ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.03.2023 Справа № 914/798/23

Суддя Господарського суду Львівської області Б. Яворський,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінера Україна», м. Львів,

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Львів 10'215,79 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінера Україна» звернулося до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 10'215,79 грн заборгованості за договором №301/А/21к про надання послуг з вивезення (збирання, зберігання і перевезення) твердих побутових відходів від 01.08.2020 з додатком.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.03.2023 справу № 914/798/23 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Розглянувши подану заявником заяву та додані до неї документи, суддя дійшов висновку про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу, з огляду на наступне.

Згідно абз.2 ч. 8 ст. 42 ГПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Суд звертає увагу, що аналогічні вимоги щодо підписання заявником заяви, що подається до суду за правилами позовного провадження, передбачено і ст. 162 Господарського процесуального кодексу України: позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи (частини перша, друга цієї статті).

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є основними засадами судочинства, закріпленими у статті 124 Конституції України, статтях 2, 7, 13, 14 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип диспозитивності передбачає, зокрема, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 14 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, заява повинна містити власноручний підпис особи, яка відповідно до вимог закону наділена правом підписання відповідних документів.

Однак, на поданій заяві міститься підпис Б. Михалуся, вчинений із очевидним застосуванням механічних засобів відтворення власноручного підпису - факсиміле.

Підпис - це графічне накреслення, що позначає виконавця підпису та наноситься ним з метою посвідчення. Як почерковий об`єкт підпис має характерні риси. Зокрема, це посвідчувальний знак обов`язково певної особи; виконується нею власноруч у вигляді графічного креслення; наноситься на документ з метою посвідчення різних фактів та подій. Факсимільне відтворення підпису певної особи, який є фактично штампом із зображенням певного підпису фізичної особи, не відповідає вимогам наведених норм, адже факсиміле - це печатка, за допомогою якої відтворюється підпис, який є копією підпису. Факсиміле від власноручного підпису відрізняється тим, що відсутня можливість стверджувати, що документ містить дійсну волю особи, чий підпис відтворено. Засвідчення копій доказів за допомогою факсиміле чинним законом не передбачено (схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 916/3209/21 та ухвалах Верховного Суду від 19.08. та 12.10.2020 у справі № 922/561/20 та від 24.03.2020 у справі №5015/118/11).

Звернення до суду передбачає, зокрема, надання суду належних доказів дійсної волі учасника справи (позивача) на уповноваження певної особи на представництво та відображенні даної волі у проставленому на позовній заяві представником власноручного підпису. Зазначене дає змогу суду виключити будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого волевиявлення на звернення до суду з позовом. З урахуванням положень частини восьмої статті 6 ГПК України позовна заява може містити електронний цифровий підпис, прирівняний до власноручного підпису, відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Приймаючи до уваги те, що використання факсиміле при підписанні позову при зверненні до суду не передбачено чинним законодавством, а також, враховуючи те, що факсиміле по своїй суті є копією графічного зображення підпису особи, підпис на позовній заяві, беззаперечно відтворений за допомогою факсиміле, не може вважатися таким, що підтверджує повноваження особи, якою подано позов.

Процесуальним законодавством не передбачено інших способів звернення до суду, окрім особистого звернення заявника та підписання заяви уповноваженою особою, а відтак подання відповідних заяв з використанням факсимільного відтворення підпису певної особи, який є фактично штампом із зображенням певного підпису фізичної особи, не відповідає вимогам частини 2 статті 4, статті 46, частини 2 статті 162 ГПК України та не може бути доказом волевиявлення певної особи на підписання документа. Підписання позовної заяви за допомогою факсиміле чи інших технічних засобів (роздруківка на кольоровому принтері, тощо) не може вважатися додержанням заявником вимог господарського процесуального законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2021 у справі №916/3209/20 та ухвалах Верховного Суду від 12.10.2020 у справі №922/561/20, від 19.08.2020 у справі №922/561/20, від 24.03.2020 у справі №5015/118/11, від 15.04.2019 у справі №922/530/18 та від 18.03.2019 у справі №916/1901/18.

Враховуючи, що поданням заяви про видачу судового наказу заявник ініціює розгляд справи судом, аналогічно як і поданням позовної заяви, лише у іншій формі, суд дійшов висновку, що заява про видачу судового наказу повинна бути підписана власноручно особою, що її подає. Вимоги до підписання позовної заяви та заяви про видачу судового наказу є однаковими, тому суд враховує висновки Верховного Суду та зазначає, що заява про видачу судового наказу, яка підписана за допомогою технічних засобів або факсиміле, є такою, що не підписана повноважною особою товариства, оскільки не виражає особисту волю особи, яка здійснила такий підпис, про намір захисту порушених прав.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

За приписами ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. 148, п. 2 ч. 1 ст. 152, ч.1 ст.153, ч.2 ст.154, ст.ст. 232 - 235 ГПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Грінера Україна» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Львів 10'215,79 грн заборгованості.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

Ухвала розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Б. Яворський.