ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2023 р. Справа№ 911/349/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання Яценко І.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 02.03.2023:

від позивача: Сапунцов В.Д.

від відповідача: Стужна В.М.

від третьої особи: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС"

на рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2022 (повний текст рішення підписано 09.12.2022)

у справі №911/349/22 ( суддя - Д.Г.Заєць.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання укладеною Додаткової угоди до Договору про надання послуг з диспетчерського управління та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - позивач) до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» (далі - відповідач, скаржник) про визнання укладеною Додаткової угоди до Договору про надання послуг з диспетчерського управління та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи необхідність внесення змін до договору шляхом укладення додаткової угоди позивач зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 30, ч. З ст. 46, ч. 2 ст. 55 та ч. 2 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії», укладення відповідного договору є обов`язковим для здійснення діяльності на ринку електричної енергії. Згідно пунктів 5.5. та 6.4. розділу XI Кодексу системи передачі, договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління укладаються за типовою формою, а типові форми договорів містять положення про те, що у разі внесення змін до типових форм договорів сторони зобов`язані внести відповідні зміни до цих договорів. Абзацом 2 пункту 1.3.5. Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №?307 встановлено імперативну норму про необхідність наявності у кандидата в учасники ринку діючих договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, що укладаються згідно із КСП. Пунктом 1.3. розділу XI КСГІ встановлено імперативну норму, що доступ до системи передачі надається користувачу лише на підставі укладеного договору про надання послуг з передачі електричної енергії. Діяльність на ринку електричної енергії без укладення Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у випадках, передбачених цим Кодексом, не допускається.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.11.2022 у справі № 911/349/22 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання укладеною Додаткової угоди до Договору про надання послуг з диспетчерського управління та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано укладеною Додаткову угоду б/н від 20.09.2020 до Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2021 №1945-03032 у редакції викладеній в резолютивній частині рішення.

Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 2481 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що станом на момент виникнення та в період дії спірних правовідносин зміни до Типового договору підлягали внесенню відповідно до постанови НКРЕКП від 07.02.2022 №360, однак відповідні зміни до Договору, укладеного між сторонами внесено не було.

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання повернути підписаний екземпляр додаткової угоди па адресу позивача суперечить встановленим діючим законодавством способам захисту цивільних прав, а також, є втручанням у господарську діяльність суб`єкта господарювання, що. як наслідок, призводить до порушення його вільного волевиявлення, тому, у задоволенні зазначеної вимоги судом першої інстанції відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС» подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2022 у справі № 911/349/22 за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» про зобов`язання вчинити певні дії з укладання Додаткової угоди до договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2021 № 1954-03032 частково. Змінити п.2 резолютивної частини, яким п.25 Додаткової угоди б/н від 20.09.2021 до Договору про надання послуг диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2021 № 1945-03032 викласти у наступній редакції: « 2.5. Розрахунок за надану Послугу здійснюється на умовах часткової попередньої оплати вартості Послуги за поточний розрахунковий період згідно із нижчезазначеною системою платежів і розрахунків:

- до 10 числа розрахункового місяця - 35% вартості Послуги;

- до 20 числа розрахункового місяці - 35 % вартості Послуги;

до останнього банківського дня календарного місяця - 30 % вартості Послуги.

Визначені в Договорі розрахунки за надану Послугу на умовах часткової попередньої оплати застосовуються відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 р.№ 1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти», з урахуванням вимог пункту 15.1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 202 року № 641 «про встановлення карантину та запровадження посилених проти епідеміологічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2».

У період дії карантину Користувач здійснює розрахунок з Виконавцем за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління (далі-Послуга) на підставі акт надання Послуги. Акт надання послуги Виконавець надає Користувачу протягом перших 11 календарних дій, наступного за розрахунковим».

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що фінансування витрат за Договором здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Проведення попередньої оплати за рахунок бюджетних коштів регламентується Бюджетним кодексом та постановами Кабінету Міністрів України. Проект Додаткової угоди до Договору, надісланий позивачем підписано відповідачем з протоколом розбіжностей та викладено п. 2.5 Договору з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року №1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і закуповуються за бюджетні кошти» та постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території України у зв`язку із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Відповідач посилаючись на п. 3.1 Статуту ДСП «Чорнобильська АЕС» та п. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України зазначає, що чинним законодавством не передбачено здійснення оплати у інший спосіб, а лише після отримання товарів, робіт або послуг.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 13.02.2023, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без Змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.01.2022 апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» у справі 911/349/22 передано колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Шапран В.В., Буравльов С.1.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2023 витребувано справу № 911/349/22 у Господарського суду Київської області, відкладено вирішення питань пов`язаних з рухом апеляційної скарги.

26.01.2023 справа № 911/349/22 надійшла на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» на рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2022 у справі № 911/349/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на 02.03.2023.

07.02.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції .

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 задоволено клопотання Державному спеціалізованому підприємству «Чорнобильська АЕС» про проведення судового засідання в режимі відео конференції поза межами суду.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 02.03.2023 з`явився представник відповідача, який підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав.

В судове засідання 02.03.2023 з`явився представник позивача, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Третя особа в судове засідання 02.03.2023 представників не направила, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та справи повідомлялася належним чином.

4.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка представників третьої особи не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких апеляційну скаргу не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги - відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів. Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - НЕК «Укренерго») є юридичною особою та утворено 29.07.2019, як акціонерне товариство 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 №73 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 №829-р «Про перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство.

НЕК «Укренерго» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 №802, п. 3.2 Статуту НЕК «Укренерго».

НЕК «Укренерго» виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі га міждержавних ліній електропередачі, також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволень обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Між НЕК «Укренерго» (за Договором - ОСП) та Державним спеціалізованим підприємством «Чорнобильська АЕС» (за Договором - користувач) укладено Договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2021 №194-03032 (далі - Договір).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 07.02.2020 №360 (далі - Постанова №360) внесено зміни до Кодексу системи передачі (далі - КС1І), зокрема, до типової форми договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Враховуючи викладене, позивач зазначає, що користувачам системи слід привести договірні взаємовідносини з ОСП у відповідність до діючого нормативно-правового акту і чинного законодавства України.

При цьому, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.09.2021 скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі №640/3041/20, щодо визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття Постанови №360 в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 Розділу XI, та змін до додатків 5 та 6 КСП. Тому, дія постанови НКРЕКП від 07.02.2020 №360 відновлена з 08.02.2020, а даний нормативний акт підлягає застосуванню.

Враховуючи вищезазначене, позивач листом від 20.09.2021 №01/41817 направив відповідачу для підписання проект Додаткової угоди до Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управлінні від 01.01.2021 №194-03032 що містить відповідні зміни, внесені до додатків 5 та 6 КСП згідно із Постановою НКРЕК від 07.02.2020 №360.

У відповідь на зазначений лист, відповідач надіслав позивачу лист від 11.10.2021 №4090/01120300/2021 та надав підписаний зі своєї сторони проект Додаткової угоди з протоколом розбіжностей, не погодившись із запропонованими позивачем умовами п. 2.5. Додаткової угоди в частині визначення порядку розрахунків за надані послуги.

Розглянувши зазначений протокол розбіжностей позивач листом від 04.11.2021 №01/49762 направив відповідачу проект протоколу узгодження розбіжностей. Однак, як зазначив позивач, вказаний лист залишено відповідачем без відповіді та реагування. Позивач листом від 29.11.2021 №01/54502 повторно надіслав відповідачу проект протоколу узгодження розбіжностей. У відповідь на зазначений лист відповідач листом від 07.12.2021 №5162/2 відмовився від підписання протоколу узгодження розбіжностей до протоколу розбіжностей надісланого позивачем.

Позивач вважає відмову відповідача від укладення Додаткової угоди до Договору про падання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління в редакціях НЕК «Укренерго» безпідставною і неправомірною. Редакції Додаткової угоди запропоновані позивачем стосуються змін, зокрема, до п. 2.5 Договору: «Розрахунок за надану послугу здійснюється на умовах часткової попередньої оплати вартості послуги за поточний розрахунковий період згідно із нижчезазначеною системою платежів і розрахунків: до 10 числа розрахункового місяця - 35% вартості послуги; до 20 числа розрахункового місяця - 35% вартості послуги; до останнього банківського дня календарного місяця - 30% вартості послуги».

