АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. ОдесаСправа № 915/1097/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Поліщук Л.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ДП "Миколаївський суднобудівний завод" - адвокат Царюк В.В.

від ДП "УКРОБОРОНПРОМ" - адвокат Гетта Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Миколаївський суднобудівний завод

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2022 (в частині визнання грошових вимог ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль до боржника)

по справі №915/1097/20

за заявою боржника Державного підприємства Миколаївський суднобудівний завод

про банкрутство

ВСТАНОВИВ

Ухвалою суду від 16.10.2020р. було відкрито провадження у справі №915/1097/20 про банкрутство ДП Миколаївський суднобудівний завод, введено процедуру розпорядження майном боржника з 25.05.2020р. на строк до 170 календарних днів, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Шалашного Леоніда Олександровича.

На сайті Вищого господарського суду України 16.10.2020р. за №65360 розміщено повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

12.11.2020 р. від ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль до суду надійшла заява про визнання кредиторських вимог у загальній сумі 626637,35 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2022 визнано грошові вимоги ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль до Державного підприємства Миколаївський суднобудівний завод у загальній сумі 626637,35 грн. (467620,1 - ІV черга та 159017,25 грн. - VІ черга), а також 4204,0 грн. судового збору за подання заяви з грошовими вимогами до боржника (І черга).

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що заява подана кредитором у законодавчо визначений строк, а вся сума заявлених кредиторських вимог ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль виникла до відкриття провадження у справі, стягнута на користь кредитора за рішеннями суду, є конкурсною та безспірною.

Не погодившись даною ухвалою Державне підприємство Миколаївський суднобудівний завод звернулось з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2022 у справі № 915/1097/20 в частині визнання грошових вимог Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод» у загальній сумі 75 553,35 грн та ухвалити нову постанову, якою грошові вимоги Приватного акціонерного товариства ««Миколаївська теплоелектроцентраль» до Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод» визнати частково у загальній сумі 551 084,00 грн (252 938,20 грн - IV черга та 298 145,80 грн - VI черга).

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, такою, що не ґрунтується на засадах верховенства права та прийнята з порушенням норм матеріального права з огляду на таке.

Так, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про неможливість перевірки факту підписання акту від 08.11.2012 усіма членами комісії, оскільки спірний акт з боку Боржника містить підписи як керівника - в.о. генерального директора ДП «Суднобудівний завод ім. 61 комунара», так і головного бухгалтера. При цьому, як стверджує апелянт, норми Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку» не містять обов`язкових застережень щодо підписання акту звіряння іншими членами комісій.

Щодо погодження акту Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, апелянт зазначає, що станом на день підписання акту ВАТ «Миколаївська ТЕЦ» не перебувало в управлінні Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, як це встановлено в оскаржуваній ухвалі. Більш того, 100 відсотків акцій ВАТ «Миколаївська ТЕЦ» станом на 08.11.2012 належало НАК «Нафтогаз України», які включено до статутного капіталу Компанії.

В даному випадку, як стверджує апелянт, передаючи в управління ВАТ «Миколаївську ТЕЦ», які відповідно до Указу Президента України від 25.02.1998 № 151/98 передаються до статутного капіталу НАК «Нафтогаз України», держава яка засновник Компанії отримуючи статус акціонера сплатила за акції шляхом внесення до статутного фонду 100% пакету акцій ВАТ «Миколаївська ТЕЦ».

Враховуючи наведене, апелянт вважає, що ВАТ «Миколаївська ТЕЦ» не належить до суб`єктів господарювання державного сектору економіки, що вбачаєтеся з того, що передане йому до статутного капіталу майно фактично перетворено в акції, які в подальшому були передані до статутного капіталу НАК «Нафтогаз України». Після передачі до статутного капіталу 100 відсотків акцій Кредитора, у останнього не має державної частки, і відповідно держава не мала права вирішального впливу на господарську діяльність ВАТ «Миколаївська ТЕЦ».

Щодо відсутності волевиявлення (наміру) сторін направлених на узгодження та списання заборгованості, посилань на Закон України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром» та неможливості встановити обсяг та період виникнення заборгованості, що підлягає списанню, апелянт зазначає, що положення вказаного Закону не містять застережень про те, що складений учасниками процедури списання акт звіряння має містити посилання на норми даного Закону, так як і не містить примірної форми такого акту.

За твердженням апелянта, в акті звірення взаємних розрахунків між Кредитором та Боржником вказана заборгованість ДП «Суднобудівний завод ім. 61 комунара» перед ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» у загальному розмірі 83 806,50 грн. Період виникнення заборгованості з 2009 року до серпня 2012 року. Обсяги заборгованості та її періоди зафіксовані рішеннями суду, які набрали законної сили та наразі є невиконаними.

Таким чином, на переконання апелянта, акт звірки взаємних розрахунків, підписаний уповноваженими особами Боржника та Кредитора є доказом, що свідчать про фактичне визнання Боржником наявності у нього боргу перед Кредитором.

Разом з цим, як стверджує апелянт, названий акт містить одну неточність, а саме, рішенням постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2010 у справі № 8/169/09 рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.08.2009 змінено в частині стягнення з Боржника пені, зменшивши її до 1 000,00 грн. За такого, загальна сума заборгованості, що підлягає списанню становить 75 553,35 грн.

Щодо включення до суми списання державного мита, витрат ІТЗ судового процесу та судового збору, апелянт вважає, що названі суми відносяться до заборгованості встановленої рішеннями суду, а тому висновок суду першої інстанції щодо включення наведених сум до загальної заборгованості не ґрунтується на положеннях Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №915/1097/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства Миколаївський суднобудівний завод на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2022 (в частині визнання грошових вимог ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль до боржника) та призначено справу до розгляду на 25.01.2023.

У зв`язку із оголошенням у м. Одесі повітряної тривоги та необхідністю перебування співробітників та відвідувачів суду в укритті, судове засідання у справі №915/1097/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства Миколаївський суднобудівний завод на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2022 (в частині визнання грошових вимог ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль до боржника) не відбулось.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.01.2023 повідомлено учасників справи про розгляд справи №915/1097/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства Миколаївський суднобудівний завод на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2022 (в частині визнання грошових вимог ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль до боржника) 27.02.2023.

Під час судового засідання від 27.02.2023 представник апелянта та ДП "УКРОБОРОНПРОМ" підтримали вимоги за апеляційною скаргою та наполягали на її задоволенні.

Інші представники учасників справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтю 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що кредитор це юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

У відповідності до ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Заява кредитора має містити: найменування господарського суду, до якого подається заява; найменування боржника, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); ім`я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені); виклад обставин, що підтверджують вимоги до боржника, та їх обґрунтування; відомості про наявність заставного майна боржника, яке є забезпеченням вимог; перелік документів, що додаються до заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні. За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів; дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу. Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги. Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу. Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі. Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

Як вбачається з наявних матеріалів справи, у листопаді 2020 ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль звернулось до Господарського суду Миколаївської області із заявою про визнання кредиторських вимог до боржника у загальній сумі 626637,35 грн.

Кредиторські вимоги ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль обґрунтовані тим, що 01.08.2002 між Державним підприємством «Суднобудівний завод імені 61 Комунара», правонаступником якого є Державне підприємство «Миколаївський суднобудівний завод», та Державним підприємством «Миколаївська теплоелектроцентраль», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», було укладено Договір №2439 про постачання теплової енергії в гарячій воді (надалі - Договір).

Відповідно до пунктів 9.1, 9.4 Договору сторони визначили, що договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.08.2003. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії, про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Від Боржника подібних заяв не надходило.

Згідно з розділом 1 Договору, Кредитор узяв на себе зобов`язання постачати Боржнику теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Боржник зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію в терміни, передбачені цим Договором.

За змістом п. 5.1 Договору облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

Відповідно до пунктів 6.2, 6.3 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Боржник за 20 днів до початку розрахункового періоду сплачує Кредитору вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Згідно з пунктом 5.3 Договору, Споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до Енергопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в додатку №1 до Договору.

В опалювальних періодах 2008 - 2020, на виконання умов Договору, Кредитором постачалась Боржнику теплова енергія в гарячій воді з метою теплозабезпечення приміщень за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 108 - відповідно до Додатку №1/1 до Договору, що підтверджується нарядами на підключення до централізованої системи опалення.

Згідно з пунктом 10.3 Договору, при виникненні обставин, не обумовлених цим Договором, сторони зобов`язані керуватися Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування тепловою енергією, Тимчасовими правилами обліку відпуску і споживання теплової енергії, іншими нормативними документами, що регулюють відносини сторін з приводу теплопостачання.

