ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" березня 2023 р. Справа№ 911/1414/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Прокопенко О.В.

учасники справи:

від позивача: Андрієвська О.В.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал 2"

на рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022

у справі №911/1414/22 (суддя Подоляк Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал 2"

про стягнення 220 219,82 грн

УСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/1414/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал 2" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" 183878 (сто вісімдесят три тисячі вісімсот сімдесят вісім) грн 05 коп. основного боргу, 20879 (двадцять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) грн 66 коп. інфляційних втрат, 2016 (дві тисячі шістнадцять) грн 81 коп. 3 % річних, 13445 (тринадцять тисяч чотириста сорок п`ять) грн 30 коп. пені, 3306 (три тисячі триста шість) грн 30 коп. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо здійснення розрахунку за спожиту електричну енергію у грудні 2020 року - травні 2022 року, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 183878,05 грн. Ураховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за спожиту електричну енергію, також підлягають стягненню 20879,66 грн інфляційних втрат, 2016,81 грн 3% річних та 13445,30 грн пені.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал 2" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/1414/22 повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. Відповідач зазначав, що з урахуванням п. 12.1-12.3., 12.5. Договору про постачання електричної енергії, укладеного між позивачем та відповідачем, строк виконання зобов`язань з оплати за спожиту електричну енергію за період з березня 2022 року по травень 2022 року включно, не настав, оскільки продовжений на період дії форс-мажорних обставин, воєнного стану на території України, тобто до 19.02.2023 включно або до дня офіційного закінчення/скасування воєнного стану у разі продовження його дії після 19.02.2023.

Крім того відповідач зазначав, що не отримував ухвалу суду про відкриття провадження у справі, як наслідок чого був позбавлений права та можливості надати свої заперечення та пояснення, отже судом першої інстанції при ухваленні рішення було не з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Також, позивач звертав увагу суду, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, ТППУ засвідчила форс-мажорні обставини, а саме військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану в Україні, а у п. 12.5. Договору зазначено, що виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови споживача від сплати постачальнику за електричну енергію, яка була надана до їх виникнення.

Проте, відповідач зазначав, що позовні вимоги, які задоволенні судом першої інстанції, заявлені щодо стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в тому числі за період з березня 2022 по травень 2022 року включно, незважаючи на те, що строк оплати за таку електричну енергію ні на момент подання позову ні на момент винесення рішення у даній справі не настав.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал 2" у справі №911/1414/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1414/22.

05.01.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/1414/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал 2" на рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі № 911/1414/22 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині, а саме надання суду докази сплати судового збору у розмірі 3954,95 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 апеляційне провадження у справі № 911/1414/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал 2" на рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/1414/22, розгляд справи призначено на 08.03.2023.

20.02.2023 (14.02.2023 згідно відмітки пошти) від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал 2" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі № 911/1414/22 залишити без змін.

В обґрунтування свого відзиву позивач зазначав, що сторона, яка посилається на конкретні обставини справи повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Крім того позивач звертав увагу суду, що Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначав, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватись судом з урахуванням установлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

У судове засідання, яке відбулося 08.03.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, судом про дату засідання повідомлявся.

Заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів після проведення наради у нарадчій кімнаті оголосила вступну та резолютивну частину постанови, якою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал 2" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі № 911/1414/22, при цьому суд апеляційної інстанції керувався наступним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що Положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" та приписами Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ) урегульовано, зокрема, взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії.

Закон України "Про ринок електричної енергії" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Постачальник універсальної послуги - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який виконує зобов`язання щодо надання універсальної послуги (п. 67 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" є електропостачальником, який отримав ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 429 і, відповідно, є постачальником універсальної послуги.

Згідно з ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Згідно з п. 1.2.8 ПРРЕЕ постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому споживачу, малому непобутовому споживачу або іншому споживачу, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору за умови наявності у споживача чинного договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Пунктом 1.2.15 ПРРЕЕ установлено, що укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

Згідно з абз. 5 п. 13 розділу XVII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про ринок електричної енергії" фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Між сторонами у справі укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 420086540 на умовах Комерційної пропозиції постачальника "Стандарт-1" шляхом підписання заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу.

У п. 3 заяви-приєднання вказано відомості щодо об`єктів на якому відповідачем споживається електрична енергія, а саме їх адреси: с. Святопетрівське, бульвар Л. Українки, 16, 16а, 16б, 18, 18а, 18б, 18в, 18г, 18д, 20, 20а, 20б, 20в, 20г - багатоквартирні ж/б.

Пунктом 2.1 договору визначено, що за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 2.3 договору обсяг проданої споживачу електроенергії визначається оператором системи розподілу (далі - ОСР) та підтверджується шляхом підписання сторонами до 10 числа місяця наступного за розрахунковим відповідного акта купівлі-продажу електричної енергії/ акта приймання-передачі електричної енергії.

Як визначено п. 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком № 2 до цього договору.

У відповідності до п. 5.2 договору спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника, яка є додатком № 2 до цього договору.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.5 договору).

Згідно з п. 5.7 договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку.

Відповідно до п. 6.2 договору споживач зобов`язується, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

У комерційній пропозиції "Стандарт-1", яка є додатком № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу визначено наступні умови: порядок оплати: 100% вартості договірного обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період - повинна бути оплачена до дати початку розрахункового періоду; остаточний розрахунок проводиться за фактично відпущену електричну енергію; рахунок на попередню оплату надається постачальником споживачу до дати початку відповідного розрахункового періоду, а рахунок за фактично спожиту електричну енергію (остаточний розрахунок) - не пізніше п`ятого робочого дня з дати завершення розрахункового періоду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не установлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який установлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

На виконання умов договору позивачем у період грудень 2020 року - травень 2022 року було надано відповідачу послуги з постачання електричної енергії на суму 51202,99 грн, на оплату якої виставлено наступні рахунки-фактури за спожиту електричну енергію: від 31.12.2020 № на суму 122608,32 грн (кінцева дата сплати 11.01.2021), 21.01.2021 № на суму 118774,32 грн (кінцева дата сплати 28.01.2021), від 24.02.2021 № на суму 137518,56 грн (кінцева дата сплати 03.03.2021), від 31.03.2021 № на суму 21172,67 грн (кінцева дата сплати 07.04.2021), від 30.04.2021 № на суму 1132731,86 грн (кінцева дата сплати 07.05.2021), від 24.05.2021 № на суму -148149,34 грн (мінус) (кінцева дата сплати 31.05.2021), від 30.06.2021 № на суму 15,55 грн (кінцева дата сплати 07.07.2021), від 19.07.2021 № на суму 3,01 грн (кінцева дата сплати 26.07.2021), від 20.08.2021 № на суму 65,16 грн (кінцева дата сплати 30.08.2021), від 21.09.2021 № на суму 63320,04 грн (кінцева дата сплати 28.09.2021), від 21.10.2021 № на суму -40984,37 грн (мінус) (кінцева дата сплати 28.10.2021), від 19.11.2021 № на суму 74880,26 грн (кінцева дата сплати 26.11.2021), від 15.12.2021 № на суму 7370,06 грн (кінцева дата сплати 22.12.2021), від 13.01.2022 № на суму 951,65 грн (кінцева дата сплати 20.01.2022), від 21.02.2022 № на суму 7421,77 грн (кінцева дата сплати 28.02.2022), від 17.03.2022 № на суму 96,02 грн (кінцева дата сплати 24.03.2022), від 15.04.2022 № на суму 143861,65 грн (кінцева дата сплати 22.04.2022), від 12.05.2022 № на суму 53672,21 грн (кінцева дата сплати 19.05.2022), від 20.06.2022 № на суму -126646,08 грн (мінус) (кінцева дата сплати 27.06.2022).

Позивач звертаючись із позовом зазначав, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" не здійснює функції з обліку електричної енергії та не визначає обсяги спожитої електричної енергії споживачами. В силу покладених на електропостачальника функцій та обов`язків, позивач не здійснює фіксацію (зйом) показників електролічильників, не визначає обсяг проданої електричної енергії.

Згідно п 4.3 ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, установленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Відповідно до п. 4.3 ПРРЕЕ, ДТЕК "Київські регіональні електромережі" як оператор системи розподілу та адміністратор комерційного обліку, надало ТОВ "Київська обласна ЕК" інформацію про обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії відповідачем, на підставі отриманих даних позивач формував рахунки-фактури за спожиту електричну енергію.

ДТЕК "Київські регіональні електромережі" листом від 06.07.2022 № 20-1-162 надав інформацію щодо обсягів спожитої електричної енергії у грудні 2020 року - травні 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал 2" (ЄДРПОУ - 40616059). Завірена копія листа залучена до матеріалів справи.

Обсяг розподіленої ПрАТ "ДТЕК "Київські регіональні електромережі" електричної енергії вказаний в зазначеному листі від 06.07.2022 № 20-1-162 відповідає обсягу електричної енергії спожитому відповідачем, який відображено позивачем в рахунках-фактурах на оплату, які перелічені вище. Доказів протилежного відповідач суду не надав.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не установлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Статтею 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Згідно з ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом було установлено, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо здійснення розрахунку за спожиту електричну енергію у грудні 2020 року - травні 2022 року, в зв`язку з чим, за ним утворилась заборгованість в розмірі 183878,05 грн. Доказів сплати указаного боргу відповідач суду не надав.

Згідно з вимогами ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стосовно посилання відповідача у апеляційній скарзі що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором, на період дії форс-мажорних обставин, спричинених незаконними діями/бездіяльністю третіх осіб, на які Товариство не може вплинути, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку з вищевикладеним відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України установлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Ураховуючи викладене, відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку визначеного Договором.

Крім того суд зазначає, що частиною першою статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» установлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Отже, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням установлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того колегія суддів зазначає, що відповідач в порядку п. 12.4, у якому зазначено, що сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом 14 днів з дня їх виникнення надати підтверджуючи документи щодо їх настання відповідно до законодавства, повинен був повідомити позивача про настання форс-мажорних обставин.

Дослідивши матеріали справи можна дійти висновку, що відповідач не надав докази того, що останній звертався до позивача про настання форс-мажорних обставин. Стосовно посилання відповідача про загальну відомість форс-мажорних обставин, колегія суддів зазначає, що відповідно до норм законодавства України, сторони підписуючи договори повинні виконувати умови останніх. Отже, якщо у даному випадку, п. 12.4 Договору, сторони визначили умову «негайного повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин», то відповідно до норм ст. 193 ГК України та ст.ст.525,526 ЦК України визначені сторонами умови договору повинні виконуватись належним чином.

Беручи до уваги вищенаведене можна дійти висновку, що вимоги позивача про стягнення 183878,05 грн заборгованості за спожиту електричну енергію підлягають задоволенню.

Стосовно посилання відповідач у апеляційній скарзі про неотримання ухвали суду першої інстанції та про порушення у даному випадку судом права надання відповідачем пояснень у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 285 Господарського процесуального кодексу України судові рішення суду апеляційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються) в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

Відповідно до норм ст. 232 ГПК України, ухвала є одним із видом судового рішення.

Днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України).

За приписом частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Висновок стосовно того, що наведені норми свідчать, що суди повинні в силу закону вручати і надсилати судові рішення у паперовій формі рекомендованим листом, викладено у постановах Верховного Суду від 02.08.2021 у справі № 914/1191/20, від 14.12.2021 у справі № 916/759/16 та відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі № 260/1888/20, від 19.02.2021 у справі № 909/541/19, від 31.03.2021 у справі № 240/13092/20, від 09.04.2021 у справі № 500/90/19, від 14.04.2021 у справі № 205/1129/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20.

В матеріалах справи наявне повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 01.09.2022), у якому зазначено, що відповідач отримав зазначене відправлення 20.09.2022. рішення у даній справі винесено 28.11.2022. Тобто, можна дійти висновку, що у відповідача був час для надання своїх пояснень/відзиву на позовну заяву. Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції у даному випадку, а саме повідомлення сторони про розгляд справи, не було порушено норми процесуального права, а отже, дані вимоги відповідача суд апеляційної інстанції вважає необґрунтовані.

Зі змісту позовної заяви убачається, що позивач, у зв`язку із порушенням відповідачем своїх зобов`язань, просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з прострочених сум грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати з прострочених сум за загальний період прострочення з 01.03.2022 по 15.08.2022 складають 20879,66 грн, 3% річних за загальний період прострочення з 01.03.2022 по 15.08.2022 складають 2016,81 грн.

Отже, здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги у вказаній частині позову є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, зі змісту позовної заяви убачається, що позивач на підставі п. 5.8 договору та положень комерційної пропозиції "Стандарт-1" просив стягнути з відповідача за прострочення оплати за спожиту електричну енергію, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення, яка за розрахунком позивача за період прострочення з 01.03.2022 по 15.08.2022, яка складає 13445,30 грн.

Згідно з положенням п. 5.8 договору у разі порушення споживачем строків оплати постачальник має право вимагати сплати пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати за цим договором. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що зазначається у комерційній пропозиції.

Умовами комерційної пропозиції "Стандарт-1" установлено пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону установлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не установлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що здійснений позивачем розрахунок пені є арифметично вірним, відповідає указаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в указаній частині позову є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Беручи до уваги наведені та установлені судом обставини, та оскільки борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 183878,05 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, 20879,66 грн інфляційних втрат, 2016,81 грн 3% річних, 13445,30 грн пені є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилається скаржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал 2" у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/1414/22, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/1414/22 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал 2" на рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/1414/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/1414/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2022 у справі №911/1414/22 покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал 2".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.03.2023.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов