ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/871/22

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Риданової Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Черниш М.В., довір. №30-06/22 від 01.06.22р. (в режимі відеоконференції)

від відповідача: Ліпська-Романченко Г.Д., адвокат, ордер серії АМ №1041508 від 05.01.23р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каменяр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська добувна компанія"

про стягнення 652 893,20 грн.

Процесуальні дії по справі.

Господарським судом Житомирської області ухвалою від 17.10.22р. відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каменяр" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська добувна компанія" (далі - відповідач) про стягнення 652 893,20 грн за правилами загального позовного провадження, перше підготовче засідання призначено на 14.11.22р. о 11:00 год.

01.11.22р. до суду повернулася ухвала суду про відкриття провадження у справі від 17.10.22р., надіслана на адресу відповідача з відміткою органу зв`язку про причини невручення "адресат відсутній за вказаною адресою".

11.11.22р. керівник ТОВ "Українська добувна компанія" на електронну пошту суду, з дотриманням вимог про КЕП, надіслав суду клопотання в якому повідомив суд про не отримання ним копії позовної заяви з додатками, просив суд зобов`язати позивача направити на його адресу копію позовної заяви з додатками.

Ухвалою суду від 14.11.22р. відкладено підготовче засідання на 01.12.22р. о 12:00, зобов`язано позивача у 2-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали суду надіслати відповідачу копію позовної заяви з додатками, яка повернулася товариству без вручення адресату 05.11.22р. (ідентифікатор поштового відправлення 749); продовжено відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов (ст. 165 ГПК України), перебіг якого розпочнеться з наступного дня після отримання копії позовної заяви з додатками; відкладено підготовче засідання на 01.12.22р. о 12:00

Ухвалою суду від 01.12.22р. відкладено підготовче засідання на 05.01.23р. о 10:00 год., встановлено сторонам спору строки для вчинення процесуальних дій.

15.12.22р. до суду повернулася ухвала суду від 01.12.22р., надіслана на адресу відповідача з відміткою органу зв`язку про причини невручення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Ухвалою від 05.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.02.2023 о 11:00 год.

17.01.23р. до суду повернулася ухвала суду від 05.01.23р., надіслана на адресу відповідача з відміткою органу зв`язку про причини невручення "за закінченням терміну зберігання".

Ухвалою від 09.02.23р. оголошено перерву в судовому засіданні до 14:30 06.03.23р. для забезпечення права представнику відповідача взяти участь у завершальній стадії розгляду справи по суті - судових дебатах.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 06.03.23р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення про часткове задоволення позову.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Каменяр" звернулося з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська добувна компанія" про стягнення боргу у розмірі 652 893,20 грн, з яких: 392 796,00 грн - основного боргу за поставлений товар, 98 474,23 грн - пені, 45 532,45 грн - 15 % річних, 76 810,92 - інфляційних витрат, 39 279,60 грн - штрафу (надалі за текстом - позивач, відповідач).

Фактичними підставами позову визначено: договір поставки № 01102020/4 від 01.10.2020 (далі - договір), видаткові накладні: №48 від 01.03.2021; №116 від 27.04.2021; №350 від 12.07.2021; №454 від 28.07.2021; №1549 від 11.11.2021; №1622 від 17.11.2021; №1928 від 22.12.2021, платіжні доручення: №1999 від 23.04.2021; № 2091 від 13.05.2021; №2488 від 14.07.2021; №2740 від 31.08.2021; №3117 від 26.10.2021; №3426 від 15.12.2021; №3427 від 15.12.2021, вимога №22/09-1 від 22.09.2022 про погашення заборгованості.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечує та доводить, що позивач не дотримався вимог п. 2.12 Договору, в якому зазначено, що за наслідками діяльності за певні періоди сторони зобов`язуються проводити звірку взаєморозрахунків, результати якої оформлюються відповідним Актом звірки взаєморозрахунків. Доводить, що оскільки позивач не звертався до відповідача для підписання акту звірки взаєморозрахунків, тому у нього була відсутня підстава для проведення остаточних взаєморозрахунків з позивачем. Зазначає, що на обсяг розрахунків за вищезазначеним договором суттєво вплинув військовий стан, відповідно до п. 9.5. Договору сторони погодили, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (дій непереборної сили, що не залежать від волі сторін, а саме: війни, воєнних дій, блокади, ембарго, інших міжнародних санкцій, валютних обмежень, інших дій держави, що унеможливлюють виконання сторонами, пожеж, повеней, інших стихійних лих, сторони звільняються від виконання своїх зобов`язань на час дії зазначених обставин. У випадку, якщо дія зазначених обставин продовжується більше ніж 60 (шістдесят) календарних днів, кожна із сторін має право на розірвання цього Договору і не несе відповідальності за таке розірвання Договору. Достатнім доказом початку, тривалості та закінчення форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України. Вважає застосовані позивачем штрафні санкції, пеню, річні та суму інфляційних втрат під час дії воєнного стану в Україні необґрунтованими та непомірно великою сумою для підприємства.

У відповіді на відзив позивач заперечує доводи відповідача, викладені у відзиві та доводить, що засвідчення форс-мажорних обставин/обставин непереборної сили здійснюється на кожне окреме зобов`язання, а загальний офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин та не підтверджується причинно-наслідковий зв`язок між неможливістю виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки та тими надзвичайними обставинами (їх результатом), які завадили виконати таке зобов`язання. Доводить, що відсутність у відповідача коштів не вважається підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Щодо нарахування пені, штрафу, 15% річних та суми інфляційних втрат зазначає, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених ч. 4 ст. 231 ГК України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем право забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня та штраф застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов`язань. Зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені (неустойки) не суперечить ст. 61 Конституції України. Щодо нарахування інфляційних втрат та річних доводить, що вони не є штрафними санкціями, нараховуються незалежно від вини боржника та входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, здійснення її розрахунку не є однаковим з обчисленням штрафних санкцій (пені та штрафу) та не залежить від їх застосування. Щодо звірки розрахунків доводить, що сам по собі акт звірки не підпадає під визначення первинного документа, оскільки не засвідчує здійснення господарської операції. Вказує, що у вересні 2022 року представник ТОВ "Каменяр" електронним способом (через додаток Вайбер) надсилав головному бухгалтеру відповідача акт для звірки даних бухгалтерського обліку, у відповідь таким же способом акт звірки повернувся з печаткою та підписом зі сторони відповідача, а якому чітко видно, що сума заборгованості співпадає за даними обліку обох сторін. Зазначає, що контррозрахунок чи інших доказів того, що сума заборгованості відповідача перед позивачем за даними обліку відповідача відрізняється, останнім не надано.

У клопотанні про зменшення штрафних санкцій від 09.02.23р. за вих. №01/0902/23 (вх. г/с №01-44/478/23 від 09.02.23р.) відповідач просить зменшити нараховані до стягнення штрафні санкції у розмірі 260 097, 20 грн з підстав неспівмірно завищених відповідно до суми боргу. Зазначає, що позивачем не подано жодних доказів понесення збитків, просить врахувати його майновий стан та ступінь виконання зобов`язання, форс-мажорні обставини та військовий стан в Україні.

Відповідач у заяві від 14.02.23р. за вих. №01/1402/23 (вх. №3590/23 від 01.03.23р.) підтвердив факт сплати ним суми основного боргу на суму 206 999, 99 грн, на підтвердження чого надано суду копії платіжних доручень №2605 від 21.11.22р. на суму 1999, 99 грн, №2696 від 16.01.23р. на суму 5000, 00 грн, №2729 від 10.02.23р. на суму 200 000, 00 грн. у зв`язку з чим сума основного боргу складає 185 796, 01 грн.

Позивач у заяві за вих. №02/03-1 від 02.03.23р. (вх. г/с №3784/23 від 03.03.23р.) на спростування доводів відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій доводить, що обов`язок оплатити товар за Договором поставки виник до настання надзвичайних обставин, не надано обґрунтованих підстав, чому штрафні санкції мають бути скасовані чи зменшені, будь-яка форс-мажорна обставина підлягає доведенню. Посилаючись на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 року у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 року у справі №918/289/19, від 19.02.2020 року у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 року у справі №918/116/19 доводить, що суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Позивач вважає, що відсутні підстави для зменшення пені, штрафу, відсотків річних чи суми інфляційних втрат, просить суд стягнути з відповідача 185 796,01грн основного боргу, 98474,23грн пені, 45532,45грн 15% річних, 76810,92грн інфляційних втрат та 39279,60грн штрафу.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Каменяр" (як постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська добувна компанія" (як покупець, відповідач) був укладений Договір поставки №01102020/4 (надалі за текстом - Договір поставки), відповідно до п. 1.1 якого, позивач - постачальник зобов`язався поставляти відповідачу - покупцеві дробарно-сортувальне обладнання, запасні частини та витратні матеріали до автодорожньої, дорожньо-будівельної, кар`єрної та іншої спецтехіки (обладнання) тощо (за договором - товар), а покупець, у свою чергу, приймати товар та оплачувати його відповідно до умов договору (а.с.8-14).

