ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 березня 2023 року Справа № 903/172/23

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/172/23 за позовом Комунального підприємства Нововолинськтеплокомуненерго до Акціонерного товариства «Оснастка» про стягнення 185664,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

09.02.2023 Комунальне підприємство Нововолинськтеплокомуненерго надіслало на адресу суду позовну заяву до Комунального підприємства Нововолинськтеплокомуненерго до Акціонерного товариства «Оснастка» про стягнення 185664,75 грн. заборгованості за послуги з постачання теплової енергії.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №99 з власником (користувачем) будівлі (приміщення) про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.10.2021.

Позивач просив суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду надіслана відповідачу в електронний кабінет та отримана останнім 14.02.2023 о 15:05 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Разом з цим, ухвалою суду від 14.02.2023 надіслана на юридичну адресу відповідача та отримана останнім 20.02.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №676.

Строк для подання відзиву - до 07.03.2023 включно.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2021 між Комунальним підприємством Нововолинськтеплокомуненерго Нововолинської міської ради (далі Виконавець, позивача) та Акціонерним товариством «Оснастка» (далі Споживач, відповідач) укладено Договір №99 (далі Договір, а.с.10-13) з власним (користувачем) будівлі (приміщення) про надання послуги з постачання теплової енергії.

Згідно пункту 1 Договору Виконавець зобов`язується надавати Споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а Споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, передбачених договором.

Обсяг спожитої Споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку, визначена та розподілена згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, та складається з:

обсягу теплової енергії на опалення приміщення Споживача;

обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку;

обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Відповідно до п.3 договору, інформація про Споживача: адреса: 45400 м.Нововолинськ вул.Луцька, буд.№25, опалювана площа будівлі 541,3 кв. м., теплове навантаження будівлі - 0,051721 Гкал/год.

Тариф на послуги (пункт 22 Договору) на момент укладення договору становив 2167,41 грн./Гкал. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору.

Відповідно до пункту 25 Договору, Споживач здійснює оплату не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Споживач, згідно пункту 32 Договору, зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, у строки, встановлені зазначеним Договором.

Пунктом 54 цього Договору передбачено, що при не поверненні Споживачем належним чином оформленого акту здачі-прийняття робіт (надання послуг), - роботи (послуги) вважаються виконаними (наданими) в повному обсязі.

Як слідує з матеріалів справи, Споживач в період жовтень 2021 -березень 2022 року на підставі Договору отримував від КП Нововолинськтеплокомуненерго послугу з постачання теплової енергії, що підтверджується актами ндання послуг №7283 від 30.11.2021, №6373 від 29.10.2021, №735 від 31.01.2022, №8001 від 31.12.2021, №2253 від 31.03.2022, №1449 від 28.02.2022, проте оплачував її несвоєчасно та не в повному обсязі (платіжні доручення №783 від 26.11.2021, №1138 від 30.12.2022, №1153 від 13.01.2023, акт про проведення взаєморозрахунку зустрічних однорідних вимог від 30.12.2022 (а.с.15-20).

З доводів позивача слідує, що саном на 31.10.2022 за Акціонерним товариством Оснастка рахується заборгованість перед КП Нововолинськтеплокомуненерго по Договору № 99 від 01.10.2021 з власником (користувачем) будівлі (приміщення) про надання послуги з постачання теплової енергії в розмірі 185 664,75 грн. 75коп. (а.с.14).

Враховуючи вищевикладене, на день розгляду справи, заборгованість становить 185664,75 грн.

Відповідно до Статуту КП Нововолинськтеплокомуненерго, підприємство здійснює, серед іншого, виробництво та постачання теплової енергії у м. Нововолинську на підставі укладених договорів.

Пунктом 2 статті 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги та пунктом 45 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1022 від 08.09.2021) зобов`язано споживача оплачувати надану послугу у строки, встановлені в договорі.

Споживачем теплової енергії, згідно Закону України Про теплопостачання є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. За частиною 5 статті 19 наведеного Закону споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

В свою чергу, взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначені Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 року, відповідно до п. 3 яких, споживач теплової енергії - це суб`єкт підприємницької діяльності, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до ст.20 Закону України Про теплопостачання тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Згідно частини 6 статті 25 Закону України Про теплопостачання у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до статті 902 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 185664,75 грн. заборгованості.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2784,97 грн відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Оснастка» (вулиця Луцька,25, м.Нововолинськ, 45400, ) на користь Комунального підприємства «Нововолинськтеплокомуненерго» Нововолинської міської ради (вул.Св.Володимира,3, м.Нововолинськ, 45400, ) 185664,75 грн (сто вісімдесят п`ять тисяч шістсот шістдесят чотири гривні 75 коп) заборгованості, а також 2784,97 грн (дві тисячі сімсот вісімдесят чотири гривні 97 коп) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар