РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2023Справа № 910/14416/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САФАРІ ТРЕЙД»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУД ПРОЕКТ»

про стягнення 229 516, 26 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «САФАРІ ТРЕЙД» (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУД ПРОЕКТ» (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 229 516,26 грн, з яких: 162 508,48 грн основний борг, 37 778,38 грн інфляційні втрат, 3 811, 06 грн 3% річних та 25 418, 34 грн пені.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 525, 526, 549, 599, 610, 625, 692 Цивільного кодексу України, ст. 193, 222, 712 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором поставки №99 ФП від 24.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та її розгляд постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

25.01.2023 від представника позивача на виконання вимог ухвали суду надійшла виписка банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 24.06.2021 по 13.01.2023 та письмове підтвердження, що станом на 20.01.2023 ціна позову не змінилась.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Як убачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є: 01010, місто Київ, вулиця Московська, будинок 32/2.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 27.12.2022 направлялась судом на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу відповідача, проте, конверт повернувся з відміткою: "за закінченим терміном зберігання".

Відповідно до вимог частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року (надалі - Правила), і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11, 17 Правил).

Пунктом 99 Правил визначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою Судова повістка, адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (п. 992 Правил).

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19 та від 19.12.2022 у справі № 910/1730/22).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений в праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №910/14416/22 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги вище наведене та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.06.2021 між позивачем (далі - постачальник) та відповідачем (далі - покупець) укладено договір № 99ФП (далі - договір), відповідно до п. 1.1. постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно його оплатити на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2. договору при поставці, право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання представниками сторін відповідної накладної, яка засвідчує момент передачі товару. Постачальник гарантує, що товар за цим договором належить йому на праві власності, а також що треті особи не володіють правами на товар.

Згідно з п. 1.3. загальна вартість договору складається із сум всіх накладних, за якими був поставлений товар згідно з умовами цього договору.

У пункті 3.1. договору сторони погодили, що асортимент на конкретну поставку товару, кількість, дата та час поставки товару визначаються у замовленні покупця. Замовлення може містити інші положення, які визначаються за взаємною згодою сторін. Замовлення направляється постачальнику факсом, електронною поштою чи особисто, на розсуд покупця.

Поставка товару здійснюється на умовах DDP (склад покупця за адресою: м. Київ, вул. Степана Бандери, 36, ТРЦ «Blockbuster Mall») в розумінні офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС-2010) (п. 3.5. договору).

Згідно із п. 4.4. договору прийом товару за якістю проводиться за місцезнаходженням покупця його представником у відповідності до вимог законодавства. В разі необхідності перевірка проводиться із викликом представника постачальника. При виявленні неякісних товарів покупець повідомляє про це постачальника, складає акт і за своїм вибором, має право: відмовитись від прийняття товару; вимагати від постачальника замінити неякісний товар. Постачальник, зобов`язаний провести заміну неякісного товару у 2-х денний строк з моменту вимоги покупця; відмовитись від оплати неякісного товару, а якщо його вже було оплачено, вимагати повернення сплачених грошових коштів. Постачальник, зобов`язаний на протязі одного банківського дня повернути зазначені грошові кошти покупцю.

Відповідно до п. 5.1. договору, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 01.11.2021, розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються протягом 21 календарного дня з моменту поставки кожної партії товару за умови надання покупцю усіх необхідних документів, передбачених п. 3.6. цього договору.

У разі прострочення терміну оплати вартості поставленого товару, що встановлений пунктом 5.1. договору, постачальник має право стягнути з покупця пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, за кожен день прострочення (6.1. договору).

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 22.06.2022 (п. 7.1. договору).

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар за період за 27.01.2022 по 23.02.2022 на загальну суму 177 517, 00 грн, що підтверджується видатковими накладними, які підписані з обох сторін без зауважень та заперечень (а.с. 12 - 47).

