РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.03.2023Справа № 910/11912/22

За позовом ІНФОРМАЦІЯ_1;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріасистемс";

про стягнення 2 213 429,78 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Рябий І.П.

Представники:

Від позивача: Кузьменко С.О., уповноважена особа;

Від відповідача: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України звернулось з позовом до Господарського суду міста Києва, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріасистемс" пеню у розмірі 1 245 710,22 грн та штраф у розмірі 967 719,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань на підставі державного контракту № 362/7/20/287 від 21.12.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2022 позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без руху та встановлено позивачу спосіб та строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлених вказаною ухвалою суду.

14.11.2022 на адресу суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 09.11.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 910/11912/22 та вирішено її розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.12.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 про забезпечення позову задоволено та до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/11912/22 накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріасистемс" (04201, м. Київ, пр-т. Маршала Рокосовського, буд. 3, офіс 5, ідентифікаційний код 35149612) в межах суми 2 213 429,78 грн (два мільйони двісті тринадцять тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн 78 коп., що знаходяться на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріасистемс" у будь-яких банках та інших фінансових установах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/11912/22 до судового розгляду по суті на 14.02.2023.

У судовому засіданні 14.02.2023 було оголошено перерву до 07.03.2023.

Під час розгляду спору по суті 07.03.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання 07.03.2023 своїх повноважних представників не направив, про причини неявки суд не повідомив. Будь яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходили.

Згідно з частинами 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно з частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту п`ятого частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/11912/22 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою суду від 21.11.2022, не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представників відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

07.03.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.12.2020 між Міністерством оборони України (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тріасистемс" (далі - відповідач, виконавець) укладено державний контракт № 632/7/20/287 на виконання робіт за державним оборонним замовленням (далі - контракт) за пунктом 1 якого, виконавець зобов`язується виконати та здати згідно з кошторисною документацією та календарним графіком виконання робіт (додаток №1 до контракту) (далі - календарний графік) роботи з нового будівництва, реконструкції об`єктів зберігання ракет, боєприпасів та паливно-мастильних матеріалів і обладнання зазначених об`єктів технічними засобами охорони, а саме роботи по об`єкту "Реконструкція охоронного периметру військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )" (далі - роботи). Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх. Предметом контракту є виконання робіт з будівництва об`єкту "Реконструкція охоронного периметру військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 )" (далі - об`єкт), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , військова частина НОМЕР_1 . Роботи виконуюся відповідно до проектної документації (шифр - ТС-362.08/19) та умов контракту.

Згідно пункту 26 контракту, передача виконаних робіт по об`єкту виконавцем і приймання їх замовником оформлюється актом приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3) з обов`язковим попереднім оформленням виконавчої технічної документації, актів на приховані роботи, виконавчих схем тощо.

Пунктом 52 контракту визначено, що строки виконання робіт зазначені в календарному графіку.

Відповідно до пункту 53 контракту, виконавець повинен розпочати виконання робіт протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання дозволу на будівництво від Державної архітектурно-будівельної інспекції.

Пункт 54 контракту визначає, що виконавець зобов`язаний завершити виконання робіт, передбачених контрактом та підготувати об`єкт для отримання сертифікату Державної архітектурно-будівельної інспекції в терміни, визначені календарним графіком.

Як встановлено пунктом 56 контракту, перегляд строків виконання робіт, передачі об`єкту будівництва замовнику для введення в експлуатацію. може здійснюватися за умови підписання сторонами відповідної додаткової угоди до контракту (з обґрунтуванням обставин, що його причинили).

Відповідно до пункту 57 контракту, обставинами, які перешкоджають дотриманню визначених контрактом строків виконання робіт, прийняття в експлуатацію об`єкту будівництва, які не залежать від виконавця і дають останньому право вимагати від замовника перегляду цих строків лише у разі, якщо виконавець протягом 5 календарних днів письмово сповістив замовника про їх появу, можуть бути: ??обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини); ??обставини, за які відповідає замовник, зокрема: незабезпечення робіт затвердженою проектною чи дозвільною документацією (у разі зміни проєктних рішень та коригування проєктної документації), затримка у виконанні замовником інших взятих ним на себе за контрактом зобов`язань, необхідність виконання при будівництві (реконструкції) додаткових робіт тощо; внесення змін до проектно-кошторисної документації, які впливають на строки виконання робіт.

За змістом пункту 90 контракту, контракт набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2022, але у будь-якому випадку до повного та належного виконання сторонами по контракту.

У зв`язку з внесенням змін до переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406 (із змінами), якими було передбачено, що об`єкти які будуються для Збройних Сил України та мають гриф таємно, не підлягає прийняттю в експлуатацію, а тому вже не потребувало отримання замовником від Державної архітектурно-будівельної інспекції в терміни дозволу виконання робіт.

Враховуючи вказане, між замовником та виконавцем було укладено додаткову угоду № 2 до контракту, відповідно до якої були внесенні зміни до календарного графіку виконання робіт, та перенесено строки виконання робіт.

Позивач вказує, що відповідно до календарного графіку виконання робіт, що є невід`ємною частиною контракту виконавець повинен був виконати ряд будівельних робіт, термін виконання яких сплинув, однак жодних актів виконаних робіт по об`єкту (форма КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3), які б засвідчували факт виконання робіт, відповідачем надано не було.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем контракту, позивачем нараховано пені та штраф та направлено претензію відповідачеві з вимогою про їх сплату, однак вказана претензія залишилася без відповіді.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Судом встановлено, що відповідно до акту приймання-передачі будівельних майданчиків військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2021, замовник після отримання дозволу на виконання будівельних робіт, передав виконавцю будівельний майданчик.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавець повинен був виконати ряд будівельних робіт, однак жодних актів виконаних робіт по об`єкту (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3), які б засвідчували факт виконання робіт, сторонами до суду надано не було.

Також, як вбачається з календарного графіку виконання робіт, який є невід`ємною частиною контракту, термін на виконання робіт за контрактом сплинув.

В матеріалах справи наявний лист від 08.04.2022 № 35.

У вказаному листі відповідач зазначає, що станом на 02.04.2022 виконанні лише підготовчі роботи, а саме: ??виконано частково планування адміністративної території після знесення та розкорчування дерев; зроблено попередню розмітку території під фундаменти вишок та парканів; ??виритий котлован під першу вежу спостереження з підготовкою під монолітні роботи. Також, відповідач зазначає, що сума вказаних виконаних робіт складає приблизно 2 000 000, грн.

Однак документів, які б підтверджували факт виконання вказаних робіт, таких як акт приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3), які передбачені умовами контракту, відповідачем не надано.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем робіт, позивачем було направлено претензію про стягнення штрафних санкцій від 01.06.2022 № 362/5/1027, однак, відповідь на вказану претензію позивачем не було отримано.

А тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконано умови контракту в строк, який встановлений календарним графіком виконання робіт, який є невід`ємною частиною контракту.

Частина 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов контракту, у визначені строки не виконав будівельні роботи, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 67 контракту, за порушення строків виконання робіт передбачених календарним графіком - стягується пеня в розмірі 0,1 % від вартості невиконаних робіт за кожний календарний день прострочення, а в разі прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від вартості невиконаних робіт.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення строків виконання зобов`язання за контрактом.

Дослідивши та перевіривши надані позивачем розрахунки суми пені та штрафу, господарський суд дійшов висновку, що вони є обґрунтованими, а тому вимоги про стягнення з відповідача 1 245 710,22 грн пені та 967 719,56 грн штрафу підлягають задоволенню.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 46 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, прокладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріасистемс" (04201, м. Київ, вул. Маршала Рокосовського, буд. 3, оф. 5, ідентифікаційний код 35149612) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_3) 1 245 710 (один мільйон двісті сорок п`ять тисяч сімсот десять) грн 22 коп. пені, 967 719 (дев`ятсот шістдесят сім тисяч сімсот дев`ятнадцять) грн 56 коп. штрафу та судовий збір у розмірі 33 201 (тридцять три тисячі двісті одна) грн 44 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.03.2023.

Суддя О.В. Мандриченко