ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2023 р. Справа № 911/378/17 (911/1571/22)

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства", Київська область, м. Славутич

до Фізичної особи-підприємця Лупаїна Олександра Адамовича, Житомирська область, Олевський район, с. Хочине

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Розпорядника майна боржника Комунального підприємства "Управління житлово- комунального господарства" - арбітражного керуючого Швачку Сергія Васильовича

про стягнення 41909,24 грн.

за участю секретаря судового засідання Васянович І.О.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання.

Обставини справи:

У провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/378/17 за заявою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства" про банкрутство, провадження в якій порушено ухвалою суду від 06.07.2017 р.

Наразі триває процедура розпорядження майном Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства".

02.09.2022 р до суду надійшла позовна заява боржника про стягнення з ФОП Лупаїна Олександра Адамовича заборгованості за послуги оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю у розмірі 41909,24 грн.

Ухвалою господарського суду від 05.09.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, в межах провадження у справі № 911/378/17 про банкрутство Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства"; підготовче засідання призначено на 05.10.2022 р.

21.09.2022 р. через канцелярію суду позивачем подано клопотання про розгляд справи без його участі.

21.09.2022 р. до суду позивачем подано супровідний лист з доказами надсилання третій особі копії позовної заяви з додатками.

03.10.2022 р. на офіційну електронну адресу суду від третьої особи надійшли пояснення щодо позову.

Ухвалою господарського суду від 05.10.2022 р. розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 09.11.2022 р.

12.10.2022 р. на поштову адресу суду від позивача надійшло клопотання про збільшення позовних вимог.

07.11.2022 р. на офіційну електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду від 09.11.2022 р. закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 07.12.2022 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.12.2022 р. розгляд справи по суті в судовому засіданні відкладено на 25.01.2023 р.

23.01.2023 р. на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення у справі.

В судове засідання з`явився лише уповноважений представник позивача, уповноважені представники інших учасників у справі не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

В силу вимог частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка уповноваженого представника відповідача та третьої особи не перешкоджає розгляду спору по суті, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду даного спору, суд вважає за можливе розглянути цю справу в цьому судовому засіданні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, суд

встановив:

05.08.2019 р. між Комунальним підприємством "Управління житлово-комунального господарства" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Лупаїним Олександром Адамовичем (орендар) укладено договір № 64/19-А оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно, а саме: частину нежитлової будівлі "Склад під навісом" Виробничої бази КП "УЖКГ", інженерні мережі та комунікації, що є їх невід`ємною частиною (надалі об`єкт) і знаходяться на балансі орендодавця.

Відповідно до п. 1.2. договору адреса (місце розміщення) об`єкту оренди: Київська область, м. Славутич, вул. Військових будівельників, 8.

Згідно із п. 1.3. договору орендована площа складає всього: 256,5 кв.м., в тому числі корисної площі 256,5 кв.м.

Пунктом 1.4. договору встановлено, що балансова вартість орендованого майна станом на 01.08.2019 р. становить 197871,08 грн.

Відповідно до п. 1.5. договору вартість орендованого майна станом на 31.12.2019 р. згідно звіту про експертну оцінку ФОП Карпова В.Д., станом на 31.05.2019 р., затвердженого рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради № 367 від 27.06.2019 р. становить 194940,00 грн., (сто дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот сорок гривень) без ПДВ.

Згідно із п. 2.1. договору орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, вказаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання цього договору та акту приймання-передачі майна.

Пунктом 2.3. договору погоджено, що передача майна в оренду здійснюється за вартістю, вказаною в п. 1.5. цього договору.

Відповідно до п. 2.4.4. договору майно вважається переданим орендарю з моменту підписання акту прийняття-передачі.

Згідно із п. 3.1. договору орендна плата вноситься орендодавцеві орендарем за користування майна незалежно від результатів своєї господарської діяльності.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі "Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна комунальної власності територіальної громади міста Славутича", за перший (базовий) місяць оренди - серпень 2019 р. становить 1786,95 грн., крім того ПДВ - 357,39 грн. Всього з ПДВ - 2144,34 грн.

Розмір орендної плати за перший місяць фіксується в договорі. За кожен наступний місяць оренди розмір орендної плати визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції, що публікується в поточному місяці.

Відповідно до п. 3.3. договору орендна плата, визначена в даному договорі, наведена без урахування вартості комунальних послуг, електроенергії, експлуатаційних витрат орендодавця.

Згідно із п. 3.4. договору орендна плата (з урахуванням податку) вноситься безготівковим платежем на розрахунковий рахунок орендодавця або шляхом внесення готівкових коштів в касу орендодавця, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 5.1.1. договору погоджено, що орендар зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати всі платежі, передбачені даним договором.

Відповідно до п. 5.1.9. договору орендар зобов`язаний укласти з орендодавцем договір про відшкодування витрат орендодавця з утримання орендованого майна та його експлуатація протягом 6 робочих днів з дати підписання даного договору та забезпечити належне його виконання.

Згідно із п. 5.1.13. договору орендар зобов`язаний нести витрати за комунальні послуги (тепло-, водо-, електропостачання, водовідведення, вивіз сміття тощо), при цьому орендар або самостійно укладає угоди з постачальником послуг або на підставі договору про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію компенсує орендодавцю витрати на оплату послуг.

Відповідно до п. 5.1.17. договору орендар зобов`язаний своєчасно, протягом 5-ти робочих днів, повідомити орендодавця про зміну власної юридичної адреси та банківських реквізитів.

Згідно із п. 5.1.21. договору орендар зобов`язаний щомісячно підписувати та повертати орендодавцеві до останнього числа поточного місяця екземпляр Акту здачі-прийняття (надання послуг) по даному договору та на вимогу орендодавця проводити звіряння взаєморозрахунків по платежах і оформити відповідні акти звірки з наданням одного екземпляру акта звірки орендодавцеві. У випадку, якщо в установлений строк орендар не поверне акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) та не подасть письмового обґрунтування з цього приводу, послуга вважається наданою в повному обсязі без будь-яких претензій на адресу орендодавця.

Пунктом 6.1. договору погоджено, що при невиконанні або неналежному (у тому числі частковому) виконанні своїх зобов`язань, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та умовами цього договору.

Відповідно до п. 7.1. договору цей договір вступає в силу з 05.08.2019 р. і діє до 05.07.2022 р.

Згідно із п. 7.3. договору одностороння відмова від виконання умов договору та внесення змін до нього не допускається. Зміна умов договору, а також його дострокове розірвання, може мати місце тільки за узгодженням сторін, крім випадків, передбачених п.п. 3.7.; 4.2.2.; 4.2.4 даного договору або рішенням суду. Зміни та доповнення, як вносяться в умовах договору, підлягають розгляду сторонами протягом 20 днів.

На виконання вказаного договору, 05.08.2019 р. між Комунальним підприємством "Управління житлово-комунального господарства" (балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем Лупаїним Олександром Адамовичем (орендар) укладено договір № 64/19-Е на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, відповідно до п. 1.1. якого, балансоутримувач - Комунальне підприємство "Управління житлово-комунального господарства" забезпечує обслуговування, експлуатацію і ремонт частини нежитлової будівлі "Склад під навісом" Виробничої бази КП "УЖКГ" загальною площею 256,5 кв.м., яка розташована за адресою: 07101, Київська область, м. Славутич, вул. Військових будівельників, 8, а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій споруді, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.

05.08.2019 р. на виконання умов вказаного договору № 64/19-А оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності сторонами підписано додаток № 2 до вказаного договору - акт прийняття-передачі нерухомого комунального майна в оренду, яке знаходиться на балансі Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства".

Окрім наведеного, матеріали справи містять акт прийняття-передачі нерухомого майна з оренди, яке знаходиться на балансі Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства" (додаток № 4 до договору № 64/19-А від 05.08.2019 р.), що підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток, яким підтверджується, що 04.08.2020 р. орендарем було повернено орендодавцю предмет оренди за вказаним договором.

Наведені договори та додатки до них підписано сторонами та скріплено відтисками їх печаток.

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за вказаними договорами, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями, підписаних та скріплених печаткою лише позивача актів про надання послуг від 31.08.2019 р., 30.09.2019 р., 31.10.2019 р., 30.11.2019 р., 31.12.2019 р., 31.01.2020 р., 29.02.2020 р., 31.03.2020 р., 30.04.2020 р., 31.05.2020 р., 30.06.2020 р., 31.07.2020 р. на загальну суму 25789,48 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури на виконання договору № 64/19-А оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності - здійснення орендної плати за період з серпня 2019 р. по липень 2020 р. на суму 25789,48 грн. та на виконання договору № 64/19-Е на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю - здійснення відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю за період з серпня 2019 р. по липень 2020 р. на загальну суму 16119,77 грн.

Належними доказами, доданими до позову підтверджується, що зазначені акти та рахунки було направлено листом від 23.05.2022 р. № 01-07-16/534 на адресу відповідача. Поряд із цим, відповідачем за відсутності будь-яких пояснень/ претензій не було підписано та скріплено відтиском своєї печатки акти про надання послуг та, відповідно, повернено позивачу. Документи, які б спростовували дані обставини матеріали справи не містять.

За таких обставин, з урахуванням наведеного, послуги, що надані позивачем згідно актів про надання послуг від 31.08.2019 р., 30.09.2019 р., 31.10.2019 р., 30.11.2019 р., 31.12.2019 р., 31.01.2020 р., 29.02.2020 р., 31.03.2020 р., 30.04.2020 р., 31.05.2020 р., 30.06.2020 р., 31.07.2020 р., з урахуванням визначених сторонами на власний розсуд умов договору № 64/19-А оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, наведених в п. 5.1.21., вважаються наданими позивачем та прийнятими відповідачем без будь-яких претензій.

Крім того, згідно доданих до позову доказів, позивач звертався до відповідача із претензією про сплату боргу за договором № 64/19-А оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності та договором № 64/19-Е на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (претензія від 16.04.2021 р. № 01.07-13/688).

Разом із тим, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за вказаними договорами, орендну плату за користування нерухомим майном та витрати балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг не здійснив, на претензію про сплату боргу - не відреагував, у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 41909,24 грн. основного боргу за договором № 64/19-А оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності та договором № 64/19-Е на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Відповідач, в свою чергу, заперечень на позов не заявив, доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги не надав. Поряд із цим, в письмових поясненнях, що надійшли до суду 23.01.2023 р. відповідач пояснює, що ним було надано позивачу послуги, однак останній за такі послуги розрахунки не здійснив.

Суд, проаналізувавши надані відповідачем пояснення, вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, а відтак, з урахуванням того, що наведені в письмових поясненнях відповідача аргументи не стосуються даного спору, суд не приймає їх до уваги.

Поряд із наведеним, як свідчать матеріали справи, позивачем під час розгляду цього спору було подано клопотання про збільшення розміру позовних вимог від 05.10.2022 р. № 01-07-16/1187, в якому він просить суд стягнути з відповідача, крім заявлених в позові, вимог, інфляційні втрати: згідно договору № 64/19-А від 05.08.2019 р. в сумі 9565,04 грн., договору № 64/19-Е від 05.08.2019 р. в сумі 5979,37 грн.; 3% річних: згідно договору № 64/19-А від 05.08.2019 р. в сумі 2001,22 грн., договору № 64/19-Е від 05.08.2019 р. в сумі 1227,23 грн., а також пеню: згідно договору № 64/19-А від 05.08.2019 р. на суму 23599,40 грн., договору № 64/19-Е від 05.08.2019 р. в сумі 1294,18 грн.

Відповідно до частини другої статті 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу:

1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу;

2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною в постанові від 23.01.2020 р. у справі № 925/186/19, виходячи із аналізу норм процесуального права, судом встановлено, що питання відносно дотримання вимог, зокрема, щодо сплати недоплаченої суми судового збору при зверненні із заявою про збільшення розміру позовних вимог, слід розглядати лише після перевірки правової природи відповідної заяви, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи.

У Господарському процесуальному кодексі України передбачено право позивача збільшити лише розмір позовних вимог. Відповідно до усталеної судової практики під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру(пункт 47 постанови Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі 923/1061/18). Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Така дія (заявлення додаткових вимог) може кваліфікуватися лише як зміна предмету позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права чи охоронюваного законом інтересу. Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до суду, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується відповідна позовна вимога. Разом з цим, слід брати до уваги те, що відповідно до частини третьої статті 46 ГПК України одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається (пункт 47 постанови Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі 923/1061/18).

У пунктах 36, 37 постанови від 19.12.2019 р. у справі № 925/185/19, яка ухвалена за участі сторін у подібних правовідносин, Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції, що доповнення немайнового позову (про визнання договору недійсним) майновою вимогою про стягнення коштів є не збільшенням позовних вимог, а є пред`явленням нового позову із іншим предметом та підставами позову, що виключає можливість розгляду поданої позивачем заяви як збільшення розміру заявлених позовних вимог, і залишив без змін ухвалу суду першої інстанції, якою було відмовлено у прийнятті до розгляду та повернуто заявнику заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Також, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.01.2020 р. у справі N 925/186/19, що як збільшення чи зменшення розміру позовних вимог необхідно розуміти зміну кількісних показників, в яких виражена позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару тощо. Тобто збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір заявлених вимог. Разом із тим, збільшенням розміру позовних вимог є збільшення позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві, тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов`язано із пред`явленням додаткових чи нових позовних вимог, про які не йшлося у позовній заяві, в тому числі шляхом доповнення немайнової вимоги майновою.

За результатами аналізу обґрунтувань позовних вимог, а також заяви про збільшення позовних вимог, судом встановлено, що позивачем в даному випадку не збільшено позовні вимоги, а доповнено іншими, заявленими з інших підстав, так як первісні вимоги було заявлено, як основний борг, що виник у зв`язку із невиконанням договірних зобов`язань, а додаткові вимоги, згідно наданих позивачем обґрунтувань, заявлено як відповідальність за порушення договірних зобов`язань/ прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, з урахуванням правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 23.01.2020 р. у справі № 925/186/19 (п.п. 5.22., 5.23), суд дійшов до висновку про відмову в прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог та повернення такої заяви заявнику.

За таких обставин, суд розглядає даний позов в межах заявленої в позовній заяві вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 41909,24 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Частиною першою ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Положеннями ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частинами першою та другою ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру орендної плати за користування майном.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ст. 286 ГК України).

Частиною третьою ст. 285 ГК України передбачено, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом положень частин першої, другої, сьомої статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вже зазначалось, згідно із п. 3.4. договору від 05.08.2019 р. № 64/19-А орендна плата (з урахуванням податку) вноситься безготівковим платежем на розрахунковий рахунок орендодавця або шляхом внесення готівкових коштів в касу орендодавця, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Крім того, п.п. 5.1.1., 5.1.8 договору від 05.08.2019 р. № 64/19-А погоджено, що орендар зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати всі платежі, передбачені даним договором, а також нести всі витрати по утриманню орендованого майна (експлуатаційні витрати). Перелік послуг, розмір та порядок розрахунків за послуги, пов`язані з утриманням орендованого майна визначаються у договорі про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію.

Також, відповідно до п. 5.1.13. договору від 05.08.2019 р. № 64/19-А орендар зобов`язаний нести витрати за комунальні послуги (тепло-, водо-, електропостачання, водовідведення, вивіз сміття тощо), при цьому орендар або самостійно укладає угоди з постачальником послуг або на підставі договору про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію компенсує орендодавцю витрати на оплату послуг.

Відповідно до частини другої ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин третьої та четвертої ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належного та своєчасного, в даному випадку, здійснення орендної плати закон покладає на відповідача.

Виходячи із вищенаведених обставин справи, у відповідача, у зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором № 64/19-А оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності та договором № 64/19-Е на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю у період з серпня 2019 р. по липень 2020 р. виникла заборгованість в сумі 41909,24 грн., яку позивач підтвердив належними доказами, а відповідач, відповідно, не спростував.

Таким чином, врахувавши, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується поданими позивачем доказами та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 41909,24 грн. основного боргу за договором № 64/19-А оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності та договором № 64/19-Е на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, є обґрунтованою і доведеною, а тому підлягає задоволенню.

Приписами статей 73, 74 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За результатами повного та всебічного дослідження поданих доказів, які мають значення для правильного вирішення даного спору і стосуються предмету доказування, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. 129, 237-238, 240 ГПК України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лупаїна Олександра Адамовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства" (07101, Київська область, м. Славутич, вул. Військових будівельників, 8; ) 41909 (сорок одну тисячу дев`ятсот дев`ять) гривень 24 копійки боргу та 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 копійок судового збору.

3. Видати наказ.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту рішення 14.03.2023 р.

Суддя А.В. Лопатін