Позивач зазначає, що відповідачем оплачено товар на загальну суму 96, 52 грн, що підтверджується випискою банку про рух коштів за період з 24.06.2021 по 13.01.2023, а також відповідачем здійснювалось повернення товару на суму 14 912, 00 грн.

Неоплаченим залишився товар на суму 162 508, 48 грн (177 517, 00 грн - 96, 52 грн - 14 912, 00 грн).

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару, з огляду на що, позивач просить суд стягнути з відповідача 162 508, 48 грн основного боргу, 37 778, 38 грн інфляційних втрат, 3 811, 06 грн 3% річних та 25 418, 34 грн пені.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами договору в позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти такий товар у обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Як слідує із матеріалів справи позивач поставив, а відповідач прийняв товар за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 на загальну суму 177 517, 00 грн, що підтверджується видатковими накладними (а.с. 12 - 47).

Суд зазначає, що вказані видаткові накладні підписані з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Як зазначалось вище судом, відповідачем оплачено товар на загальну суму 96, 52 грн, що підтверджується випискою банку про рух коштів за період з 24.06.2021 по 13.01.2023, а також останнім здійснювалось повернення товару на суму 14 912, 00 грн. Отже, неоплаченим залишився товар на суму 162 508, 48 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо останній день строку для оплати припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то в силу частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Сторонами в пункті 5.1. договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 01.11.2021, погоджено, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються протягом 21 календарних днів з моменту поставки кожної партії товару .

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок строку оплати за видатковими накладними та встановлено, що він виконаний невірно, оскільки останнім не враховано 21 денний термін оплати встановлений в п. 5.1. договору та те, що якщо останній день оплати припадає на вихідний день, а тому він переносить на наступний за ним робочий день.

Враховуючи зазначене вище, судом здійснено власний розрахунок строку оплати за видатковими накладними, враховуючи строк оплати встановлений в п. 5.1. договору та вихідні, а саме:

Видаткова накладна Останній день строку оплати
№ 4421 від 27.01.202217.02.2022
№ 4637 від 28.01.202220.02.2022
№ 4999 від 01.02.202222.02.2022
№ 5134 від 01.02.202222.02.2022
№ 5213 від 02.02.202223.02.2022
№ 5215 від 02.02.202223.02.2022
№ 5234 від 02.02.2022 23.02.2022
№ 5379 від 03.02.202224.02.2022
№ 5381 від 03.02.202224.02.2022
№ 5579 від 04.02.202227.02.2022
№ 5587 від 04.02.202227.02.2022
№ 5753 від 07.02.202228.02.2022
№ 6059 від 08.02.202201.03.2022
№ 6060 від 08.02.202201.03.2022
№ 6061 від 08.02.202201.03.2022
№ 6063 від 08.02.202201.03.2022
№ 6324 від 10.02.202203.03.2022
№ 6325 від 10.02.202203.03.2022
№ 6564 від 11.02.202206.03.2022
№ 6565 від 11.02.202206.03.2022
№ 6567 від 11.02.202206.03.2022
№ 7028 від 15.02.202208.03.2022
№ 7031 від 15.02.202208.03.2022
№ 7032 від 15.02.202208.03.2022
№ 7033 від 15.02.202208.03.2022
№ 7155 від 15.02.202208.03.2022
№ 7303 від 17.02.202210.03.2022
№ 7305 від 17.02.202210.03.2022
№ 7314 від 17.02.202210.03.2022
№ 7355 від 17.02.202210.03.2022
№ 7563 від 18.02.202213.03.2022
№ 7729 від 21.02.202214.03.2022
№ 8096 від 21.02.202214.03.2022
№ 7941 від 22.02.202215.03.2022
№ 8026 від 22.02.202215.03.2022
№ 8165 від 23.02.202216.03.2022
Також закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17.