П. 2.1. Договору поставки визначено, що товар постачається за узгодженими між постачальником та покупцем договірними цінами, які є звичайними, справедливими та ринковими. Ціни на товар зазначаються у видаткових накладних та/або актах прийому-передачі, які є невід`ємною частиною цього договору.

Ціна на товар, що поставляється за цим Договором, визначається постачальником у відповідному рахунку, що має силу специфікації та підтверджує замовлення товару покупцем шляхом здійснення останнім попередньої оплати (п. 2.3. Договору поставки).

Оплата товару здійснюється покупцем в гривні шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в цьому Договорі або у відповідному рахунку (п. 2.6. Договору поставки).

Відповідно до п. 2.8. Договору поставки: розрахунки між сторонами договору здійснюються шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника 100% попередньої оплати вартості товару (у тому числі її навантаження) протягом трьох банківських днів з дати надання рахунку покупцеві. Сторони можуть передбачати інший порядок розрахунків, про що укладається і підписується сторонами додаткова угода до цього договору.

Згідно з п. 3.3 Договору поставки: постачальник має право, не очікуючи надходження на свій поточний рахунок оплати повної вартості узгодженого товару, поставити його покупцю.

Обов`язок постачальника щодо поставки товару покупцю вважається виконаним з моменту надання у розпорядження (передачі) товару покупцю відповідно до п.3.1. цього договору. Приймання-передача товару здійснюється шляхом підписання відповідної видаткової накладної та/або акту прийому-передачі уповноваженими представниками сторін. Видаткові накладні та/або акти прийому-передачі, підписані уповноваженими представниками сторін підтверджують факт належного виконання постачальником зобов`язань з поставки товару за цим договором. Підписанням видаткової накладної та/або акту прийому-передачі покупець засвідчує відповідність номенклатури, асортименту, ціни товару умовам цього договору (п. 3.4 Договору поставки).

У випадку несвоєчасної сплати грошових коштів за цим Договором покупцю нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розмір пені обчислюється від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати) до повного розрахунку. У разі прострочення оплати понад 30 (тридцять) календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 (десяти) % від суми заборгованості (п. 6.4. Договору поставки).

Покупець, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, штраф, пеню, а також 15 (п`ятнадцять) процентів річних від простроченої суми. У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України розмір процентів річних встановлюється сторонами у Договорі (п. 6. 5. Договору поставки).

Керуючись ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через 5 (п`ять) років від дня, коли зобов`язання мало бути виконане (п. 6.7. Договору поставки).

Договір набирає з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє протягом дванадцяти місяців, а в частині грошових зобов`язань - до їх повного виконання сторонами (п. 8.1. Договору поставки).

Після закінчення строку, на який було укладено договір, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається продовженим на невизначений строк, але кожна із сторін має право припинити його дію, попередивши про це іншу сторону у відповідності до п.п. 8.3., 8.4., 8.5. Договору поставки (п. 8.2. Договору поставки).

У п. 9.15. Договору поставки сторони домовилися, що в будь-який момент, що стосується цього Договору , надісланий електронною поштою, має силу оригіналу до моменту його отримання. Такий документ має містити підпис уповноваженої особи, засвідчений печаткою у разі наявності. Офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти покупця , постачальника .

Позивач поставив відповідачу товар на підставі видаткових накладних: 1) №48 від 01.03.2021 на суму 284 184,00 грн; 2) №116 від 27.04.2021 на суму 295 440, 00 грн; 3) №350 від 12.07.2021 на суму 294 648, 00 грн; 4) № 454 від 28.07.2021 на суму 510 928, 80 грн; 5) №1549 від 11.11.2021 на суму 11 998,80 грн; 6) №1622 від 17.11.2021 на суму 51 480, 00 грн; 7) №1928 від 22.12.2021 на суму 380 797, 20 грн.

У свою чергу відповідач здійснив розрахунок з позивачем не в повному обсязі, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:1) № 1999 від 23.04.2021 на суму 200 000, 00 грн; 2) № 2091 від 13.05.2021 на суму 84 184,00 грн; 3) № 2488 від 14.07.2021 на суму 295 440,00 грн; 4) № 2740 від 31.08.2021 на суму 294 648,00 грн; 5) № 3117 від 26.10.2021 на суму 10 296,00 грн; 6) № 3426 від 15.12.2021 на суму 41 184,00 грн; 7) № 3427 від 15.12.2021 на суму 410 928,80 грн.

22.09.22р. позивач надіслав відповідачу вимогу за №22/09-1 про погашення заборгованості, в якій надав строк для плати існуючої заборгованості - негайно, але не пізніше 29.09.22р. (а.с.36-37).

18.10.22р. відповідач у відповідь на вимогу позивач вказав на обставини, які унеможливлюють сплату заборгованості, вказав, що останній змушений був призупинити діяльність у зв`язку із неможливістю здійснювати виробництво під час дії військового стану, оскільки виробництво потужності знаходиться в Кіровоградській області, де фіксуються постійні ракетні атаки (а.с. 99).

Позивач звернувся з позовом до суду про примусове стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар на суму 392 796, 00 грн. Додатково заявив до стягнення пеню в сумі 98 474, 23 грн., штрафу на суму 39 279, 60 грн., а також на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення 15% річних на суму 45 532, 45грн та суму інфляційних втрат на суму 76 810, 92 грн.

В ході судового розгляду справи відповідач частково погасив суду основного боргу на суму 206999, 99грн, до стягнення залишилась сума основного боргу у розмірі 185796,01 грн.

Позивач наполягає на застосуванні до відповідача заходів відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання та заперечує проти застосування норма матеріального права, які дають право суду зменшити їх розмір. Відповідач просить врахувати ступінь виконання грошового зобов`язання та інші обставини, які, на його думку, зумовили порушення його виконання.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

1. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст.175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Ч. 2 ст. 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

2. Укладений між сторонами договір поставки №01102020/4 від 01.10.2020 за своєю правовою природою є договором поставки, що регулюється параграфом 3 підрозділу 1 розділу ІІІ ЦК України.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 265 ГК України).

Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору постачальник приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від постачальника її передачі.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст. 265 ГК України).

Порядок та строки оплати товару у відносинах поставки врегульовують загальні норми ст.ст. 692 та 693 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

3. За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Учасник господарських відносин, що порушив майнові права іншого суб`єкта, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи пред`явлення ним претензії чи звернення до суду (ст. 222 ГК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

3.1. Судом встановлено, що станом на дату звернення з позовом до суду існувала заборгованість за видатковими накладними №1622 від 17.11.21р. на суму 51480,00грн, з яких неоплаченою є сума боргу 11998,80грн та за видатковою накладною №1928 від 22.12.21р. на суму 380 797, 20 грн.

В ході судового розгляду спору відповідач частково погасив основний борг на суму 206 999, 99 грн.

У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Судом встановлено, що на момент відкриття провадження у справі предмет спору - основний борг в сумі 392796,00грн існував та припинив частково своє існування після відкриття провадження у справі, тому суд ухвалює закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу на суму 206999,99грн згідно із п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

3.2. З урахуванням наведеного, позовна вимога про стягнення основного боргу на суму 185 796,01грн доведена та підлягає задоволенню в повному обсязі.

4. Щодо вимоги про стягнення пені на суму 98 474, 23 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати) (правові позиції ВС/КГС у постановах від 28.01.2020 №910/17753/18, від 20.08.2020р. у справі №902/959/19; від 10.09.2020 у справі №916/1777/19).

У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України (правові позиції ВС/КГС у постановах від 20 серпня 2020 року у справі №902/959/19, від 09 березня 2021 року у справі №924/441/20).

Судом встановлено, що сторони у п. 6.7. Договору поставки погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через 5 (п`ять) років від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, відступивши від загального правила ч. 6 ст. 232 ГК України.

Позивачем нарахована пеня за видатковою накладною №1622 від 17.11.21р. на суму боргу 11 998, 80грн за період з 18.11.21р. до 29.09.22р. на суму 3201,90грн, за видатковою накладною №1928 від 22.12.21р. за період з 23.12.21р. до 29.09.22р. на суму 95 272, 33 грн.

Судом перевірено розрахунок пені на суму 98474,23грн та встановлено його обґрунтованість (постанова ОП КГСУ у складі ВС від 18.09.20р. у справі № 916/4693815).

4.1. Щодо зменшення обґрунтованого розміру пені у сумі 98 474, 23 грн.

Зменшення належних кредитору до сплати з боржника штрафних санкції суд вправі за змістом ст. 551 ЦК України та 233 ГК України, враховуючи такі загальні засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність, розумність ( ст. 3 ЦК України) , забезпечуючи баланс інтересів сторін, та дотримуючись вимог ст. 86 ГПК України в частині встановлення ступеня вини боржника, ступеня виконання зобов`язання, майнового стану сторін зобов`язання тощо.

Відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 23.03.2021 р. у справі №921/580/19 Верховний Суд дотримується позиції про те, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності в законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23.02.22р. у справі №927/436/21 , від 01.02.23р. у справі №914/3203/21 та інші).

При цьому, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (постанова Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі №902/538/18).

Застосоване у частині третій статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

Так, згідно із статтею 233 ГК України здійснюючи право на зменшення розміру санкцій суд приймає до уваги:

- ступінь виконання зобов`язання боржником,

- майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні,

- інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При вирішенні цього спору суд приймає до уваги саме такий критерій для зменшення розміру пеня як ступінь виконання грошового зобов`язання відповідачем.

Так, оцінюючи обставини справи для застосування правового механізму зменшення розміру пені, суд враховує, що за поставлений протягом березня-листопада 2021 року товар на загальну суму 1829476,80грн відповідач сплатив 1436680,80грн, залишок боргу склав 392796,00грн. До дати ухвалення рішення відповідач погасив основний борг в розмірі 206999,99грн, залишок основного боргу складає 185 796, 01грн.

З урахуванням наведеного, суд ухвалює зменшити розмір пені на 50% з обґрунтованої до стягнення суми 98 474,23грн до суми 49237,12 грн. У стягненні 49 237,11грн пені суд відмовляє.

5. Щодо вимог про стягнення 39279, 60грн штрафу в розмірі 10% за порушення строків розрахунку за поставлений товар від загальної суми заборгованості 392 796, 00 грн.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (правова позиція ВП ВС, викладена у постанові від 01.06.21р. у справі№910/12876/19).

Позовна вимога про стягнення штрафу в розмірі 39279,60грн підлягає задоволенню.

6. Щодо вимог про стягнення 15% річних на суму 45532,45грн та інфляційних втрат на суму 76 810, 92 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (п. 43 постанови ВПВС від 07.04.20р. у справі №910/4590/19).

Судом встановлено, що сторони у п. 6.5. Договорі поставки встановили інший розмір відсотків річних, а саме 15 (п`ятнадцять) замість 3%.

Господарський суд з`ясував обставини, пов`язані з правильністю здійсненого позивачем розрахунку 15% річних в сумі 45 532,45грн та інфляційних втрат в сумі 76 810, 92грн (постанова ОП ВС у складі КГС від 18.09.20р. у справі №916/4693/15).

7. Щодо заперечень відповідача.

У питанні щодо звільнення відповідача від відповідальності в силу форс-мажорних обставин, Верховним Судом сформовані доволі сталі висновки щодо застосування відповідних норм права.

Так, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 та від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Також, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за Договором поставки.

Крім того, обов`язок у відповідача перед позивачем щодо оплати поставленого виник до 24.02.22р.

Більше того, згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Суд дійшов висновку, що посилання відповідача на наявність підстав для звільнення останнього від відповідальності за порушення строків оплати товару є необґрунтованими.

Щодо аргументів відповідача щодо головної причини виникнення заборгованості є наявність призупинення діяльності (заборона проводити вибухові роботи) та добування, а також несвоєчасні розрахунки за раніше поставлену продукцію, суд зазначає, що відповідач не надав доказів, які б підтверджували зазначені обставини.

У частині 1 ст.229 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

8. Правило ст. ст. 13 та 74 ГПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи.

Позивач довів обґрунтованість позовних вимог.

Щодо розподілу судового збору

При зверненні з цим позовом до суду позивачем сплачено 9 793, 40 грн судового збору згідно платіжного доручення №3026 від 30.09.22р. (а.с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіл судових витрат врегульовано ст.129 ГПК України.

Судовий збір покладається на відповідача у сумі 6 688, 40 грн. Застосований судом механізм зменшення розміру пені на 50% жодним чином не впливає на встановлений ст. 129 ГПК України порядок розподілу судового збору.

Крім того, суд ухвалює повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 3105, 00грн за вимогою про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу на суму 206 999, 99 грн, ухвалою суду.

Керуючись статтями 123, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 206999,99грн.

3. Зменшити розмір пені на 50% з обґрунтованої до стягнення суми 98474,23грн до суми 49237,12 грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська добувна компанія" (11501, Житомирська область, м. Коростень, вул. Шолом-Алейхема, буд. 3/100, кім. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Каменяр" (08510, Київська область, Фастівський район, с. Ярошівка, вул. Щорса, буд. 30, ):

- 185796,01грн основного боргу,

- 49237,12грн пені,

- 45 532,45грн 15% річних,

- 76 810,92грн інфляційних втрат,

- 39279,60грн штрафу,

- 6688,40грн судового збору.

Видати наказ.

5. У стягненні 49237,11грн пені відмовити.

6. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Каменяр" з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 3105,00грн ухвалою суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 08.03.23

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1 - в справу

2- позивачу (рек. з повідомл) на ел. пошту : gpkportal@gmail

3- відповідачу (рек. з повідомл) на ел. пошту: + адвокату ІНФОРМАЦІЯ_1