ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 рокуСправа № 912/110/23

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С., розглянувши у відкритому судовому засідання за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Рудь" (просп. Перемоги, 148/1, м. Київ, 03179)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" (вул. Соборна, б. 17, кім. 13, м. Кропивницький, Кіровоградської області, 25009)

про стягнення 8 061,01 грн,

секретар судового засідання Безчасна Н.Г.

представники сторін участі у судовому засіданні не брали,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Рудь" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" про стягнення заборгованість в сумі 8 061,01 грн, з яких: 5 850, 00 грн основного боргу та 2 211,01 грн штрафних санкцій, з покладенням на відповідача судового збору.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Рудь" зазначило, що у зв`язку із невиконанням відповідачем умов Договору поставки № 1032 від 31.05.2019 в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" підлягає стягненню відповідна заборгованість.

Ухвалою від 25.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд на 16.02.2023 о 10:30. Запропоновано позивачу надати письмові пояснення щодо прохальної частини позовної заяви в частині заявлених до стягнення штрафних санкцій та нарахування у позові 3 % річних та інфляційних втрат. Надати письмові пояснення з відповідними доказами часткової оплати з боку відповідача вартості отриманого товару.

16.02.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 09.03.2023 о 10:30.

28.02.2023 до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Рудь", в якому також міститься пояснення відповідно до ухвали суду від 25.01.2023.

Представники сторін у судовому засіданні участі не брали.

Судом вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про призначене судове засідання - ухвала суду від 16.02.2023 направлена на адресу місцезнаходження відповідача, яка також є офіційною адресою його місцезнаходження згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Соборна, б. 17, кім. 13, м. Кропивницький, Кіровоградської області, 25009.

Зазначена ухвала направлена рекомендованим листом з позначкою "Судова повістка".

Органом поштового зв`язку повернуто на адресу суду конверт з вкладенням (ухвала суду від 16.02.2023) з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з ч. 7 ст. 120, п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місце проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до п. 99-2 постанови КМУ від 05.03.2009 № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку" рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п.41 Доповіді, схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), "Верховенство права" одним з обов`язкових елементів поняття "верховенство права" є юридична визначеність.

Згідно з п.46 даної Доповіді:

"Юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Зворотна дія [юридичних норм] також суперечить принципові юридичної визначеності, принаймні у кримінальному праві (ст. 7 ЄКПЛ), позаяк суб`єкти права повинні знати наслідки своєї поведінки; але це також стосується і цивільного та адміністративного права - тієї мірою, що негативно впливає на права та законні інтереси [особи]. На додаток, юридична визначеність вимагає дотримання принципу judicata. Остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Юридична визначеність також вимагає, щоб остаточні рішення судів були виконані. У приватних спорах виконання остаточних судових рішень може потребувати допомоги з боку державних органів, аби уникнути будь-якого ризику "приватного правосуддя", що є несумісним з верховенством права. Системи, де існує можливість скасовувати остаточні рішення, не базуючись при цьому на безспірних підставах публічного інтересу, та які допускають невизначеність у часі, несумісні з принципом юридичної визначеності.

Поряд з цим, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже з метою не допущення порушення права позивача на справедливий розгляд справи у продовж розумного строку суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду у даній справі відповідачем та повернення її до суду з відповідною відміткою є наслідком діяння (бездіяльності) відповідача щодо їх належного отримання, тобто його власною волею.

Крім того про розгляд даної справи судом відповідач повідомлений, оскільки отримав ухвалу суду від 25.01.2023 про відкриття провадження у справі, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 440 (а.с. 41).

Господарський суд бере до уваги, що відповідач мав можливість отримати інформацію по справі, що розглядається, на сторінці Господарського суду Кіровоградської області на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://kr.arbitr.gov.ua, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З огляду на наведене, відповідач вважається повідомленим про призначене судове засідання належним чином та причини неявки представника відповідача у засідання судом не визнаються поважними.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відзив на позов відповідач не подав.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене, враховуючи клопотання позивача про розгляд справи без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Рудь", господарський суд розглядає справу в судовому засіданні 09.03.2023 за відсутності представників сторін.

В судовому засіданні 09.03.2023 досліджено докази у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив таке.

31.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Рудь" (далі - Постачальник/ Кредитор), та Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - Покупець/Боржник) укладено договір поставки № 1032, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язувався за окремим замовлення Покупця поставляти останньому продукти харчування (далі - Товар), а Покупець зобов`язувався приймати цей Товар та оплачувати його вартість Постачальнику на умовах, визначених у цьому Договорі (а.с. 17-18).

Строк оплати товару передбачений у п. 3.3. Договору поставки та складає 14 (чотирнадцять) календарних днів з дати поставки відповідної партії Товару.

Пунктом 5.2. Договору поставки передбачено, що у випадку недотримання строків оплати, вказаних в п. 3.3. цього Договору, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з п. 5.7. Договору поставки - Покупець у випадку недотримання строків оплати, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до р. 8. Договору цей договір набирає чинності з дати його підписання обома Сторонами і діє до 31 грудня 2019 року. Якщо жодна зі сторін за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору не повідомить письмово іншу сторону про своє бажання припинити його дію, Договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих же умовах. Закінчення строку дії або дострокове розірвання цього Договору не звільняє Сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань щодо здійснення розрахунків одна з одною.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 6 600,00 грн, а саме: ТТН № 21144 від 15.02.2022 поставлено товар на суму 750,00 грн, ТТН № 21143 від 15.02.2022 поставлено товар на суму 750,00 грн, ТТН № 20746 від 15.02.2022 поставлено товар на суму 750,00 грн, ТТН № 23195 від 19.02.2022 поставлено товар на суму 1350,00 грн, ТТН № 23661 від 21.02.2022 поставлено товар на суму 750,00 грн, ТТН № 23660 від 21.02.2022 поставлено товар на суму 750,00 грн, ТТН № 23588 від 21.02.2022 поставлено товар на суму 750,00 грн, ТТН № 23586 від 21.02.2022 поставлено товар на суму 750,00 грн (а.с. 20-27).

За твердженням позивача з урахуванням оплати частини заборгованості, не оплаченим є товар на суму 5 850,00 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

При вирішенні даного спору господарський суд враховує наступне.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно, до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору, слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

За правилами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 599 цього Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи свідчать, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав, поставив відповідачу Товар на загальну суму 6 600,00 грн, термін оплати якого настав.

У той час, відповідач свої зобов`язання щодо оплати поставленого (прийнятого) товару виконав лише частково в сумі 846,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 3373 від 21.02.2022.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 ГПК України).

За приписами ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Загальна сума поставленого товару складає 6 600,00 грн, а сума часткової оплати складає 846,00 грн, отже підтверджена сума основного боргу складає 5 754,00 грн (6 600,00 - 846,00 = 5 754,00). В той же час, позивач заявляє до стягнення більшу суму основної заборгованості, а саме: 5 850,00 грн. В обґрунтування суми основної заборгованості 5 850,00 грн позивач зазначає, що частина оплати з 846,00 грн зарахована у заборгованість за попередні поставки товару, при цьому не надає доказів існування заборгованості за попередні періоди.

Отже, наявними у справі доказами підтверджується лише наявність основного боргу в сумі 5 754,00 грн та не доведено наявність основного боргу в сумі 5 850,00 грн.

З урахуванням вищенаведеного, а також тієї обставини, що відповідачем у справі позовні вимоги не заперечено, факти, викладені в позовній заяві, не спростовано, строк виконання зобов`язання за Договором є таким, що настав, господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають частковому задоволенню в обґрунтованому розмірі у сумі 5 754,00 грн.

Крім того, у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідачем за поставлений (прийнятий) Товар, позивач нарахував 1 178,31 грн пені, 88,47 грн - 3 % річних та 944,23 грн інфляційних нарахувань.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сплата 3 % від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, 3 % річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями (неустойкою), а є мірою відповідальності боржника, про що зазначено Верховним Судом у постановах від 31.07.2019 у справі № 910/3692/18, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі № 905/305/18, а тому позивачем у позові та поясненнях невірно кваліфіковано 3 % річних та інфляційні втрати як штрафні санкції.

Також, позивачем неправильно визначено період нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, без урахування вимог ч. 5 ст. 254 ЦК України, якою встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

До того ж, при нарахуванні пені, 3 % річних та інфляційних втрат позивачем не враховано часткову оплату отриманого товару відповідачем.

Враховуючи все вищезазначене та часткове задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу судом зроблено власний розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат, а саме:

- на суму заборгованості (поставка 15.02.2022) - 1 404,00 грн (з урахуванням часткової оплати 846,00 грн оплати) у період з 02.03.2022 до 01.09.2022 пеня складає 246,57 грн, 3 % річних - 21,23 грн, інфляційні втрати 226,62 грн;

- на суму заборгованості (поставка 19.02.2022) - 1350,00 грн у період з 10.03.2022 (з урахуванням вихідних 05.03-08.03.2022, кінцевий строк оплати 09.03.2022) до 05.09.2022 пеня складає 238,56 грн, 3 % річних - 19,97 грн, інфляційні втрати 217,90 грн;

на суму заборгованості (поставка 21.02.2022) - 3 000,00 грн у період з 10.03.2022 (з урахуванням вихідних 05.03-08.03.2022, кінцевий строк оплати 09.03.2022) до 07.09.2022 пеня складає 538,36 грн, 3 % річних - 44,88 грн, інфляційні втрати 484,22 грн,

всього на суму 1 023,49 грн пені, 86,08 грн 3 % річних та 928,74 грн інфляційних втрат.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, господарський суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Рудь" в сумі 5 754,00 грн основного боргу, 1 023,49 грн пені, 86,08 грн 3 % річних та 928,74 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібний" (вул. Соборна, б. 17, кім. 13, м. Кропивницький, Кіровоградської області, 25009, ідентифікаційний код 41758395) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "Рудь" (просп. Перемоги, 148/1, м. Київ, 03179, ідентифікаційний код 32106398) 5 754,00 грн основного боргу, 1 023,49 грн пені, 86,08 грн 3 % річних та 928,74 грн інфляційних втрат та 2 594,62 грн судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати () та відповідачу (вул. Соборна, б. 17, кім. 13, м. Кропивницький, Кіровоградської області, 25009).

Суддя М.С. Глушков