Суд розцінює часткову оплату відповідача, як визнання ним основного боргу.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості за договором за поставлений товар у розмірі 162 508, 48 грн, доказів її погашення, в тому числі в строки встановлені в договорі, відповідачем не надано та вказана заборгованість не спростована, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення суми основної заборгованості.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача за загальний період з 17.02.2022 по 12.12.2022 пеню в розмірі 25 418, 34 грн.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

У пункті 6.1. договору сторони погодили, що в разі прострочення терміну оплати вартості поставленого товару, що встановлений пунктом 5.1. договору, постачальник має право стягнути з покупця пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, за кожен день прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені в сумі 25 418, 34 грн за період з 17.02.2022 по 12.12.2022, суд зазначає, що він виконаний невірно, оскільки, як установлено судом вище, позивачем невірно визначено строк оплати по вказаним вище видатковим накладним, а тому останнім невірно визначено періоди нарахування пені. Також позивачем не враховано шестимісячний строк нарахування пені визначений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Судом здійснено власний розрахунок пені за несвоєчасну оплату, по кожній видатковій накладній окремо, враховуючи шестимісячний строк нарахування пені встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, при цьому обмежуючись сумами та періодами визначеними позивачем, а саме за загальний період з 18.02.2022 по 17.09.2022, наступним чином:

Видаткова накладна Сума боргу Період нарахування пеніПеня грн
№ 4421 від 27.01.2022 4 229, 48 грн18.02.2022 - 18.08.2022341, 84
№ 4637 від 28.01.2022 1 982, 00 грн21.02.2022 - 21.08.2022162, 63
№ 4999 від 01.02.2022 280, 00 грн23.02.2022 - 23.08.202223, 21
№ 5134 від 01.02.2022 5 445, 60 грн23.02.2022 - 23.08.2022451, 62
№ 5213 від 02.02.2022 5 873, 00 грн24.02.2022 - 24.08.2022489, 15
№ 5215 від 02.02.2022 11 035, 00 грн24.02.2022 - 24.08.2022919, 08
№ 5234 від 02.02.2022 1 320, 00 грн24.02.2022 - 24.08.2022109, 94
№ 5379 від 03.02.2022 13 206, 80 грн25.02.2022 - 25.08.20221 105, 40
№ 5381 від 03.02.2022 1 687, 20 грн25.02.2022 - 25.08.2022141, 22
№ 5579 від 04.02.2022 5 200, 00 грн28.02.2022 - 28.08.2022441, 64
№ 5587 від 04.02.2022 7 696, 00 грн28.02.2022 - 28.08.2022653, 63
№ 5753 від 07.02.2022 4 870, 00 грн01.03.2022 - 01.09.2022425, 63
№ 6059 від 08.02.2022 345, 00 грн02.03.2022 - 02.09.202230, 29
№ 6060 від 08.02.2022 11 370, 00 грн02.03.2022 - 02.09.2022998, 38
№ 6061 від 08.02.2022 8 400, 00 грн02.03.2022 - 02.09.2022737, 58
№ 6063 від 08.02.2022 6 850, 20 грн02.03.2022 -02.09.2022601, 50
№ 6324 від 10.02.2022 5 738, 00 грн04.03.2022- 04.09.2022508, 57
№ 6325 від 10.02.2022 619, 00 грн04.03.2022 - 04.09.202254, 85
№ 6564 від 11.02.2022 4 952, 00 грн07.03.2022 - 07.09.2022445, 00
№ 6565 від 11.02.2022 11 370, 00 грн07.03.2022 07.09.20221 021, 75
№ 6567 від 11.02.2022 4 710, 00 грн07.03.2022 - 07.09.2022423, 26
№ 7028 від 15.02.2022 2 367, 00 грн09.03.2022 -09.09.2022214, 65
№ 7031 від 15.02.2022 13 106, 20 грн09.03.2022 - 09.09.20221 188, 54
№ 7032 від 15.02.2022 5 080, 00 грн09.03.2022 - 09.09.2022460, 67
№ 7033 від 15.02.2022 91, 00 грн09.03.2022 - 09.09.20228, 24
№ 7155 від 15.02.2022 5 560, 00 грн09.03.2022 - 09.09.2022504, 20
№ 7303 від 17.02.2022 1 320, 00 грн11.03.2022 - 11.09.2022120, 79
№ 7305 від 17.02.2022 2 443, 50 грн11.03.2022 - 11.09.2022223, 60
№ 7314 від 17.02.20224 560, 00 грн11.03.2022 - 11.09.2022417, 27
№ 7355 від 17.02.2022 1 709, 50 грн11.03.2022 - 11.09.2022156, 42
№ 7563 від 18.02.2022 3 125, 00 грн14.03.2022 - 14.09.2022289, 81
№ 7729 від 21.02.2022 1 860, 00 грн15.03.2022 - 15.09.2022173, 25
№ 8096 від 21.02.2022 63, 00 грн15.03.2022 - 15.09.20225, 86
№ 7941 від 22.02.20223 800, 00 грн16.03.2022 - 16.09.2022355, 53
№ 8026 від 22.02.2022175, 00 грн16.03.2022 - 16.09.202216, 37
№ 8165 від 23.02.202269, 00 грн17.03.2022 - 17.09.20226, 49
Всього:14 227, 56
За розрахунком суду розмір пені за загальний період з 18.02.2022 по 17.09.2022 становить 14 227, 56 грн, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі визначеному судом - 14 227, 56 грн.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 3 811, 06 грн 3% річних за загальний період з 17.02.2022 по 12.12.2022 та 37 778, 38 грн інфляційних втрат за період з лютого по жовтень 2022 року.

Частиною 1 статті 625 Цивільного Кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 Цивільного Кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок 3 % річних у розмірі 3 811, 06 грн за загальний період з 17.02.2022 по 12.12.2022, суд зазначає, що він виконаний невірно, оскільки, як установлено судом вище, позивачем невірно визначено строк оплати по вказаним вище накладними, а тому останнім невірно визначено періоди нарахування 3 % річних, тому судом здійснено перерахунок 3 % річних за загальний період з 18.02.2022 по 12.12.2022, при цьому обмежуючись сумами та періодами визначеними позивачем, а саме наступним чином:

Видаткова накладна Сума боргу Період нарахування 3 % річних3 % річних грн
№ 4421 від 27.01.2022 4 229, 48 грн18.02.2022 - 12.12.2022103, 59
№ 4637 від 28.01.2022 1 982, 00 грн21.02.2022 - 12.12.202248, 06
№ 4999 від 01.02.2022 280, 00 грн23.02.2022 - 12.12.20226, 74
№ 5134 від 01.02.2022 5 445, 60 грн23.02.2022 12.12.2022131, 14
№ 5213 від 02.02.2022 5 873, 00 грн24.02.2022 - 12.12.2022140, 95
№ 5215 від 02.02.2022 11 035, 00 грн24.02.2022 - 12.12.2022264, 84
№ 5234 від 02.02.2022 1 320, 00 грн24.02.2022 - 12.12.202231, 68
№ 5379 від 03.02.2022 13 206, 80 грн25.02.2022 - 12.12.2022315, 88
№ 5381 від 03.02.2022 1 687, 20 грн25.02.2022 - 12.12.202240, 35
№ 5579 від 04.02.2022 5 200, 00 грн28.02.2022 - 12.12.2022123, 09
№ 5587 від 04.02.2022 7 696, 00 грн28.02.2022 - 12.12.2022182, 17
№ 5753 від 07.02.2022 4 870, 00 грн01.03.2022 - 12.12.2022114, 88
№ 6059 від 08.02.2022 345, 00 грн02.03.2022 - 12.12.20228, 11
№ 6060 від 08.02.2022 11 370, 00 грн02.03.2022 - 12.12.2022267, 27
№ 6061 від 08.02.2022 8 400, 00 грн02.03.2022 - 12.12.2022197, 46
№ 6063 від 08.02.2022 6 850, 20 грн02.03.2022 - 12.12.2022161, 02
№ 6324 від 10.02.2022 5 738, 00 грн04.03.2022- 12.12.2022133, 94
№ 6325 від 10.02.2022 619, 00 грн04.03.2022 - 12.12.202214, 45
№ 6564 від 11.02.2022 4 952, 00 грн07.03.2022 - 12.12.2022114, 37
№ 6565 від 11.02.2022 11 370, 00 грн07.03.2022 - 12.12.2022262, 60
№ 6567 від 11.02.2022 4 710, 00 грн07.03.2022 - 12.12.2022108, 78
№ 7028 від 15.02.2022 2 367, 00 грн09.03.2022 -12.12.202254, 28
№ 7031 від 15.02.2022 13 106, 20 грн09.03.2022 - 12.12.2022300, 54
№ 7032 від 15.02.2022 5 080, 00 грн09.03.2022 - 12.12.2022116, 49
№ 7033 від 15.02.2022 91, 00 грн09.03.2022 - 12.12.20222, 09
№ 7155 від 15.02.2022 5 560, 00 грн09.03.2022 - 12.12.2022127, 50
№ 7303 від 17.02.2022 1 320, 00 грн11.03.2022 - 12.12.202230, 05
№ 7305 від 17.02.2022 2 443, 50 грн11.03.2022 - 12.12.202255, 63
№ 7314 від 17.02.20224 560, 00 грн11.03.2022 - 12.12.2022103, 82
№ 7355 від 17.02.2022 1 709, 50 грн11.03.2022 - 12.12.202238, 92
№ 7563 від 18.02.2022 3 125, 00 грн14.03.2022 - 12.12.202270, 38
№ 7729 від 21.02.2022 1 860, 00 грн15.03.2022 - 12.12.202241, 74
№ 8096 від 21.02.2022 63, 00 грн15.03.2022 - 12.12.20221, 41
№ 7941 від 22.02.2022 3 800, 00 грн16.03.2022 - 12.12.202284, 95
№ 8026 від 22.02.2022175, 00 грн16.03.2022 - 12.12.20223, 91
№ 8165 від 23.02.2022 69, 00 грн17.03.2022 - 12.12.20221, 54
Всього:3 804, 62
За розрахунком суду розмір 3 % річних за загальний період з 18.02.2022 по 12.12.2022 року становить 3 804, 62 грн, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі визначеному судом - 3 804, 62 грн.

Також перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 37 778, 38 грн за період з лютого по жовтень 2022 року, суд зазначає, що він виконаний невірно, оскільки при розрахунку останнім не враховано, що якщо час прострочення в неповному місяці менше або дорівнює половині, за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується, а тому період нарахування інфляційних втрат починається в березні 2022 року.

Судом здійснено власний розрахунок інфляційних втрат за період з березня по жовтень 2022 року, а саме наступним чином:

Сума боргу (грн)Період нарахування інфляціїІнфляція (грн)
158 464, 48березень 2022 року7 130, 90
162 508, 48квітень - жовтень 2022 року26 135, 29
Всього:33 266, 19
За розрахунком суду розмір інфляційних втрат за період з березня по жовтень 2022 року становить 33 266, 19 грн, а тому позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі визначеному судом - 33 266, 19 грн.

Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її сплати не надано.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 162 508, 48 грн основного боргу, 14 227, 56 грн пені, 3 804, 62 грн 3% річних та 33 266, 19 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУД ПРОЕКТ» (01010, місто Київ, вулиця Московська, будинок 32/2, ідентифікаційний код 43418516) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САФАРІ ТРЕЙД» (03141, місто Київ, вулиця Миколи Амосова, будинок 4, ідентифікаційний код 38931560) 162 508 (сто шістдесят дві тисячі п`ятсот вісім) грн 48 коп. основного боргу, 14 227 (чотирнадцять тисяч двісті двадцять сім) грн 56 коп. пені, 3 804 (три тисячі вісімсот чотири) грн 62 коп. 3% річних, 33 266 (тридцять три тисячі двісті шістдесят шість) грн 19 коп інфляційних втрат та 3 207 (три тисячі двісті сім) грн 10 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А. Карабань