Зі змісту заяви та наявних матеріалів справи вбачається, що заборгованість боржника у загальній сумі 626637,35 грн. є заборгованістю підприємства-боржника за поставлену заявником у опалювальних періодах з 2008 по 2020 років теплову енергію у гарячій воді відповідно до умов відповідного договору від 01.08.2002р. №2439, а також нарахованих на відповідні суми основного боргу інфляційних втрат, 3% річних та пені та судових витрат, пов`язаних зі стягненням заборгованості в судовому порядку, а саме: сума основного боргу складає 315993,98 грн., сума втрат від інфляції становить 111317,92 грн., загальна сума 3% річних складає 24257,43 грн., сума пені складає 159017,25 грн., а також сума судових витрат за судовими рішеннями складає 16050,77 грн.

Вказана заборгованість стягнута рішеннями Господарського суду Миколаївської області у справах №8/169/09, №2/52/10, 5016/2016/2011(4/82), 5016/3085/2011(17/135), 5016/1541/2012(1/72), №915/1030/13, №915/1629/14, №915/1700/15, №915/413/17, №915/855/18, 915/2072/19, 915/783/20, що не заперечується учасниками справи.

Наявні матеріали справи свідчать про те, що станом на час звернення ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль з заявою із грошовими вимогами до боржника, вищевказані судові рішення про стягнення заборгованості боржником ані у добровільному, ані у примусовому порядку виконані не були.

Відтак, загальна сума заборгованості Боржника перед кредитором складає 626637,35 грн.

Судова колегія відзначає, що кредиторські вимоги ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль виникли до відкриття провадження у справі, є конкурсними та безспірними.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника з приводу того, що заявлені ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль грошові вимоги в сумі 83806,5 грн мають бути списаними на підставі норм Закону України Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу учасників Державного концерну Укроборонпром та забезпечення їх стабільного розвитку, з огляду на наступне.

30.10.2012 набрав чинності Закон України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку", яким визначено комплекс економічних заходів, спрямованих на вирішення питань заборгованості та забезпечення стабільного розвитку державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які включені до складу Державного концерну "Укроборонпром", державних підприємств, утворених Державним концерном "Укроборонпром", а також акціонерних товариств, єдиним акціонером яких є держава в особі Державного концерну "Укроборонпром".

Постановою Кабінету Міністрів України №1221 від 29.12.2010 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром" у редакції постанови Кабінету Міністрів України №849 від 04.10.2018 Державне підприємство "Миколаївський суднобудівний завод" включено до складу Державного концерну "Укроборонпром".

Наведене свідчить про те, що боржник є державним підприємством, на заборгованість якого поширюється дія Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку".

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" на умовах, визначених цією статтею, підлягає списанню заборгованість підприємств оборонно-промислового комплексу (у тому числі встановлена судовими рішеннями та реструктуризована) за електричну енергію перед суб`єктами господарювання, що здійснюють постачання електричної енергії за регульованим тарифом, яка виникла станом на 1 вересня 2012 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

В силу пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" на умовах, визначених цією статтею, підлягає списанню заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями та реструктуризована) з пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам оборонно-промислового комплексу на заборгованість за природний газ та послуги з його транспортування, теплову енергію, електричну енергію та надані послуги з водопостачання та водовідведення станом на 1 вересня 2012 року і не сплачені станом на дату набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" передбачено, що списання заборгованості (у тому числі з пені, штрафних та фінансових санкцій) відповідно до цієї статті здійснюється підприємствам оборонно-промислового комплексу відповідними суб`єктами господарювання, які здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, оптовим постачальником електричної енергії, підприємствами, що виробляють електричну енергію, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та її дочірніми компаніями (підприємствами), а також суб`єктами господарювання, які постачають теплову енергію, надають послуги з водопостачання та водовідведення (далі - учасники процедури списання), у такому порядку:

1) обсяг заборгованості (у тому числі реструктуризованої) визначається з урахуванням вимог законодавства з питань інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, документів та розрахунків і списується учасниками процедури списання у сумах, що обліковуються в бухгалтерському обліку таких учасників, враховуючи у тому числі суми пені, штрафних санкцій, 3 відсотки річних та індекс інфляції на дату списання;

2) для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов`язково входять керівник підприємства як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг та період виникнення заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів;

3) списання заборгованості проводиться на підставі взаємно погоджених актів звіряння учасників процедури списання, в яких зазначаються обсяг та період виникнення заборгованості, що підлягає списанню;

4) датою списання заборгованості є дата підписання взаємно погоджених актів звіряння учасниками процедури списання;

5) у разі якщо у статутному капіталі підприємства - учасника процедури списання 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, взаємно погоджений акт погоджується органом, уповноваженим управляти таким підприємством.

З урахуванням наведених приписів Закону, акти звіряння повинні бути взаємно погоджені учасниками процедури списання, тобто суб`єктами, у яких виникає обов`язок списання дебіторської заборгованості та кореспондуюче йому право списання кредиторської заборгованості, між тим положення пункту 5 частини другої статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" висувають додаткову вимогу для підприємств - учасників процедури списання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, а саме: покладає обов`язок погодити акт звіряння з органом, уповноваженим управляти таким підприємством, при цьому недотримання зазначеної умови зумовлює неналежність акту звіряння та, як наслідок, відсутність передбачених законом підстав для списання заборгованості.

Так, боржником було надано до суду першої інстанції Акт звірення взаємних розрахунків (а.с.78 кредиторських вимог ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль), який містить підписи з боку заявника голови правління, головного бухгалтера та заступника голови правління по збуту енергії і енергонагляду, з боку боржника керівника та в.о. головного бухгалтера.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірно висновку про те, що даний Акт має бути погоджений з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, як органом, уповноваженим управляти ПАТ Миколаївська ТЕЦ, з огляду на таке.

Наказом Міністерства палива та енергетики України від 16.07.2004 № 402 «Про реорганізацію системи управління електроенергетичним комплексом України» наказано у п`ятиденний строк передати НАК «Енергетична компанія України» за номінальною вартістю 100 відсотків акцій, що належить державі у статутних фондах господарських товариств, зазначених у додатку 1 до цього наказу».

В додатку 1 до наказу від 16.07.2004 № 402 наведено перелік господарських товариств, 100 відсотків акцій яких, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2004 №794, передаються до статутного фонду НАК «Енергетична компанія України», до якого включено, зокрема Відкрите акціонерне товариство «Миколаївська ТЕЦ».

Указом Президента України від 25.02.1998 № 151/98 «Про реформування нафтогазового комплексу України» підтримано пропозицію Кабінету Міністрів України, Фонду державного майна України про створення Кабінетом Міністрів України державної Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на базі 100 відсотків акцій державних акціонерних товариств, створених шляхом перетворення підприємств нафтогазового комплексу, що не підлягають приватизації, а також пакетів акцій відкритих акціонерних товариств нафтогазового комплексу, які відповідно до чинного законодавства залишені у державній власності.

Даним Указом Президента України постановлено Кабінету Міністрів України, зокрема, визначити разом з Фондом державного майна України перелік відкритих акціонерних товариств нафтогазового комплексу, пакети акцій яких залишені у державній власності і підлягають передачі до статутного фонду Компанії.

Крім того, перетворити підприємства нафтогазового комплексу, що не підлягають приватизації, у державні акціонерні товариства та передати до статутного фонду Компанії 100 відсотків акцій таких державних акціонерних товариств.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.10.2009 № 1069 «Про передачу державних підприємств в управління Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (в редакції від 07.10.2009) постановлено погодитися з пропозицією Міністерства палива та енергетики щодо передачі державних підприємств за переліком згідно з додатком в управління Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», до якого включено Відкрите акціонерне товариство «Миколаївська ТЕЦ».

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2012 № 1066 «Про передачу державних підприємств в управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості» постановлено Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» передати у місячний строк в управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості державні підприємства за переліком згідно з додатком, до якого включено Відкрите акціонерне товариство «Миколаївська ТЕЦ».

Як свідчать наявні матеріли справи, Акт №2439 звіряння взаємних розрахунків складений станом на 01.12.2012, тобто в період коли Відкрите акціонерне товариство «Миколаївська ТЕЦ» було передано в управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ПАТ Миколаївська ТЕЦ зверталось до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з листом щодо погодження списання існуючої заборгованості, однак у відповідь на вказаний лист Міністерство повідомило, що ним не погоджувались Акти звіряння складені між боржником та ПАТ Миколаївська ТЕЦ (а.с. 89, 90 кредиторських вимог ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль).

Наведене спростовує твердження апелянта з приводу того, що 100 відсотків акцій ВАТ «Миколаївська ТЕЦ» станом на час складання Акту звірки належало НАК «Нафтогаз України» (згідно постанови КМУ від 07.10.2009 № 1069), які включено до статутного капіталу Компанії.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у відповідності до відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на теперішній час Держава Україна в особі Фонду державного майна України володіє 99,9123 відсотками статутного капіталу ПАТ Миколаївська ТЕЦ.

Однак, учасниками справи не надано, а наявні матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що між ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» та боржником було підписано інший, оформлений у відповідності до приписів Закону України Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу учасників Державного концерну Укроборонпром та забезпечення їх стабільного розвитку Акт звіряння, зокрема, погоджений органом, уповноваженим управляти підприємством у статутному капіталі якого 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, у даному випадку Фондом державного майна України.

Суд апеляційної інстанції також наголошує на тому, що з наявних матеріалів справи вбачається, що до суду першої інстанції із грошовими вимогами до боржника також звернулось АТ Миколаївобленерго.

Заперечуючи проти вимог АТ Миколаївобленерго, боржник також посилався на Акт звірки, яким на його думку списано заборгованість у відповідності до вимог Закону України Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу учасників Державного концерну Укроборонпром та забезпечення їх стабільного розвитку.

Так, із Акту звірки складеного АТ Миколаївобленерго та боржником (а.с. 111-112 кредиторських вимог АТ Миколаївобленерго) вбачається, що даний Акт складено з метою списання заборгованості у відповідності до вимог Закону України Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу учасників Державного концерну Укроборонпром та забезпечення їх стабільного розвитку та до нього включена лише заборгованість, яка виникла за договорами про постачання електричної енергії.

Натомість, Акт складений між боржником та ПАТ Миколаївська ТЕЦ (а.с. 89, 90 кредиторських вимог ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль) не містить жодних посилань на те, що його складено з метою списання заборгованості у відповідності до вимог Закону України Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу учасників Державного концерну Укроборонпром та забезпечення їх стабільного розвитку.

До того ж, у вищевказаному Акті звіряння взаємних розрахунків до загальної суми заборгованості 83806,5 грн. грн включено суми держмита, витрат на ІТЗ судового процесу та судового збору у загальному розмірі 3040,73 грн, що суперечить вимогам Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром", згідно з якими при визначенні розміру заборгованості, що підлягає списанню відповідно до цього Закону, не враховуються суми судового збору за рішенням суду.

Наведене, на переконання колегії суддів, свідчить про те, що Акт №2439 складений між ПАТ Миколаївська ТЕЦ та боржником є звичайним Актом звірки взаєморозрахунків, а не Актом на підставі якого здійснюється списання у відповідності до Закону, оскільки у такому Акті у порушення приписів п.3 ч.2 ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" не зазначено обсяг та період виникнення заборгованості, що підлягає списанню, а лише містяться загальні відомості щодо існуючої заборгованості боржника перед кредитором.

Судова колегія також залишає поза увагою посилання скаржника на судову практику з розгляду аналогічних спорів, що наведена останнім в апеляційній скарзі, оскільки висновки суду касаційної інстанції у наведених справах не спростовують вищенаведених висновків суду апеляційної інстанції з приводу того, що Акт звіряння мав бути погоджений органом, уповноваженим управляти підприємством у статутному капіталі якого 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі. Так, у наведених скаржником справах, суд касаційної інстанції послався на те, що Акти не потребували погодження, оскільки у статутному капіталі підприємства було менше 50 відсотків акцій (часток, паїв) належних державі, або навпаки, були погоджені органом, уповноваженим управляти підприємством, як то передбачено Законом.

Жодних висновків, які б свідчили про те, що Акт звірки не потребує погодження органом, уповноваженим управляти підприємством у статутному капіталі якого 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, наведені скаржником постанови суду касаційної інстанції не містять.

Слід також відзначити, що за приписами п.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому посилання апелянта на висновки викладені у постановах суду апеляційної інстанції взагалі залишаються поза увагою.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2022 (в частині визнання грошових вимог ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль до боржника) відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2022 (в частині визнання грошових вимог ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль до боржника) у справі №915/1097/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 06.03.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Поліщук Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.