ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/2356/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекзо", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор", м. Харків
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Алекзо", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 14 624,00 грн. штрафних санкцій, що утворились внаслідок понаднормативного простою транспортного засобу. В обґрунтування позову позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору-заявки №251022/1 від 25.10.2022. Судові витрати, які складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 2481,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 10.01.2023 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.01.2023, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідно до ст. 252 ГПК України.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду направлялась судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення (з відміткою судова повістка) на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Проте, судова кореспонденція повернута поштою на адресу суду із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

Крім того, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заг18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Крім того, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2022 у справі № 910/1730/22 Верховний Суд зробив висновок, що якщо судове рішення направлено судом за поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про прийняття певного рішення суду. ГПК України не передбачено обов`язку суду повторно направляти на адреси учасників справи процесуальні документи, які раніше вже повернулися до суду з відміткою про неможливість вручення.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень"). Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №922/2356/22 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

25.10.2022 між ТОВ "Рибоконсервний завод "Екватор" (замовник, відповідач) та ТОВ "Алекзо" (експедитор, позивач) був укладений договір-заявка №251022/1, відповідно до якого, експедитор зобов`язався надати експедиційні послуги по перевезенню вантажу.

Відповідно до умов заявки: дата та час завантаження вантажу - 26 жовтня 2022 року; маршрут перевезення - Рига, Латвія - Польща - Україна; дані про авто - VOLVO НОМЕР_1 НОМЕР_2 ; ОСОБА_1 НОМЕР_3 Серія водит, удост: НОМЕР_6; місце навантаження (адреса, контактні особи) - м. Рига. Spridisa 1 +1; митниця місця відправлення - на місці, п/п Ягодин; вимоги до а/м - 20000 кг. Реф -18С; необхідна документація, доп.вимоги - CMR. Водій не виїжджає із затаможки вантажу без перевірки контактною особою - (ОСОБА_2. тел НОМЕР_4 ) правильності оформлення документів та їх наявності, а також без перевірки температурного режиму вантажу та його фотозвіту. Проконтролювати наявність 2 копій ветеринарного сертифікату. Після проходженні ветеринарного контролю проконтролювати наявність оригіналу ветеринарного сертифікату; вантаж - риба глибокого заморожування; кінцеве митне очищення - Україна, м. Городок, Львівська область, митний брокер - Геннадій Томашевський тел.; місце розвантаження - Україна, м. Золочів, вул. Богдана Хмельницького, комбінат "Світанок"; узгоджений термін доставки вантажу - 07.11.2022; нормативний простій - на навантаження/замитування - 48 год., на розвантаження/розмитнення - 48 год.; фрахтова сума 163 500,00 грн.; термін оплати фрахту - оплата при вивантаженні; форма оплати - безготівковий розрахунок (за копіями документів); штрафні санкції - експедитор: неподача автомобіля, грн/авт. 100 дол., несвоєчасна доставка вантажу, згідно з узгодженим терміном (п.11) грн./день 100 дол., замовник: не пред`явлення вантажу, грн/авт. 100 дол., наднормативний прості, грн/день 100 дол. (вихідні та святкові дні не включаються в дні простою автомобіля, якщо автомобіль прибув на завантаження/вивантаження менш ніж за 48/48 годин до узгодженого часу завантаження/вивантаження). Експедитор відповідає перед власником вантажу за його збереження з моменту навантаження до моменту вивантаження автомобіля. Перевезення вантажу здійснюється відповідно до вимог Конвенцій про КПДГ - 56, МДП - 75. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні від 14.10.97 №363 (з доповненнями та змінами). Суперечки між сторонами вирішуються у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України. Заявка складається у двох примірниках, кожен із яких має однакову юридичну силу. До отримання оригіналу заявки факсимільна копія цієї заявки має юридичну силу і може бути підставою для оплати та звернення до судових органів.

Як вказує позивач, до перевезення вантажу експедитором було залучено третю особу - фізичну особу-підприємця Григорову Юлію Анатоліївну та між сторонам 25.10.2022 було укладено договір транспортної експедиції організації автомобільних перевезень вантажів № КС25/10-22. Перевезення вантажу здійснювалось транспортним засобом марки VOLVO державний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Між позивачем та ФОП Григоровою Ю.А. 09.11.2022 був підписаний акт №1 про надання послуг з міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом держ.№ авто НОМЕР_1 № причепа НОМЕР_2 по маршруту: Латвія, Рига - Україна, Золочів (Харківська область) згідно CMR LV-25 від 27.10.2022 на суму 158 808,00 грн.

