зупинити апеляційне провадження у справі №904/141/20 до вирішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду подібної справи №916/3938/21.

Нікопольська міська рада вважає, що правовідносини у вказаних справах не є подібними, аргументуючи це тим, що суб`єктний склад сторін у справах є різним, оскільки у справі 916/3938/21 Відповідачем є Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області, тобто представницьким органом, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. А у справі № 904/141/20, її стороною є Відповідач - управління соціальної політки Нікопольської міської ради, що відповідно до ст. 11 цього Закону є виконавчим органом, створеним міською радою. Нікопольська міська рада залучена лише в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача.

Позивач/Апелянт, заявляючи позовні вимоги у справі № 904/141/20 визначив в якості Відповідача не Нікопольську міську раду, а її виконавчий орган - управління соціальної політики.

У справі № 916/3938/21 стороною є місцева рада, а не її виконавчий орган.

Лише місцева рада має необхідний обсяг повноважень для затвердження місцевого бюджету та передбачати видатки на відповідні цілі.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 77 Бюджетного кодексу України відповідні місцеві ради затверджують місцеві бюджети своїм рішенням до 25 грудня (включно) року, що передує.

Відповідно до п. 23 частини 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належать питання місцевого бюджету, а саме його затвердження.

Статтею 20 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» встановлено, що на сесіях місцевої ради депутати місцевої ради на основі колективного і вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесені до відання відповідної ради.

Отже, з огляду на викладене, саме місцева рада є тим суб`єктом, який приймає рішення стосовно видатків на здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Натомість, управління соціальної політики, є лише виконавчим органом Нікопольської міської ради, що провадить видатки згідно ст. 48 Бюджетного кодексу України тільки в межах бюджетних асигнувань встановлених кошторисами, тобто в межах бюджету, затвердженого саме радою. Просить відмовити в задоволенні клопотання позивача/апелянта про зупинення апеляційного провадження у даній справі.

09.02.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 02.03.2023 на 10-40 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2023 заяву (клопотання) представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" - Хлабистіна Дмитра Миколайовича задоволено. Визначено провести судове засідання у справі № 904/141/20, призначене на 02.03.2023 о 10:40 год з представником скаржника Русановою Вікторією Вікторівною в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеокоференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

У зв`язку з тим, що представник позивача Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м.Київ) Русанова В.В. не авторизувалася в системі програми EasyCon провести судове засідання в режимі відеоконференції з представником позивача є неможливим, про що Центральним апеляційним господарським судом складено Акт від 02.03.2023.

Відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п.7 ч.1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Пунктом 11 ч.1 ст. 229 ГПК України передбачено, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Як встановлено колегією суддів, ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.01.2023 по справі № 916/3938/21 за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 у справі №916/3938/21 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області про стягнення компенсації за пільгові перевезення пасажирів у розмірі 253859,82 грн., справу №916/3938/21 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

У вищевказаній ухвалі Верховного Суду зазначено, зокрема про те, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії Одеська залізниця Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області (далі - Селищна рада) про стягнення з відповідача компенсації за пільгові перевезення пасажирів у розмірі 253859,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог Залізниця посилається на те, що Селищна рада, яка є розпорядником бюджетних коштів, не провела розрахунків за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян які мають право пільгового проїзду зі станції та зупиночних пунктів Великодолинської селищної ради, у період з січня 2021 по вересень 2021 року, згідно з вимогами пунктів 3, 4, 5, 7, 9, 10 відповідного Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1359 від 16.12.2009.

Господарський суд Одеської області рішенням від 12.05.2022 у справі №916/3938/21 позов Залізниці задовольнив частково; стягнув з відповідача на користь позивача 226766,74 грн компенсації за пільгові перевезення пасажирів та 3401,60 грн судового збору.

У рішенні суд першої інстанції виснував щодо правомірності заявлених позовних вимог, оскільки факт надання послуг позивачем і заборгованість відповідача в розмірі 226766,74 грн підтверджено наявними у матеріалах справи доказами. Суд зазначив, що перевезення пасажирів на пільгових умовах здійснено позивачем на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього, тому відповідач, як розпорядник коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені позивачем витрати.

Водночас, частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що Залізницею неправомірно включено до розрахунку компенсації витрати на перевезення пасажирів до станції Зоря (Колгоспна) у розмірі 27093,08 грн, оскільки вказана станція розташована на території с.Барабой, яке входить до Дальницької селищної ради Одеського району Одеської області.

Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 18.10.2022 рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2022 у справі №916/3938/21 скасував, у задоволені позовних вимог Залізниці відмовив повністю.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки пільги, за якими було здійснено перевезення Залізницею окремих категорій громадян, були введені не Селищною радою, а також враховуючи, що остання не закладала у своєму бюджеті кошти на компенсацію витрат на пільгове перевезення громадян та не укладала відповідного договору із Залізницею, відсутні підстави для стягнення спірної суми з відповідача. При цьому апеляційний суд послався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.01.2022 у справі №904/138/21, від 01.02.2022 у справі №904/141/20, від 27.07.2022 у справі №904/7875/21.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що з чинного нормативного регулювання спірних правовідносин не вбачається, що відповідач є головним розпорядником чи розпорядником нижчого рівня щодо бюджетних коштів на здійснення державних програм соціального захисту населення.

Залізниця звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 та залишити в силі рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2022 у справі №916/3938/21.

В ухвалі суду касаційної інстанції по справі № 916/3938/21 міститься посилання, зокрема на те, що у касаційній скарзі Залізниця просить відступити від висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 20.01.2022 у справі №904/138/21, від 01.02.2022 у справі №904/141/20, від 27.07.2022 у справі №904/7875/21, стосовно застосування статей 89 та 91 Бюджетного кодексу України, статті 9 Закону України "Про залізничний транспорт".

Із наведених постанов убачається висновок Верховного Суду про те, що визначення бюджету, з якого перевізнику буде компенсовано його збитки, понесені у зв`язку із пільговим перевезенням пасажирів, залежить від встановлення обставин того, яким органом було введено ці пільги. Тобто, збитки перевізника на перевезення пасажирів, яким пільги були надані законами України, мають компенсуватись за рахунок державного бюджету, а їх віднесення на видатки місцевих бюджетів, може здійснюватися лише в межах субвенції державного бюджету місцевим бюджетам та/або на договірній основі органу місцевого самоврядування з перевізником та/або у разі прийняття цим органом рішення про здійснення видатків на такі цілі з відповідного бюджету. При цьому, цей висновок стосується правовідносин, що виникли після набрання чинності Законом України від 20.12.2016 №1789-V111 "Про внесення змін до Бюджетного Кодексу України".

Колегія суддів з`ясувала, що правовідносини у справах №904/138/21, №904/141/20, №904/7875/21 та цій справі №916/3938/21 є подібними, оскільки стосуються питання відшкодування перевізнику його збитків, понесених у зв`язку із наданням послуг перевезення пасажирів, що мають пільги. Спірним у цих відносинах є питання того, за рахунок якого бюджету - державного чи місцевого - позивачу (Залізниці) має бути здійснена компенсаційна виплата за пільговий проїзд окремих категорій громадян У свою чергу, відповідь на це питання, дозволяє у подальшому з`ясувати чи визначено Залізницею належного відповідача своїх вимог, яким у цих справах є або орган місцевого самоврядування або його структурний підрозділ, тобто особа, яка на думку позивача наділена повноваженнями розпорядження коштами місцевого бюджету.

Зі змісту постанов Верховного Суду, від правових висновків у яких просить відступити скаржник, убачається, що Суди, зокрема, посилаючись на положення частини шостої статті 9 Закону України "Про залізничний транспорт", вказували, що збитки залізничного транспорту загального користування відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг. Таким чином, за висновком Суду, пільги, введені законами України, мають компенсуватися з державного бюджету, адже їх було прийнято органом державної влади, тоді як здійснення видатків па покриття таких витрат з місцевих бюджетів, може здійснюватися або за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, або на договірній основі розпорядника коштів місцевих бюджетів з перевізником, у разі включення органом місцевого самоврядування таких видатків до місцевого бюджету.

Колегія суддів вважає за необхідне відступити від зазначеного висновку, оскільки на нашу думку, положення частини шостої статті 9 Закону України "Про залізничний транспорт" не узгоджуються із нормами Бюджетного кодексу України, а у вирішенні питання пріоритетності застосування між цими нормами, перевага має надаватися саме положенням Бюджетного кодексу України, адже відповідно до його статті 4, якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у Кодексі, застосовуються відповідні норми Кодексу. Крім того, при вирішенні колізії у застосуванні законів перевага має надаватися тому з них, який був прийнятим останнім.

Таким чином вважаємо, що компенсаційні витрати перевізникам за перевезення окремих категорій громадян після 2017 року мають здійснюватися не за рахунок субвенцій із державного бюджету місцевим бюджетам, а за рахунок коштів місцевих бюджетів, а відповідні спори перевізника з органом місцевого самоврядування та/або з іншим розпорядником коштів місцевого бюджету мають вирішуватися із застосуванням до цих відносин норми частини шостої статті 9 Закону України "Про залізничний транспорт" лише в частині, що не суперечить положенням Бюджетного кодексу України. Тобто, без застосування тієї частини цієї норми, що визначає компенсацію перевізнику збитків, завданих пільговим перевезенням пасажирів, яким ці пільги встановлені законами України, з державного бюджету, адже незалежно від того, який орган прийняв рішення щодо введення відповідних пільг (орган державної влади чи орган місцевого самоврядування), видатки на їх покриття мають здійснюватися з місцевих бюджетів в силу вимог статті 91 Бюджетного кодексу України».

За таких обставин, враховуючи, що об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду переглядається судове рішення у правовідносинах, подібних тим, що розглядаються в рамках даної справи, колегія суддів дійшла висновку про наявності підстав для зупинення провадження у справі №904/141/20 до закінчення перегляду справи №916/3938/21 у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись ст.ст. 228, 229, 234 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2022 у справі №904/141/20 до закінчення перегляду справи №916/3938/21 у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Зобов`язати учасників справи повідомити Центральний апеляційний господарський суд про прийняття судового рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 916/3938/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

З огляду на кількість та тривалість повітряних тривог в м. Дніпро, повний текст ухвали складено 16.03.2023.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна