ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.02.2023 Справа № 905/748/22

Суддя - Говорун О.В.

Секретар судового засідання Чекан Ю.І.

Позивач Фізична особа-підприємець Демченко Олександр Миколайович.

Відповідач Фізична особа-підприємець Воробйов Дмитро Андрійович.

Про стягнення заборгованості у розмірі 256000 грн.

Представники учасників справи:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився.

Фізична особа-підприємець Демченко Олександр Миколайович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Воробйова Дмитра Андрійовича (далі - відповідач) про стягнення 256000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору оренди обладнання (верстатів), який був укладений в усній формі.

До суду надійшов відзив на позов в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що позивачем не доведено досягнення між сторонами домовленості щодо оренди майна, розміру орендної плати в сумі визначеної позивачем в позові, передачу позивачем майна і його отримання відповідачем. Позивачем не надано будь-яких доказів відносно того, що вказаний верстат взагалі знаходився або знаходиться у одному з приміщень по вул. Салганній, 14/39-А та 14/40-А що у м. Кременчуці Полтавської області. Надані позивачем докази підтверджують лише сам факт придбання ним спірного верстата у іншої особи.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивачем наведений розрахунок заборгованості за використання верстатів. Крім того, зазначив, що чинним законодавством України не заборонено укладати договори в усній формі.

В судове засідання позивач не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Позивач зазначає, що у грудні 2020 року він припинив використовувати обладнання (верстат) токарно-гвинторізний модель Turner 660х3000 (С 6266 Y) та універсально-фрезерний ТММ 700 (далі - обладнання) у своїй підприємницькій діяльності та залишив його в орендованому приміщенні.

05.01.2021 позивач в усній формі з відповідачем уклав договір оренди обладнання (верстатів) відповідно до якого надав в оренду (користування) своє обладнання, а відповідач зобов`язався виплачувати позивачу орендну плату у розмірі 8000 грн.

Частиною 1 ст.202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч.2 ст. 184 Господарського Кодексу України (далі - ГК України), укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 181 ГК України, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 180 ГК України передбачено, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Згідно з ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.2 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи (частина 1 статті 14 ГПК України).

Згідно з ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

До предмета доказування в цій справі входить зокрема, факт укладання між сторонами договору оренди та досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору оренди (предмет, ціна та строк дії договору), а також наявність обставин, які свідчать про передачу предмета оренди позивачем та прийняття цього майна відповідачем.

В той же час, позивачем не доведено досягнення згоди з відповідачем у будь-якій формі щодо істотних умов договору оренди, зокрема предмета договору оренди, ціни оренди та строку дії цього договору.

Також, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження передачі та прийняття відповідачем верстатів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів за наявністю яких можливо встановити обставини, які входять до предмета доказування у справі, а отже вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, а відтак такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати, за приписами статті 129 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-238 ГПК України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

Відмовити в позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.03.2023.

Суддя О.В. Говорун