ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/827/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №907/827/22

за позовом Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго", с. Оноківці

до Фізичної особи-підприємця Савинець Іван Іванович, с. Сокирниця Ужгородського району

про стягнення суми 167 777,75 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 167 777,75 грн., з яких 104 451,48 грн. основного боргу за послуги з доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, 25 556,35 грн. інфляційних втрат, 3 915,73 грн. 3% річних та 33 854,19 грн. пені, посилаючись на порушення відповідачем умов укладеного договору з доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики №23/20 від 03.02.2020 р., та положень ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки справа №907/827/22, не є складною в розумінні норми ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, будь-яких клопотань щодо розгляду спору з повідомленням (викликом) сторін подано не було, у зв`язку з чим, враховуючи також, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11.11.2022 р. суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України); встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Вказана ухвала суду від 11.11.2022 р. була надіслана відповідачу 14.11.2022 р. та як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення №580 отримана відповідачем 25.11.2022 р.

Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд-

ВСТАНОВИВ:

03.02.2020 р. між Приватним акціонерним товариством «Закарпаттяобленерго» (далі - Позивач, Товариство, ПрАТ «Закарпаттяобленерго», власник) та фізичною особою-підприємцем Савинець Іваном Івановичем (далі Відповідач, Замовник) було укладено договір з доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики №23/20 від 03.02.2020 р. (далі - Договір).

За умовами п. 1.1 Договору Замовник замовляє та оплачує, а Власник надає право доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики для розміщення технічних засобів телекомунікацій (далі - доступ) відповідно до погодженої Власником проектної документації на доступ, розробленої згідно з технічними умовами з доступу №19-32 від 10.07.2018р.

Пунктом 1.2 Договору сторонами погоджено, що перелік елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики, наданих для доступу, є невід`ємною частиною Договору та оформляється додатком до Договору (Додаток 1).

Вартість доступу до однієї одиниці інфраструктури за цим Договором (розмір щомісячної оплати) становить 12,00 гри. (дванадцять гривень 00 коп.), в тому числі податок на додану вартість - 2,00 грн. (дві гривні 00 коп.), за місяць користування. Розрахунок розміру щомісячної плати здійснюється відповідно до ставок плати, розрахованих за Методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, для кожного з елементів об`єктів електроенергетики з урахуванням кількості таких елементів. Розрахунок розміру щомісячної плати є невід`ємною частиною Договору та оформляється додатком до Договору (Додаток 2) (п.2.1 Договору).

Плата за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики за поточний період здійснюється з дати укладення договору за поточний місяць. У подальшому плата за доступ здійснюється Замовником до кінця поточного місяця на основі рахунка, який надається Власником (п. 2.2 Договору).

Плата за доступ здійснюється протягом строку дії Договору або до дати фактичного демонтажу елементів інфраструктури телекомунікаційних мереж, розміщених на об`єктах електроенергетики, зазначених у Додатку 1 до Договору. Оплата здійснюється у національній валюті шляхом безготівкового перерахування Замовником грошових коштів на поточний рахунок Власника, зазначений в рахунку (п.п. 2.3, 2.4 Договору).

Сторони щомісяця засвідчують факт надання доступу актом надання доступу (п. 2.5 Договору).

Як вбачається з додатку №1 до договору №23/20 від 03.02.2020 р., відповідачу згідно вказаного договору було надано доступ до 458 одиниць об`єктів електроенергетики відповідно до переліку, який міститься зазначеному додатку.

Таким чином, оскільки відповідно до договору №23/20 від 03.02.2020 р. розмір щомісячної плати з доступ до однієї одиниці об`єкту інфраструктури об`єкта електроенергетики становить 12, 00 грн., а всього кількість таких об`єктів - 458, загальний розмір щомісячної плати згідно договору становить: 12, 00 грн. х 458 одиниць інфраструктури = 5496, 00 грн., що підтверджується і додатком №2 «Розрахунок розміру щомісячної плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики» до договору №23/20 від 03.02.2020 р.

Разом з тим, 01.04.2022 р. набули чинності зміни до Методики, згідно з якими розділ IV Методики було доповнено п.13, за змістом якого, на період дії правового режиму воєнного стану в України та 60 днів після його припинення або скасування розмір періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики з використанням несучої спроможності будівель, споруд і однієї опори становить 1 копійка на місяць.

Таким чином, з 01.04.2022 р. розмір щомісячної плати згідно договору №23/20 від 03.02.2020 р. на період дії правового режиму воєнного стану в України та 60 днів після його припинення або скасування становить 1 коп. х 458 одиниць інфраструктури = 4, 58 грн.

Пунктом 2.6 Договору передбачено, що власник надає щомісяця до 10 числа Замовнику: акт надання доступу (два примірника, по одному для кожної сторони), рахунок на оплату доступу.

Замовник підписує та повертає Власнику один примірник акта надання доступу не пізніше 10 числа наступного місяця або надає мотивовану письмову відмову від його підписання. У разі неотримання у зазначений строк Власником підписаного Замовником акта надання доступу або мотивованої відмови від його підписання такий акт вважається підписаним Замовником, а доступ таким, що наданий.

Пунктом 3.1 Договору, зокрема передбачено, що власник має право на отримання плати за доступ згідно з умовами Договору.

У разі недотримання строків оплати, зазначених у пунктах 2.2 і 2.3 цього Договору, Замовник сплачує Власнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу (п. 4.1 Договору).

Цей Договір набирає чинності з 03 лютого 2020 р. та діє протягом одного року, а в частині оплати - до повного його виконання. Строк дії Договору може бути продовжено за згодою Сторін. Якщо за один місяць до закінчення строку дії Договору жодна зі сторін не повідомила іншу сторону про намір розірвати чи внести зміни у цей Договір, він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах (п. 7.1 Договору).

В матеріалах справи наявні акти надання доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики за період з 30.09.2020 по 31.03.2022 та за період 31.07.2022 по 30.09.2022 р. скріплені підписами сторін.

Також наявні в матеріалах справи рахунки на оплату за період з вересня 2020 року по вересень 2022 року з відміткою про отримання та підписом відповідача.

Крім того в матеріалах справи містяться акти звірки взаємних розрахунків, а саме: акт звірки взаємних розрахунків від 01.01.2021, який відображає заборгованість відповідача в розмірі 21 984,00 грн. та акт звірки взаємних розрахунків від 01.10.2022, з заборгованістю відповідача у розмірі 104 451,48 грн. Зазначені акти скріплені підписами сторін.

За доводами позивача, які підтверджуються матеріалами справи через невиконання умов договору у відповідача виникла заборгованість з оплати наданих послуг у розмірі 104 451,48 грн.

У зв`язку з чим позивачем було надіслано 05.01.2021 та 02.02.2022 вимоги про погашення заборгованості. Однак такі залишені відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало приводом звернення позивача до суду.

Зважаючи на порушення відповідачем свого зобов`язання, позивачем крім основної суми боргу в розмірі 104 451,48 грн. заявлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача 25 556,35 грн. інфляційних втрат, 3 915,73 грн. трьох відсотків річних та суми 33 854,19 грн. пені.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Суд зазначає, що згідно з договором про надання послуг важливим є не сам результат, а дії, які до нього призвели.

З урахуванням наведених особливостей слід зазначити, що ст. 177 ЦК України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем.

Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача та синхронність надання й одержання послуги.

Згідно з п. 2.5. Договору сторони засвідчують факт надання послуг документом "актом надання доступу".

Пунктом 2.6 Договору передбачено, що власник надає щомісяця до 10 числа Замовнику: акт надання доступу (два примірника, по одному для кожної сторони), рахунок на оплату доступу.

В матеріалах справи наявні акти надання доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики за період з 30.09.2020 по 31.03.2022 та за період 31.07.2022 по 30.09.2022 р. скріплені підписами сторін.

Також в матеріалах справи містяться рахунки на оплату за період з вересня 2020 року по вересень 2022 року з відміткою про отримання та підписом відповідача.

Крім того, судом встановлено, що сторонами підписано акти звірки взаємних розрахунків, а саме: акт звірки взаємних розрахунків від 01.01.2021, який відображає заборгованість відповідача в розмірі 21 984,00 грн. та акт звірки взаємних розрахунків від 01.10.2022, з заборгованістю відповідача у розмірі 104 451,48 грн.

Пунктом 3.1 Договору, зокрема передбачено, що власник має право на отримання плати за доступ згідно з умовами Договору.

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не спростував твердження позивача про неналежність виконання ним своїх зобов`язань з вчасної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що замовник належним чином своїх грошових зобов`язань не виконав, вартість наданих йому послуг у визначений Договорами строк не оплатив.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт виконання позивачем своїх зобов`язань з надання послуг та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань, в частині повної оплати за надані послуги, підтверджені матеріалами справи, та строк оплати станом на момент розгляду справи настав, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення суми 104 451,48 грн. основного боргу.

Зважаючи на порушення відповідачем свого зобов`язання, позивачем крім основної суми боргу в розмірі 104 451,48 грн. заявлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача 25 556,35 грн. інфляційних втрат, 3 915,73 грн. трьох відсотків річних та суми 33 854,19 грн. пені.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі недотримання строків оплати, зазначених у пунктах 2.2 і 2.3 цього Договору, Замовник сплачує Власнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу (п. 4.1 Договору).

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд звертає увагу позивача на те, що умова Договору про нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватись судом як установлення цим Договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Дослідивши розрахунок пені, наведений позивачем, суд встановив, що позивачем не було враховано положення ч. 6 ст. 232 ГК України.

Суд здійснивши власний розрахунок пені за вірно визначені судом періоди, приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення 33 854,19 грн. пені в розмірі 10 000,25 грн.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахованої позивачем і пред`явленої до стягнення суми 25 556,35 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

При зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що розмір інфляційних втрат є більшим ніж заявлено. Водночас, оскільки за приписами ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем 25 556,35 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 01.10.2020 по 14.10.2022 суд з урахуванням відсутності заперечень відповідача приходить до висновку, про задоволення цієї позовної вимоги у повному обсязі.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго", с. Оноківці до Фізичної особи-підприємця Савинець Іван Іванович, с. Сокирниця про стягнення суми 167 777,75 грн. підлягають задоволенню частково у розмірі 143 923,81 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача в сумі 2 158,85 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 191, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст.231, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково

2.Стягнути з фізичної особи підприємця Савинець Івана Івановича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства Закарпаттяобленерго, (89412, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, будинок 57, ) суму 143 923,81 грн. (сто сорок три тисячі дев`ятсот двадцять три гривні 81 коп.) в т.ч. 104 451,48 грн. основного боргу, 10 000,25 грн. пені, 25 556,35 грн. інфляційних втрат, 3 915,73 грн. трьох відсотків річних, а також суму 2 158,85 грн. (дві тисячі сто п`ятдесят вісім гривень 85 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ для примусового виконання рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 08.03.2023

Суддя О.Ф. Ремецькі