РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.02.2023Справа № 910/21682/15 (910/7328/22)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж"

до Державного підприємства "Конярство України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд державного майна України

про стягнення 598 337,38 грн.

В межах справи № 910/21682/15

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ"

до Державного підприємства "Конярство України"

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін :

від позивача Чоломбитько Ю.О. - представник

від відповідача Нестеришин Т.С. - представник

прокурор Київської міської прокуратури Лиховид О.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/21682/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ" про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2015.

10.08.2022 до Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" з позовом до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення 598 337,38 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.08.2022 (суддя Усатенко І.В.) позовну заяву № 910/7328/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення 598337,38 грн передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.08.2022 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення 598 337,38 грн. до розгляду в межах справи № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України". Залучено Міністерство економіки України до участі у справі № 910/21682/15 (910/7328/22) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Підготовче засідання призначено на 10.10.2022.

Судове засідання 10.10.2022 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.10.2022 розгляд справи призначено на 19.10.2022.

18.10.2022 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.10.2022 розгляд справи відкладено на 09.11.2022.

Судове засідання 09.11.2022 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.11.2022 розгляд справи призначено на 05.12.2022.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" до Державного підприємства "Конярство України" та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство економіки України про стягнення 598 337,38 грн. в межах справи № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" до судового розгляду по суті на 11.01.2023.

22.12.2022 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства економіки України про заміну правонаступником.

11.01.2023 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.01.2023 замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство економіки України правонаступником - Фондом державного майна України та відкладено розгляд справи на 01.02.2023.

У судовому засіданні 30.01.2023 представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог та підтримав їх в повному обсязі.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив.

Прокурор Київської міської прокуратури також заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" (позивач) обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі № 910/11680/18 вирішено стягнути з Державного підприємства "Конярство України" (відповідач) на користь позивача 1 368 149,76 грн. боргу, 266 241,94 грн. інфляційних, 70 050,93 грн. 3% річних, 25 566,64 грн. судового збору. Вказане зобов`язання виникло на підставі договору про надання сільськогосподарських послуг № 2/05 від 12.05.2016, укладеного між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро», права вимоги за яким були відступлені на користь позивача згідно договору про відступлення права вимоги № 1-03 від 07.06.2018.

Також додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі № 910/11680/18 стягнуто з відповідача на користь позивача 19 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Як стверджує позивач, в межах відкритих виконавчих проваджень з виконання наказів про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі № 910/11680/18 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі № 910/11680/18 було стягнуто з відповідача на користь позивача 409 174,05 грн. та 4490,17 грн. відповідно. За доводами позивача, станом на час звернення до суду сума несплачених коштів на виконання рішень суду складає 1 335 345,05 грн.

За твердженням і розрахунком позивача станом на 20.07.2022 загальний розмір 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості, що виникла на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі № 910/11680/18 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі № 910/11680/18 складає 146 859,58 грн., а інфляційних втрат - 451 441,80 грн.

Правовою підставою для заявлених позовних вимог позивач вказує на статтю 625 Цивільного кодексу України.

Доказами, якими позивач доводить свої позовні вимоги є згадані вище судові рішення у справі № 910/11680/18, розрахунок процентів річних та інфляційних витрат на суму боргу, лист органу державної виконавчої служби щодо стягнутих коштів з відповідача на користь позивача, платіжні доручення про зарахування коштів від органу державної виконавчої служби на користь позивача з виконання наказів про примусове виконання рішень у справі № 910/11680/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до частин другої-третьої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

До господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб`єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, при вирішенні спору, з`ясуванню підлягає наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, під порушенням права слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Зміст позовної заяви позивача свідчить, що як на підставу виникнення у відповідача обов`язку зі сплати процентів річних та інфляційних втрат позивач посилається на порушення грошового зобов`язання за договором про надання сільськогосподарських послуг № 2/05 від 12.05.2016. Проте, такого договору позивачем до матеріалів справи не додано.

Також позивач стверджує про те, що до нього перейшло право вимоги на стягнення 3 % річних у розмірі 146 859,58 грн. та 451 441,80 грн. інфляційних втрат за вказаний у позовній заяві період, на підставі договору про відступлення права вимоги № 1-03 від 07.06.2018. Проте, даного договору позивачем до позовної заяви не додано.

У відповідності до ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Неподання позивачем доказів в обґрунтування своїх позовних вимог унеможливлює безпосереднє дослідження та оцінку доказів судом.

Рішення судів у справі № 910/11680/18 не є первинними доказами виникнення та наявності у позивача права вимоги щодо стягнення саме 3 % річних у розмірі 146 859,58 грн. та 451 441,80 грн. інфляційних втрат за певний період. В даному випадку підставою виникнення грошового зобов`язання є договір.

Окрім того, як свідчить зміст позовної заяви, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано також 3 % річних та інфляційні втрати на суму професійної правничої допомоги в розмірі 19 000,00 грн. згідно рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі № 910/11680/18, а також судовий збір в розмірі 25 566,64 грн., стягнутий рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі № 910/11680/18.

Проте, ч. 2 ст. 625 ЦК України регулює відповідальність за порушення цивільно-правового грошового зобов`язання (договірного або деліктного).

Натомість, витрати з професійної правничої допомоги, а також судовий збір є судовими витратами (ст. ст. 123, 126 ГПК України), а не цивільно-правовим зобов`язанням, в тому числі не є деліктним зобов`язанням.

Тобто 3 % річних та інфляційні втрати, за наявності підстав, повинні нараховуватися на суму основного боргу, а тому безпідставним є їх нарахування на стягнутий судовий збір чи правничу допомогу.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10.10.2018 у справі № 758/7649/16-ц, від 19.12.2018 у справі № 372/3542/16-ц, від 10.01.2019 у справі № 718/2081/17.

Вказане свідчить про безпідставне нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат на суму професійної правничої допомоги в розмірі 19 000 грн. згідно рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі № 910/11680/18 та на суму судового збору в розмірі 25 566,64 грн. за рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі № 910/11680/18.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Копію рішення направити сторонам, розпоряднику майна, Фонду державного майна України та Київській міській прокуратурі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.02.2023.

Суддя П.П. Чеберяк