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначив, що фінансування витрат за Договором здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Проведення попередньої оплати за рахунок бюджетних коштів регламентується Бюджетним кодексом та постановами Кабінету Міністрів України. Проект Додаткової угоди до Договору, надісланий позивачем підписано відповідачем з протоколом розбіжностей та викладено п. 2.5 Договору з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №« 1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і закуповуються за бюджетні кошти» та постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року №« 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території України у зв`язку із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COV1D-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Відповідач посилаючись на п. 3.1 Статуту ДСП «Чорнобильська АЕС» та п. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України зазначає, що чинним законодавством не передбачено здійснення оплати у інший спосіб, а лише після отримання товарів, робіт або послуг.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №« 1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і закуповуються за бюджетні кошти» та постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №« 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території України у зв`язку із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на період дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, розпорядникам (одержувачам) бюджетних коштів заборонено проведення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти, а Державній казначейській службі заборонено здійснення відповідних платежів, крім випадків щодо певних предметів закупівлі, в перелік яких не включено послуги з передачі електричної енергії та для закупівлі інших товарів, робіт і послуг, якщо розмір такої оплати не перевищує 30% вартості їх річного обсягу на строк не більше 3 місяців. Тому, на думку відповідача, запропоновані позивачем умови попередньої оплати в рамках договору порушують умови діючого законодавства України та не можуть бути прийняті ДСП ЧАЕС для здійснення попередньої оплати зазначених послуг за рахунок коштів державного бюджету України. Закон України «Про ринок електричної енергії» та КСП не містять умов щодо неможливості додержання Бюджетного кодексу України та встановлення в договорах умов оплати за надані послуги, а тому, відповідач не має можливості в порушення норм законодавства підписати запропонований протокол узгодження розбіжностей до протоколу розбіжностей до додаткової угоди №3 до Договору та щомісячно здійснювати попередню оплату.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 92 Конституції України, засади організації та експлуатації енергосистеми визначаються Законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Господарським кодексом України, Законом України "Про ринок електричної енергії". Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), у редакціях станом на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно Указу Президента України від 27.08.2014 №694/2014, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг що утворена та функціонує па виконання Закону України «Про природні монополії», «Про електроенергетику», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг».

У своїй діяльності НКРЕКП керується, окрім іншого, Положенням «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», затвердженим Указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014 (далі - Положення).

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України. НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг. НКРЕКП у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням (п.п. 1.2 Положення).

Згідно ст. 6 Закону України «Про ринок електричної енергії», державне регулювання ринку електричної енергії здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

До основних завдань Регулятора на ринку електричної енергії належить, зокрема, забезпечення належних умов для ефективного і надійного функціонування електричних мереж з огляду на довгострокові цілі розвитку; сприяння розвитку безпечної, надійної та ефективно функціонуючої ОЕС України; забезпечення короткострокових та довгострокових стимулів для оператора системи передачі, операторів систем розподілу та користувачів системи з метою підвищення ефективності експлуатації енергосистеми та інтеграції ринку електричної енергії. До повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належить, зокрема: затвердження правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, правил управління обмеженнями та порядку розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії; затвердження методик (порядків) встановлення (формування) тарифів на послуги з передачі електричної енергії; типових та примірних договорів, визначених цим Законом; встановлення (зміна) тарифів на послуги з передачі електричної енергії; забезпечення дотримання оператором системи передачі та операторами систем розподілу, а також іншими учасниками ринку (крім споживачів) їхніх зобов`язань за цим Законом; здійснення моніторингу функціонування ринку електричної енергії та його сегментів, застосування тарифів, інших платежів, пов`язаних з доступом до електричних мереж, а також моніторинг застосування та забезпечення дотримання методик (порядків) визначення таких тарифів та платежів; моніторингу виконання функцій та обов`язків учасниками ринку електричної енергії відповідно до положень . цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії; розгляд скарг і вирішення спорів, що виникають на ринку електричної енергії; сприяння налагодженню процесу обміну даними для забезпечення розвитку ринку електричної енергії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон про НКРЕКП), Регулятором є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у з сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) - постійно діючий центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України; НКРЕКП є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Статтею 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначено, що до основних завдань Регулятора віднесено, зокрема, забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор, зокрема: приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції; розробляє та затверджує нормативно-правові акти; здійснює визначення умов доступу до товарів (послуг), що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг; контролює виконання операторами систем передачі та розподілу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем, іншими суб`єктами ринків електричної енергії і природного газу, а у відповідних випадках - власниками систем їхніх зобов`язань відповідно до закону; затверджує типові та схвалює примірні договори відповідно до закону; бере участь у регулюванні платіжно-розрахункових відносин на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг у випадках, визначених законом; встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу; забезпечує надання роз`яснень з питань застосування нормативно-правових актів Регулятора; здійснює моніторинг та аналіз ринків у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії», учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління (п. 10 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Порядок укладання типових договорів, зокрема, про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління визначається Кодексом системи передачі (далі - КСП), затвердженим постановою НКРЕКП №309 від 14.03.2018.