09.11.2022 між ТОВ "Алекзо" та ТОВ "Рибоконсервний завод "Екватор" був підписаний акт №КС000000005 про надання послуг за договором-заявкою №251022/1 від 25.10.2022 на загальну суму 162 500,00 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача штраф за наднормативний простій транспортного засобу. В обґрунтування вимог про стягнення штрафу вказує на те, що транспортний засіб прибув на місце завантаження/замитнення 26.10.2022 о 10 год. 00 хв. (час контакту водія з брокером). Враховуючи, що наднормативним простоєм на навантаження/замитування вважається 48 годин, митна процедура повинна бути завершеною о 10 год. 00 хв. 28.10.2022. Проте, з 11 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. 28.10.2022 проводилися заходи щодо актуалізації товаросупровідних документів. Позивач вказує на те, що у договорі-заявці №251022/1 від 25.10.2022 не зазначено про те, що експедитор повинен слідкувати за товаросупровідною документацією на вантаж, а також про те, що заходи щодо актуалізації товаросупровідних документів можуть проводитись у понаднормативний час, який складає 48 годин та який відведений для нормативного простою. Пунктом 7 договору встановлено перелік необхідної документації та додаткових вимог, а саме "CMR, Водій не виїжджає із затаможки вантажу без перевірки контактною особою - ( ОСОБА_2 , тел НОМЕР_4 ) правильності оформлення документів та їх наявності, а також без перевірки температурного режиму вантажу та його фотозвіту. Проконтролювати наявність 2 копій ветеринарного сертифікату. Після проходження ветеринарного контролю проконтролювати наявність оригіналу ветеринарного сертифікату". Відповідно до переписки між представником експедитора та представником замовника від 27.10.2022 замовником у повідомленні було зазначено наступне "Водій після отримання документів повинен в обов`язковому порядку зв`язатися з ОСОБА_2 НОМЕР_5 ". Відповідно до переписки між представником експедитора та представником замовника від 28.10.2022 о 12 год. 11 хв. експедитором було направлено повідомлення представнику замовника, відповідно до якого було повідомлено, про те що "автомобіль виїхав", Ольга сказала, що можна їхати". Враховуючи вищенаведене, уся документація була погоджена та від замовника було надано дозвіл на подальший рух транспортного засобу. Враховуючи вищенаведене, це спричинило наднормативний простій транспортного засобу на 1 день, про що експедитор повідомив замовника 28.10.2022 на електронну пошту замовника ІНФОРМАЦІЯ_1

У подальшому, транспортний засіб поїхав на кордон Дорогуськ (PL) - Ягодин (UA) та 02.11.2022 став у чергу на проходження митного контролю. Після перетину кордону Дорогуськ (PL) транспортний засіб було зупинено Держпродспоживслужбою Львівської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на держкордоні та транспорті. 02.11.2022 о 14 год. 30 хв. вищевказаним контролюючим органом було складено Акт порушення ветеринарно-санітарних вимог № 54, щодо вантажу ввезеного на митну територію України та зазначено, що на даний вантаж відсутній ветеринарний сертифікат країни перевантаження (Латвії) затвердженої форми, згідно Листа Держпродспоживслужби України від 13 квітня 2022 року. Внаслідок складення Акту порушення ветеринарно-санітарних вимог №54 від 02.11.2022, водієві транспортного засобу було видано Картку відмову в прийняті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 205020/2022/209453. Вищевказаною Карткою відмовою було відмовлено у пропуску через митний кордон України у зв`язку із: "при здійсненні митних формальностей щодо вантажу - Риба свіжоморожена. - Сардинела морожена ЕВА. Виробник: Societe d'Elaboration des Produits Halieutiques Societe Anonyme (S.E.P.H.S.A) MR, що ввозиться на адресу - TOB "Рибоконсервний завод "Екватор" 61052, м. Харків, вул. Різдвяна, буд. 29-А, кімната 901, Україна та слідує транспортним засобом реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 - було залучено посадову особу харчового контролю для проведення відповідного виду контролю відповідно до частини першої статті 319 Митного кодексу України. Державним фітосанітарним інспектром здійснено затримання вищевказаного вантажу про що було складено Акт про порушення ветеринарно-санітарних вимог № 54 від 02 листопада 2022 року".

Відповідно до переписки між представником експедитора та представником замовника від 02.11.2022, о 17 год. 23 хв. представником експедитора було направлено повідомлення представнику замовника, з фотографією вищевказаної Картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205020/2022/209453. Представник замовника відреагував на дане повідомлення наступним текстом: "побачив, передав далі ". 03.11.2022 о 15 год. 34 хв. представником експедитора було направлене повідомлення представнику замовника з наступним текстом запитання: "Владислав, як обстановка, потрібне рішення вже". Дане повідомлення було проглянуло представником замовника, однак відповіді 03.11.2022 на адресу експедитора так і не надійшло. В подальшому, 04.11.2022 о 17 год. 00 хв. експедитором знову було направлено повідомлення з наступним питанням: "Є розуміння якесь ". На дане повідомлення було отримано відповідь 04.11.2022 о 18 год. 44 хв. про те, що: "Акти водій повинен зберегти та передати брокеру, це обов`язково". Враховуючи те, що питання з приводу дооформлення товаросупровідної документації було вирішено, транспортний засіб перетнув кордон України о 19 год. 14 хв. 04.11.2022, що підтверджується інформацією з сайту веб-порталу Державної прикордонної служби України "Єдине вікно" про оформлення перетину кордону.

Враховуючи те, що транспортний засіб 02 листопада 2022 року, 03 листопада 2022 року та 04 листопада 2022 року простояв на державному кордоні України у зв`язку із відсутністю ветеринарного сертифікату країни завантаження (Латвії) затвердженої форми, згідно Листа Держпродспоживслужби України від 13 квітня 2022 року, позивач вважає, що має місце понаднормативний простій, адже, як зазначалося вище, відповідно до переписки між представником експедитора та представником замовника від 28.10.2022, о 12 год. 11 хв. експедитором було направлено повідомлення представнику замовника, відповідно до якого було повідомлено, що "автомобіль виїхав, Ольга сказала, що можна їхати". Тому, вся товаросупровідна документація була погоджена та від замовника було надано команду про те, що можна виїжджати. Отже, факт відсутності ветеринарного сертифікату на вантаж, є наслідком наднормативного простою транспортного засобу на державному кордоні України на 3 дні, а саме: 02 листопада 2022 року, 03 листопада 2022 року та 04 листопада 2022 року.

09 листопада 2022 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію (вих. №09/22 від 09.11.2022), якою позивач вимагав в триденний термін з моменту отримання вищевказаної претензії, сплатити штраф за наднормативний простій транспортного засобу, у розмірі 14 624,00 грн.

12.11.2022 на електронну адресу експедитора від замовника надійшла відповідь (вих. № 22-1111 від 11.11.2022) на вищевказану претензію, в якій відповідач вказав, що вимоги позивача є необґрунтованими, а тому не вбачає за необхідне здійснювати оплату штрафних санкцій, окрім того було звинувачено позивача в тому, що у зв`язку із невчасною доставкою вантажу, відповідач поніс матеріальні збитки.

Позивач, вважаючи, що, аргументація у відповіді замовника є невірною, та такою, що не заслуговує на увагу, повторно направив претензію №2 (щодо сплати штрафних санкцій за наднормативний простій) вих. № 1511/22 від 15.11.2022. Вищевказана претензія була направлена на електронну адресу замовника, а також засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта". Позивач зазначив, що твердження відповідача є невірними, що має місце понаднормативний простій, а тому повторно вимагав в триденний термін з моменту отримання претензії № 2 від 15.11.2022 сплатити штрафні санкції за наднормативний простій транспортного засобу, в розмірі 14 624.00 грн. Вищевказана претензія була отримана замовником 18.11.2022, що підтверджується роздруківкою з сайту АТ "Укрпошта" про отримання поштового відправлення з трекінговим номером 618.

Станом на 28.11.2022 замовником не було надано жодної відповіді з приводу розгляду даної претензії, а також не було сплачено штрафні санкції за наднормативний простій.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Укладений між ТОВ "Рибоконсервний завод "Екватор" та ТОВ "Алекзо" договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а правовідносини сторін, відповідно, врегульовано нормами глав 63 - 65 ЦК України, статтями 306 - 316 Господарського кодексу України, Законом України "Про транспортно - експедиторську діяльність".

Відповідно до частини 1 статті 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (частина 2 статті 67 ГК України).

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати Від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Господарське зобов`язання виникає, зокрема, із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

У відповідності до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Частиною 1 статті 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Зокрема, ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесені зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не спростував твердження позивача про наявність у нього заборгованості з оплати штрафних санкцій за наднормативний простій в розмірі 14 624,00 грн.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд керуючись стандартом вірогідності доказів дійшов висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 ГПК України.

У позовній заяві позивач також просить стягнути з відповідача 4000,00 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у частині 3 статті 123 ГПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Також, суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Згідно з частиною 2 статті 126 ГПК України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 та п.268 рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Суд також враховує, що у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначено, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката представник позивача надав суду копії договору №ССВ-5/22 від 15.11.2022 про надання правової допомоги; ордеру серії ПТ №212173 від 28.11.2022; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №3597 від 04.08.2020; акту №1 від 15.11.2022 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №ССВ-5/22 від 15.11.2022; квитанції №1 від 15.11.2022 на суму 1000,00 грн.; акту №2 від 28.11.2022 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №ССВ-5/22 від 15.11.2022; квитанції №2 від 28.11.2022 на суму 3000,00 грн.

Суд зазначає, що надані представником позивача документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Вищевказані докази підтверджують фактичне понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та в надання інших видів правової допомоги клієнту.

Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат у розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").

Пунктом 1 частини 4 статті 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на вище викладене, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, беручи до уваги ціну позову та обсяг виконаних адвокатом робіт, враховуючи задоволення позову у повному обсязі, судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор" (61052, м. Харків, вул. Різдвяна, 29-А, кім. 901, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекзо" (61038, м. Харків, вул. Михайлика, 2, кв. 47, ) - 14624,00 грн. штрафу, 2481,00 грн. судового збору та 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алекзо" (61038, м. Харків, вул. Михайлика, 2, кв. 47, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рибоконсервний завод "Екватор" (61052, м. Харків, вул. Різдвяна, 29-А, кім. 901, ).

Рішення підписано 07 березня 2023 року.

Суддя О.В. Погорелова