РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.03.2023Справа № 910/13153/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна»

до Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни

про стягнення 271103,65 грн.

Представники сторін:

від позивача: Онищенко Є.А.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29.11.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» з вимогами до Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни про стягнення 271103,65 грн, з яких 191280,50 грн основного боргу, 30642,49 грн пені, 4734,26 грн 3% річних та 44446,40 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №53 від 25.03.2019 не здійснив оплату за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 191280,50 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 30642,49 грн пені, 4734,26 грн 3% річних та 44446,40 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2022 відкрито провадження у справі №910/13153/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

26.01.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, вказавши, що один з магазинів, де відповідач здійснює продаж товару, який постачається позивачем, знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Бобровицький р-н, с. Нова Басань, вул. Поштова, 2Б, а інший - за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Богданівка, вул. Богдана Хмельницького, буд. 130А. Відповідач вказує, що с. Нова Басань було окуповано з 28.02.2022, а село Богданівка - з 08.03.2022. Крім того, багато працівників відповідача 24.02.2022 залишили свої робочі місця та поїхали в сторону Західної України.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд здійснювати розгляд даної справи з повідомленням сторін (з проведенням судових засідань).

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

30.01.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 задоволено клопотання відповідача про розгляд справив судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 15.02.2023.

У судовому засіданні 15.02.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 01.03.2023.

Представник позивача у судовому засіданні 01.03.2023 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 01.03.2023 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 17, кв. 289), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, відповідно до якої ухвала суду з 22.02.2023 знаходиться у точці доставки/видачі (за ідентифікатором пошуку 647).

У судовому засіданні 01.03.2023 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Мельник Інною Володимирівною (покупець) укладено Договір поставки №53, відповідно до умов якого постачальник постачає і передає у власність покупця, а покупець приймає та оплачує товар згідно з замовленнями покупця та товаросупровідною документацією, які складають невід`ємну частину цього договору, на умовах цього договору. Покупець надає замовлення постачальнику на підставі специфікації, затвердженої сторонами та діючої на дату замовлення, в якій наведено список товарів, що поставляються за цим договором, та їх ціни.

Відповідно до п. 3.2 Договору поставки №53 від 25.03.2019 (в редакції Протоколу розбіжностей) оплата партії товару виконується шляхом безготівкового переказу на рахунок постачальника не пізніше 60 календарних днів з моменту поставки товару.

Відповідно до п. 3.5 Договору поставки №53 від 25.03.2019 за несвоєчасну оплату продукції покупець на вимогу постачальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Додатковою угодою №1 від 20.12.2019 сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, які виникли під час його дії. У разі відсутності пропозицій будь-якої із сторін щодо припинення дії договору за 20 календарних днів до дати його закінчення, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №53 від 25.03.2019 не здійснив оплату за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 191280,50 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 30642,49 грн пені, 4734,26 грн 3% річних та 44446,40 грн інфляційних втрат.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказав, що один з магазинів, де відповідач здійснює продаж товару, який постачається позивачем, знаходиться за адресою: Чернігівська обл., Бобровицький р-н, с. Нова Басань, вул. Поштова, 2Б, а інший - за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Богданівка, вул. Богдана Хмельницького, буд. 130А. Відповідач вказує, що с. Нова Басань було окуповано з 28.02.2022, а село Богданівка - з 08.03.2022. Крім того, багато працівників відповідача 24.02.2022 залишили свої робочі місця та поїхали в сторону Західної України.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору поставки №53 від 25.03.2019 позивач 15.11.2021 поставив відповідачу товар на суму 18055,76 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0026588 від 15.11.2021 (з урахуванням виправлення); 15.11.2021 - товар на суму 8235,47 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0026589 від 15.11.2021, 16.11.2021 - товар на суму 4793,35 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0026691 від 16.11.2021 (з урахуванням виправлення), 16.11.2021 - товар на суму 8736,67 грн, що підтверджується видатковою накладною №Рн-0026704 від 16.11.2021 (з урахуванням виправлення), 16.11.2021 - товар на суму 5256,79 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0026711 від 16.11.2021, 23.11.2021 - товар на суму 9153,83 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0027211 від 23.11.2021, 23.11.2021 - товар на суму 10954,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0027213 від 23.11.2021, 23.11.2021 - товар на суму 4063,90 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0027214 від 23.11.2021, 23.11.2021 - товар на суму 3576,89 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0027221 від 23.11.2021, 23.11.2021 - товар на суму 2406,66 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0027332 від 23.11.2021, 23.11.2021 - товар на суму 3539,94 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0027346 від 23.11.2021, 07.12.2021 - товар на суму 17189,16 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0028547 від 07.12.2021, 07.12.2021 - товар на суму 14335,32 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0028537 від 07.12.2021, 28.12.2021 - товар на суму 17088,66 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0030514 від 28.12.2021, 28.12.2021 - товар на суму 14902,20 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0030516 від 28.12.2021, 28.12.2021 - товар на суму 7857,41 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0030517 від 28.12.2021, 28.12.2021 - товар на суму 5204,38 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0030519 від 28.12.2021, 28.12.2021 - товар на суму 16131,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0030518 від 28.12.2021, 28.12.2021 - товар на суму 5772,06 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0030574 від 28.12.2021, 28.12.2021 - товар на суму 7012,55 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0030587 від 28.12.2021, 28.12.2021 - товар на суму 7064,50 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0030589 від 28.12.2021, що разом становить 191280,50 грн.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені відбитками печаткою позивача та штампом відповідача.