На виконання наведених повноважень НКРЕКП Постановою №309 від 14.03.2018 затверджено Кодекс системи передачі (далі - КСП), додатком 6 до якого є Типовий договір про надання послуг з передачі електричної енергії (далі - Типовий договір), на підставі якого між позивачем і відповідачем укладено Договір №1945-03032 від 01.01.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 30, ч. З ст. 46, ч. 2 ст. 55 та ч. 2 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії», укладення відповідного договору є обов`язковим для здійснення діяльності на ринку електричної енергії.

Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України «Про ринок електричної енергії», оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Типові договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління затверджуються Регулятором. Порядок укладання таких договорів визначається кодексом системи передачі.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що оператор системи передачі має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з передачі та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Оплата послуг з передачі електричної енергії та послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління здійснюється за тарифами, які визначаються Регулятором відповідно до затвердженої ним методики (ч. 5 ст. 33 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Згідно п.п. 5.5, 6.4 розділу XI Кодексу систем передач, договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно- технологічного) управління укладаються за типовою формою, а типові форми договорів містять положення про те, що у разі внесення змін до типових форм договорів сторони зобов`язані внести відповідні зміни до цих договорів.

Абзацом 2 п. 1.3.5. Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП №307 від 14.03.2018, встановлено необхідність наявності у кандидата в учасники ринку діючих договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативнотехнологічного) управління, що укладаються згідно із Кодексом систем передач.

Пунктом 1.3 розділу XI КСП встановлено, що доступ до системи передачі надасться користувачу лише на підставі укладеного договору про надання послуг з передачі електричної енергії. Діяльність на ринку електричної енергії без укладення Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у випадках, передбачених цим Кодексом, не допускається.

Постановою НКРЕКП №360 від 07.02.2020 внесено зміни до Кодексу системи передачі, зокрема, до типової форми договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а тому, користувачам системи необхідно привести договірні взаємовідносини з ОСИ у відповідність до діючого нормативно-правового акту та чинного законодавства України.

Враховуючи зазначене, позивач листом №01/41817 від 20.09.2021 направив відповідачу для підписання проект Додаткової угоди до договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, що містить відповідні зміни. внесені до додатків 5 та 6 КСП згідно Постанови НКРЕКП №360 від 07.02.2020.

Однак, як зазначалось колегією суддів вище, на думку скаржника, зміна умов договору, зокрема щодо необхідності здійснення попередньої оплати, буде суперечить законодавству, а саме, вимогам Бюджетного кодексу України.

Частинами 1.2 та 1.3 глави 1 розділу XI Кодексу систем передач, визначено, що послуги з передачі електричної енергії та з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління надаються па договірних засадах на основі типових договорів згідно з Порядком, визначеним Кодексом системи передач, а діяльність гга ринку електричної енергії без укладення Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у випадках, передбачених цим Кодексом, не допускається.

Згідно п. 6.1 глави 6 розділу XI Кодексу системи передач, договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління визначає організаційні, технічні та фінансові умови на яких ОСГ1 здійснює диспетчерське (оперативно - технологічне) управління в ОЕС України. Договір встановлює обов`язки та права сторін у процесі оперативного та перспективного планування, експлуатації обладнання, диспетчерського управління та балансування енергосистеми в реальному часі та її захисту в надзвичайних ситуаціях, а також, формування, обробки, передачі та відображення даних під час регламентованого обміну інформацією.

Згідно п. 6.2 глави 6 розділу XI Кодексу системи передач (зі змінами від 11.10.2022), послуги у період до приєднання ОСП до ІТС механізму надаються ОСП безперервно на підставі договору між ним та оператором системи розподілу (у тому числі оператори малої системи розподілу, для яких оператором системи є ОСП); виробником електричної енергії з генеруючими одиницями типу В, С, D; трейдером/електропостачальником/виробником, що здійснює імпорт та/або експорт електричної енергії в обсягах імпорту/експорту електричної енергії споживачем, для якого оператором системи є ОСП.

Користувачі, зазначені у цьому пункті, не можуть здійснювати свою діяльність на ринку електричної енергії до укладення договору про надання послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів констатує, що укладення Договорів з ОСП за надані послуги є обов`язком учасників ринку, визначених у розділі XI Кодексу системи передач.

Пунктами 1.1, 1.2 глави 1 Типового договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, що є додатком 5 до Кодексу системи передач (далі - Договір), зокрема визначено, що ОСП зобов`язується надавати послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов цього Договору.

Згідно п. 8.9 глави 8 Типового договору, у разі внесення змін або скасування нормативно-правових актів, що регулюють відносини, пов`язані з наданням послуги, сторони вносять до цього Договору відповідні зміни, які необхідні для усунення протиріч.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, постановою НКРЕКП №360 від 07.02.2020 «Про затвердження змін до Кодексу системи передачі» внесено зміни до деяких положень Кодексу системи передач, зокрема, до типової форми договору про надання послуг. Правомірність постанови НКРЕКП №360 від 07.02.2020 в частині змін до деяких положень Кодексу системи передачі та до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі встановлено постановою Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №640/3041/20.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що як станом на день вирішення спору в суді першої інстанції, так і на момент перегляду оскаржуваного рішення в суді апеляційної інстанції, постанова НКРЕКП №360 від 07.02.2020 чинна та не скасована в судовому порядку.

Як зазначено третьою особою у письмових поясненнях, які містяться в матеріалах даної справи, з урахуванням прийнятої постанови Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №640/3041/20, НКРЕКП письмово повідомляла ПЕК «Укренерго» про необхідність приведення договорів з учасниками ринку у відповідність до положень чинних нормативно - правових актів згідно вимог Господарського кодексу України, зокрема, положень КСП в редакції постанови НКРЕКП №360 від 07.02.2020.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, станом на момент виникнення та в період дії спірних правовідносин зміни до Типового договору підлягали внесенню відповідно до постанови НКРЕКП від 07.02.2022 №360, однак відповідні зміни до Договору, укладеного між сторонами внесено не було.

Водночас, якщо Договір, укладений сторонами, не відповідає змісту Типового договору, або у разі не приведення Договору у відповідність до вимог Типового договору з урахуванням внесених до нього змін, чинне законодавство не передбачає можливості безпосереднього застосування до відповідних правовідносин Типового договору.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із лій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.ст. 626, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягни згоди з усіх істотних умов договору.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Зміст договору згідно частини 1 статті 628 ЦК України становлять (пункти), визначенні на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Типовий договір у розумінні ст. ст. 179, 184 ГК не є ні нормативним актом, ні самостійним укладеним договором. Натомість, він становить собою сукупність істотних умов, які уповноважений орган визначає як такі, що є обов`язковими при укладенні сторонами договору відповідного типу, однак, такі умови можуть бути конкретизовані, що є невід`ємним правом сторін при встановленні, зміні або припиненні їх взаємних прав та обов`язків.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягни згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Документально підтверджуючими об`єктивними обставинами для внесення змін до Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2021 №194-03032 є Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 07.02.2020 №360, якою, внесено зміни до Кодексу системи передачі, зокрема, зміни до типової форм договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

В свою чергу, Кодекс систем передачі визначає надання ОСП користувачу послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління виключно на договірних засадах. При цьому, договір укладається на основі Типового договору, форма якого затверджена постановою НКРЕКП, у зв`язку із чим. колегія суддів дійшла до переконання, що сторони не можуть відступати від його умов.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності в тому числі належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством).

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьев проти України" від 05.04.2005. заява № 38722/02).

Так, згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зміна умов договору в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Статтею 188 ГК України, врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта статті 188 ГК України). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду 12.02.2019 у справі №914/2649/17.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується скаржником, позивач листом від 20.09.2021 №01/41817 звернувся до відповідача для підписання проекту Додаткової угоди від 20.09.2020 до Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно - технологічного) управління від 01.01.2021 №194-03032.

У відповідь на зазначений лист, відповідач надіслав позивачу лист від 11.10.2021 №4090/01120300/2021 та надав підписаний зі своєї сторони проект Додаткової угоди з протоколом розбіжностей, не погодившись із запропонованими позивачем умовами.

Розглянувши зазначений протокол розбіжностей позивач листом від 04.11.2021 №01/49762 направив відповідачу проект протоколу узгодження розбіжностей. Однак, вказаний лист залишено відповідачем без відповіді та реагування, тому, позивач листом від 29.11.2021 №01/54502 повторно надіслав відповідачу проект протоколу узгодження розбіжностей. У відповідь на зазначений лист відповідач листом від 07.12.2021 №5162/2 відмовився від підписання протоколу узгодження розбіжностей до протоколу розбіжностей, надісланого позивачем.

Зважаючи на Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 07.02.2020 №360, яка, як зазналось колегією суддів вище, є чинною на момент перегляду оскаржуваного рішення в суді апеляційної інстанції, як наявність законодавчо визначених підстав внесення змін до Договору, а також, той факт, що позивачем в порядку досудового врегулювання спору скеровувалися листи із пропозицію укласти додаткову угоду, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про дотримання позивачем порядку внесення змін до договору.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статей 76,77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що заперечення скаржника проти внесення змін до договору фактично зводяться до вірогідності неузгодження таких змін контролюючим органом. При цьому, судом встановлено, що Постанова НКРЕКП від 07.02.2020 №360 є правовою підставою для внесення змін до договірних відносин.

Відхиляючи доводи скаржника колегія суддів також зазначає, що Договір, укладений сторонами не відповідає змісту типового договору, або у разі не приведення договору у відповідність до вимог типового договору з урахуванням внесених до нього змін, чинне законодавство не передбачає можливості безпосереднього застосування до відповідних правовідносин типового договору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.07.2021 у справі №927/1041/19.

Відповідно до абз. 11 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів є установлення, зміна чи припинення господарських правовідносин. Визнання договору укладеним з викладенням його змісту у резолютивній частині судового рішення як один із способів установлення господарських правовідносин є належним способом захисту прав суб`єктів господарювання.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі №916/1423/18 викладено правовий висновок стосовно того, що визначення позивачем предмета спору «про зобов`язання відповідача укласти договір у певній редакції» є письмовим волевиявленням позивача щодо вступу у зобов`язальні правовідносини шляхом укладення такого договору за рішенням суду про укладення договору відповідно до статті 187 ГК України.

За наслідками розгляду такої вимоги у резолютивній частині свого рішення суд, керуючись частиною дев`ятою етапі 238 ГПК України, має зробити висновки про визнання укладеним договору у запропонованій позивачем редакції, виклавши текст редакції договору, яка за висновками суду відповідає вимогам законодавства та визнається судом укладеною, чи висновки про відмову у визнанні укладеним договору у запропонованій позивачем редакції.

Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №910/6139/20.

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого та правомірного висновку, що вимога позивача про визнання укладеною додаткової угоди до Договору забезпечить відновлення порушеного права позивача.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача направити відповідний підписаний екземпляр Додаткової угоди на адресу позивача колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зобов`язання повернути підписаний екземпляр додаткової угоди на адресу позивача суперечить встановленим діючим законодавством способам захисту цивільних прав, а також, є втручанням у господарську діяльність суб`єкта господарювання, що. як наслідок, призводить до порушення його вільного волевиявлення, тому, у зв`язку із чим судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні даної позовної вимоги.

Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-BP Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477- IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене. Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2022 у справі № 911/349/22, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" на рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2022 у справі № 911/349/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2022 у справі № 911/349/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Державним спеціалізованим підприємством "Чорнобильська АЕС".

4. Матеріали справи №911/349/22 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 14.03.2023.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов