Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.03.2023 м. Івано-ФранківськСправа № 909/27/23

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Стефанів Т. В.,

секретар судового засідання Максимів Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Гарасимка Василя Васильовича

про стягнення заборгованості (неустойки) в сумі 122110 грн 22 к.,

за участю:

представника позивача Дунець Г. Я.,

відповідача Гарасимка В. В.,

ухвалив таке рішення.

Під час судового розгляду справи здійснювалося фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Рішення у даній справі ухвалено у нарадчій кімнаті за результатами оцінки поданих доказів.

У судовому засіданні 08.03.2023 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору.

АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ФОП Гарасимка В. В. про стягнення заборгованості в сумі 122110 грн 22 к.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Ухвалою від 09.01.2023 суд постановив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначити на 07.02.2023, встановити строки сторонам на подачу відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення.

Протокольною ухвалою від 07.02.2023 суд відклав розгляд справи по суті на 02.03.2023.

В судовому засіданні 02.03.2023 суд оголосив перерву до 08.03.2023.

Сторін належним чином було повідомлено про дату та час розгляду справи.

Явка відповідача та представника позивача у судове засідання підтверджують наведений факт.

Позиції сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору оренди державного майна та додаткових угод до нього, після закінчення строку договору оренди, не повернув орендоване ним майно, що є підставою для нарахування неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити.

Письмово позиція позивача викладена у позовній заяві № 410-ю від 27.12.2022 (вх. № 191/23 від 03.01.2023) та відповіді на відзив № 50-ю від 01.03.2023 (вх. № 3433/23 від 02.03.2023).

Позиція відповідача стосовно даного спору зводиться до того, що: до складу неустойки позивачем без достатніх правових підстав включено ПДВ; позивач не є власником майна, відповідно не має права вимоги стосовно його повернення.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, просив в позові відмовити.

Письмово позиція відповідача викладена у письмових поясненнях (запереченнях) б/н від 15.02.2023 (вх. № 2639/23 від 17.02.2023) та відповіді на відзив б/н від 07.03.2023, поданому у судовому засіданні 08.03.2023 (вх. № 3776/23 від 09.03.2023).

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

14.02.2012 між регіональним відділенням Фонду державного майна по Івано-Франківській області (орендодавець), відокремленим підрозділом "Івано-Франківською дирекцією залізничних перевезень" державного територіально-галузевого об`єднання "Львівська залізниця" (балансоутримувач) та підприємцем Гарасимко В. В. (орендар) укладено договір оренди державного майна № 05/12.

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно - частину будівлі складу загальною (корисною) площею 113,6 кв. м, яка перебуває на балансі ВП "Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця", розташоване за адресою: Івано-Франківська область, м. Долина, вул. Т. Шевченка, 21.

На підставі акту № 1 приймання-передачі державного майна від 14.02.2012 орендодавець, за участю балансоутримувача, передав, а орендар прийняв у строкове платне користування зазначене вище майно.

В подальшому між сторонами договору оренди неодноразово укладалися договори про внесення змін та доповнень до договору оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012 (від: 13.03.2013, 29.01.2014, 18.06.2014, 23.01.2015, 12.03.2015, 20.08.2015), якими продовжувався строк оренди та змінювався розмір орендної плати.

Додатковою угодою до договору від 29.01.2016 внесено зміни та встановлено, що орендодавцем майна є ПАТ "Укрзалізниця" (правонаступник усіх прав та обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств залізничного транспорту).

На підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 29.01.2016, що є додатком № 2 до додаткового договору від 29.01.2016, складеного між ПАТ "Укрзалізниця" (орендодавець) та ФОП Гарасимко В.В. (орендар) орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування майно, визначене умовами договору.

В подальшому, додатковими договорами до договору оренди нерухомого майна від 14.02.2012 № 05/12 (від: 31.03.2016, 30.06.2016, 01.08.2016, 26.10.2016, 17.11.2016, 07.04.2017, 07.05.2018) сторонами вносилися зміни до договору, зокрема в частині розміру орендної плати та строку дії договору.

Договір оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012 припинив свою дію 30.06.2018 (наведений факт встановлено судом у постанові від 29.07.2021 у справі № 909/1370/19).

У п. 11.11 та 11.12 договору сторони погодили, що майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акту покладається на орендаря. Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час прострочення.

У зв`язку із зазначеним, ПАТ "Укрзалізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" звернулося до ФОП Гарасимка В.В. із заявою від 20.04.2018 про припинення дії договору оренди, в якій повідомило про те, що після закінчення строку дії договору оренди майно необхідно повернути балансоутримувачу шляхом підписання акту приймання - передачі орендованого майна, сплативши належні кошти від оренди.

Оскільки відповідач не виконав свого обов`язку стосовно повернення майна, позивач нарахував відповідачу неустойку за період з 01.04.2021 по 31.07.2022 в сумі 122110 грн 22 к.

Позивач направляв на адресу відповідача рахунки на оплату неустойки: № 138/869 від 12.04.2021 на суму 13901 грн 86 к., з яких 2316 грн 98 к. ПДВ, за квітень 2021 року; № 166/869 від 11.05.2021 на суму 13901 грн 86 к., з яких 2316 грн 98 к. ПДВ, за травень 2021 року; № 195/869 від 09.06.2021 на суму 13901 грн 86 к., з яких 2316 грн 98 к. ПДВ, за червень 2021 року; № 229/869 від 15.07.2021 на суму 13901 грн 86 к., з яких 2316 грн 98 к. ПДВ, за липень 2021 року; № 259/869 від 05.08.2021 на суму 13901 грн 86 к., з яких 2316 грн 98 к. ПДВ, за серпень 2021 року; № 290/869 від 10.09.2021 на суму 13901 грн 86 к., з яких 2316 грн 98 к. ПДВ, за вересень 2021 року; № 2307/891 від 31.10.2021 на суму 11584 грн 88 к. за жовтень 2021 року; № 2356/891 від 22.11.2021 на суму 11584 грн 88 к. за листопад 2021 року; № 2309/891 від 16.12.2021 на суму 11584 грн 88 к. за грудень 2021 року; № 2019/891 від 19.01.2022 на суму 11584 грн 88 к. за січень 2022 року; № 2048/891 від 15.02.2022 на суму 11584 грн 88 к. за лютий 2022 року; № 2059/891 від 18.03.2022 на суму 11584 грн 88 к. за березень 2022 року; № 2088/891 від 22.04.2022 на суму 11584 грн 88 к. за квітень 2022 року; № 2146/891 від 22.06.2022 на суму 11584 грн 88 к. за травень 2022 року; № 2187/891 від 20.07.2022 на суму 11584 грн 88 к. за червень 2022 року.

Частково відповідач сплатив неустойку, зокрема, в сумі 77149 грн 74 к. Несплаченою залишилась неустойка в сумі 122110 грн 22 к.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012 припинив свою дію 30.06.2018. Така обставина встановлена Західним апеляційним господарським судом у постанові від 29.07.2021 у справі № 909/1370/19, та, відповідно до вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються ч. 1 ст. 785 ЦК України, відповідно до якої в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Обов`язок з повернення орендованого майна як законом, так і договором оренди був покладений саме на орендаря. Матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач повернув об`єкт оренди, вживав заходи з повернення об`єкта оренди позивачу, але незалежно від його бажання об`єкт оренди не був повернутий орендодавцю.

Орендоване майно до сьогоднішнього дня не повернуто орендодавцеві.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Позивач нарахував відповідачу неустойку за період з 01.04.2021 по 31.07.2022. Сума неустойки склала 122110 грн 22 к.

Суд визнає обґрунтованим право позивача на нарахування неустойки.

Разом з тим зазначає, що до складу неустойки позивач включив ПДВ (за квітень 2021 року - вересень 2021 року), що є недопустимим.

Неустойка, нарахована на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України є спеціальною санкцією за порушення законодавства, вона не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності.

Така позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19.

З урахуванням наведеної вище правової позиції, за розрахунком суду неустойка за період з 01.04.2021 по 31.07.2022 становить 108208 грн 34 к.

Варто зазначити, що за період з 01.07.2018 по 31.03.2021 неустойку було стягнуто з відповідача на користь позивача згідно постанови Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 у справі № 909/1370/19 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2021 у справі № 909/815/21.

Що стосується доводів відповідача про те, що позивач не є власником майна, суд вказує на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" АТ "Укрзалізниця" утворилось як акціонерне товариство, 100 % акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Частиною 6 наведеної статті передбачено, що Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону та п. 2 постанови Кабінету Міністрів "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до статутного капіталу Товариства вноситься, крім іншого, майно залізничного транспорту загального користування.

Також, формування майна Товариства за рахунок майна, внесеного засновником до його статутного капіталу передбачено п. п. 1 п. 31 Статуту акціонерного товариства "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735.

Згідно з п. 33 Статуту здійснюючи право власності, Товариство володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, цьому Статуту та меті діяльності Товариства.

Частиною 9 ст. 2 Закону передбачено, що одночасно з прийняттям рішення про утворення Товариства Кабінет Міністрів України формує комісію з утворення Товариства, до складу якої входять представники Кабінету Міністрів України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Фонду державного майна України, центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, профспілок, що діють у галузі.

Комісія у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект Статуту Товариства для подання Кабінету Міністрів України. Зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту.

Відповідно до Зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання "Львівська залізниця", що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця", від 18.08.2015 до статутного капіталу Товариства внесено, зокрема, будівлю складу, розташовану за адресою: Івано-Франківська область м. Долина, вул. Т. Шевченка, 21, строкове платне користування частиною будівлі якої виступає предметом оренди за договором.

Постановою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 по справі № 918/792/18 встановлено, що відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 5 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу Товариства, є передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту.

У ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Однак, ст. 334 ЦК України, у ч. 4 якої закріплено виникнення прав на нерухоме майно з дня державної реєстрації, регулює саме момент набуття права власності за договором, тоді як Товариство набуло права власності на майно залізничного транспорту з інших підстав - з підстав правонаступництва внаслідок реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту відповідно до закону, що є окремою підставою виникнення прав та обов`язків згідно зі ст. 11 цього Кодексу.

Крім того, Верховний Суд зауважив, що приймаючи рішення про утворення ПАТ "Українська залізниця" шляхом реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту та встановлюючи його правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків зазначених підприємств, держава тим самим фактично висловила своє волевиявлення щодо переходу до ПАТ "Українська залізниця" права власності на відповідне майно, передане державою до його статутного капіталу, у тому числі права самостійно виступати орендодавцем такого майна.

При цьому, статус ПАТ "Українська залізниця" як правонаступника відповідних підприємств залізничного транспорту безпосередньо визначений Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування та Статутом ПАТ "Українська залізниця", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, які не передбачають можливості запровадження винятків чи обмежень щодо такого правонаступництва, відстрочення набуття права власності на об`єкти нерухомого майна тощо.

Факт набуття Товариством права власності на внесене до його статутного капіталу нерухоме майно підтверджується також приписами п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про Фонд державного майна України", згідно з якими ФДМУ у сфері оренди державного майна виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло по статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації (корпоратизації), що перебувають у державній власності.

З наведеного вбачається набуття АТ "Українська залізниця" права власності на об`єкт оренди згідно до вищенаведеного договору з моменту його внесення до статутного капіталу Товариства.

Висновок суду.

В контексті наведеного позов підлягає частковому задоволенню. В частині заявлених вимог в сумі 108208 грн 34 к. позов слід задоволити, в іншій частині, зокрема, у стягненні 13901 грн 88 к. - відмовити.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, судовий збір в сумі 2198 грн 66 к. слід покласти на відповідача, судовий збір в сумі 282 грн 34 к. - залишити за позивачем.

Керуючись ст. 2, 13, 19, 73, 74, 75, 86, 129, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Фізичної особи-підприємця Гарасимка Василя Васильовича про стягнення заборгованості (неустойки) в сумі 122110 грн 22 к. - задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гарасимка Василя Васильовича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Льва Толстого, буд. 61, м. Київ, 03035; ідентифікаційний код 41149437) - 108208 (сто вісім тисяч двісті вісім) грн 34 к. заборгованості (неустойки) та 2198 (дві тисячі сто дев`яносто вісім) грн 66 к. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині вимоги про стягнення заборгованості (неустойки) в сумі 13901 (тринадцять тисяч дев`ятсот одна) грн 88 к. - відмовити.

Судовий збір в сумі 282 (двісті вісімдесят дві) грн 34 к. залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 13.03.2023.

Суддя Т. В. Стефанів