Відповідачем не заперечувався факт отримання від позивача товару за вказаними видатковими накладними на загальну суму 191280,50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, відповідно до п. 3.2 Договору поставки №53 від 25.03.2019 (в редакції Протоколу розбіжностей) оплата партії товару виконується шляхом безготівкового переказу на рахунок постачальника не пізніше 60 календарних днів з моменту поставки товару.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0026588 від 15.11.2021, у строк до 14.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0026589 від 15.11.2021 - у строк до 14.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0026691 від 16.11.2021, - у строк до 17.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №Рн-0026704 від 16.11.2021, - у строк до 17.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0026711 від 16.11.2021, - у строк до 17.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0027211 від 23.11.2021, - у строк до 24.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0027213 від 23.11.2021, - у строк до 24.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0027214 від 23.11.2021, - у строк до 24.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0027221 від 23.11.2021, - у строк до 24.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0027332 від 23.11.2021, - у строк до 24.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0027346 від 23.11.2021, - до 24.01.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0028547 від 07.12.2021, - до07.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0028537 від 07.12.2021, - до 07.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0030514 від 28.12.2021, - до 28.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0030516 від 28.12.2021, - до 28.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0030517 від 28.12.2021, - до 28.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0030518 від 28.12.2021, - до 28.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0030574 від 28.12.2021, - до 28.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0030587 від 28.12.2021, - до 28.02.2022; товар, отриманий за видатковою накладною №РН-0030589 від 28.12.2021, - до 28.02.2022.

При цьому, судом враховано, що відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем товару, отриманого від позивача за спірними видатковими накладними.

Що стосується викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву пояснень, суд зазначає наступне.

За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина перша статті 614 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

У пункті 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, норма частини другої статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

В статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.

Позивач у відзиві на позову заяву вказав, що він звернувся до ТППУ з метою отримання сертифікату, який засвідчує обставини форс-мажору у спірних правовідносинах.

Однак, станом на дату розгляду справи у суді відповідачем не надано відповідного сертифікату ТПП України, який би підтверджував настання форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах.

При цьому, у розділі 6 Договору поставки №53 від 25.03.2019 сторонами погоджено, що належним доказом виникнення обставин форс-мажору та строку їх тривалості для сторін цього договору визнаватимуться відповідні документи, видані Торгово-промисловою палатою України, а також іншими уповноваженими державними органами (у разі можливості отримання такого підтвердження). Сторона, виконанню зобов`язань якої за цим договором перешкоджають обставини форс-мажору, зобов`язана не пізніше 10 календарних днів з моменту настання таких обставин у письмовій формі повідомити іншу сторону про виникнення, характер та можливу тривалість таких обставин. Сторона, виконанню зобов`язань якої за цим договором перешкоджають обставини форс-мажора, у випадку виконання умов, передбачених цим договором, має право перенести строки виконання своїх зобов`язань за цим договором (цілком або частково) на період дії зазначених обставин та не несе відповідальності виконання чи невиконання.

Доказів звернення відповідача до позивача з повідомленням про настання обставин форс-мажору у встановлені розділом 6 договору порядку та строки матеріали справи не містять.

При цьому, як вбачається із спірних видаткових накладних, строк оплати товару за накладними №РН-0026588 від 15.11.2021, №РН-0026589 від 15.11.2021 №РН-0026691 від 16.11.2021, №РН0026704 від 16.11.2021, №РН-0026711 від 16.11.2021, №РН-0027211 від 23.11.2021, №РН-0027213 від 23.11.2021, №РН-0027214 від 23.11.2021, №РН-0027221 від 23.11.2021, №РН-0027332 від 23.11.2021, №РН-0027346 від 23.11.2021, №РН-0028547 від 07.12.2021, №РН-0028537 від 07.12.2021 настав до 24.02.2022.

За рештою спірних видаткових накладних строк оплати настав 28.02.2022 (відповідно до умов договору).

Однак, як вбачається з накладних, строк оплати по яким настав 28.02.2022, в них вказана конкретна адреса доставки, та лише за одною видатковою накладною №РН-0030519 від 28.12.2021 товар було поставлено за адресою: Чернігівська обл., Бобровицький р-н, с. Нова Басань, вул. Поштова 2/Б, що відповідно до довідки Новобасанської сільської ради Чернігівської області від 14.07.2022 перебувало під окупацією з 28.02.2022 по 31.03.2022.

Доказів того, що товар за спірними видатковими накладними, строк оплати по яким настав 28.02.2022, був поставлений за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с.Богданівка, вул. Богдана Хмельницького, буд. 130/А, матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що форс-мажор не звільняє від виконання зобов`язання та не припиняє його існування. Однак, обставини форс-мажору безпосередньо впливають на строк виконання зобов`язання.

Оскільки товар за видатковою накладною №РН-0030519 від 28.12.2021 (строк оплати відповідно до договору настає 28.02.2022) був поставлений за адресою: Чернігівська обл., Бобровицький р-н, с. Нова Басань, вул. Поштова 2/Б, що відповідно до довідки Новобасанської сільської ради Чернігівської області від 14.07.2022 перебувало під окупацією з 28.02.2022 по 31.03.2022, тоді як окупація російськими військами вказаного населеного пункту є форс-мажорною обставиною, суд дійшов висновку, що строк оплати за видатковою накладною №РН-0030519 від 28.12.2021 продовжується на період дії форс-мажорної обставини, тобто на період окупації населеного пункту російськими військами (по 31.03.2022).

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 191280,50 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

При цьому, відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву копії двох накладних на повернення товару.

Однак, зважаючи, що ці дві накладні на повернення товару не підписані позивачем, суд не приймає їх у якості належних та допустимих доказів повернення товару на зазначену в них суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни за Договором поставки №53 від 25.03.2019 (за спірними видатковими накладними) у сумі 191280,50 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни суми основного боргу у розмірі 191280,50 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 30642,49 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 4.4 Договору поставки №53 від 25.03.2019 (в редакції Протоколу розбіжностей) за порушення строків оплати покупець пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, долучений позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок, відповідно до якого обґрунтованим розміром пені є 27968,40 грн.

При цьому, суд зазначає, що згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини та те, що поставка товару за видатковою накладною №РН-0030519 від 28.12.2021 було здійснено у населений пункт, який згодом перебував під окупацією, зважаючи на відсутність доказів завдання позивачу збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язання, суд дійшов висновку зменшити розмір пені, нарахованої за прострочення оплати відповідачем товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №РН-0030519 від 28.12.2021 (за розрахунком суду пеня становить 785,65 грн), до 1 грн.

Таким чином, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» з Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни підлягає стягненню пеня у загальному розмірі 27183,75 грн.

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4734,26 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок, відповідно до якого обґрунтованим розміром 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, є 4419,25 грн.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни 3% річних у розмірі 4734,26 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 4419,25 грн.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 44446,40 грн.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок, відповідно до якого обґрунтованим розміром інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача, є 42769,46 грн.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни інфляційних втрат у розмірі 44446,40 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 42769,46 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» (02160, м. Київ, проспект Соборності, буд. 15; ідентифікаційний код: 31566495) суму основного боргу у розмірі 191280 (сто дев`яносто одна тисяча двісті вісімдесят) грн 50 коп., пеню у розмірі 27183 (двадцять сім тисяч сто вісімдесят три) грн 75 коп., 3% річних у розмірі 4419 (чотири тисячі чотириста дев`ятнадцять) грн 25 коп., інфляційні втрати у розмірі 42769 (сорок дві тисячі сімсот шістдесят дев`ять) грн 46 коп. та судовий збір у розмірі 3996 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто шість) грн 56 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 13.03.2023.

Суддя О.М. Спичак