ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року

м. Київ

cправа № 914/1661/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Васьковського О.В., Погребняка В.Я.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:

скаржника - адвокат Кикіш С.-М.Р.

Ганайлюка Б.А. - адвокат Демідонт Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Західного апеляційного господарського суду

від 14.12.2022 (в частині закриття провадження щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про вимоги забезпеченого кредитора та внесення змін до реєстру відомостей про майно Товариства з додатковою відповідальністю "Львівбудкомплектація")

у справі № 914/1661/20

про банкрутство Товариства з додатковою відповідальністю "Львівбудкомплектація" ,-

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою господарського суду Львівської області від 22.09.2020 відкрито провадження у справі № 914/1661/20 про банкрутство ТДВ "Львівбудкомплектація"; введено процедуру розпорядження майном.

2. 13.01.2021 ОСОБА_1 надіслала арбітражному керуючому Зубачику В.Р., та до Господарського суду Львівської області заяву з проханням в порядку вимог частини восьмої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства окремо повідомити Господарський суд Львівської області про вимоги забезпеченого кредитора ОСОБА_1 до боржника Товариства з додатковою відповідальністю "Львівбудкомплектація" на підставі іпотечного договору.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.03.2021 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вимоги забезпеченого кредитора та внесення до реєстру відомостей про майно ТДВ "Львівбудкомплектація", котре є предметом іпотеки за іпотечним договором від 16.06.2016 - відмовлено; припинено обтяження - іпотеку нерухомого майна боржника та заборону його відчуження, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором, укладений між ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ТДВ "Львівбудкомплектація" (іпотекодавець), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального коуругу Дячук О.А., зареєстрований в реєстрі за № 5158, саме: земельна ділянка, кадастровий № :03:000:00314, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 та будівлі загальною площею 3095 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та складається із виробничо-лабораторний комплекс, А-2 - загальною площею 400,7 кв.м., вага , Б-1 - загальною площею 74,3 кв.м., склад допоміжних матеріалів, В-1 - загальною площею 1980,6 кв.м., склад-навіс, Г-1 - загальною площею 639,4 кв.м.

4. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 вимоги апеляційної скарги задоволено частково, ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.03.2022 у справі №914/1661/20 про відмову у задоволенні заяви забезпеченого кредитора ОСОБА_1 і припинення іпотеки нерухомого майна скасовано. Справу повернено до Господарського суду Львівської області для розгляду заяви кредитора ОСОБА_1 про визнання її вимог, як забезпеченого кредитора. Стягнуто з ТДВ "Львівбудкомплектація" на користь ОСОБА_1 2 270,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Постановою Верховного Суду від 06.07.2022 касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Львівбудкомплектація" задоволено частково, скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 у справі № 914/1661/20 щодо ухвали Господарського суду Львівської області від 18.03.2021 в частині кредиторських вимог ОСОБА_1 та в частині стягнення судового збору з ТДВ "Львівбудкомплектація", в решті постанову залишено без змін. Справу № 914/1661/20 у скасованій частині направлено на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

6. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.03.2021 у справі № 914/1661/20 в частині розгляду заяви ОСОБА_1 скасовано. Прийнято в цій частині нове рішення, яким провадження щодо розгляду вказаної заяви закрито.

Рух касаційної скарги

7. ОСОБА_1 звернулась із касаційною скаргою від 16.01.2023 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі № 914/1661/20 (в частині закриття провадження щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про вимоги забезпеченого кредитора та внесення змін до реєстру відомостей про майно Товариства з додатковою відповідальністю "Львівбудкомплектація").

8. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № 914/1661/20 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В. В., судді - Васьковського О. В., судді - Погребняка В. Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2023.

9. Ухвалою Верховного Суду від 01.02.2023 відкрито касаційне провадження у справі № 914/1661/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 від 16.01.2023 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 (в частині закриття провадження щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про вимоги забезпеченого кредитора та внесення змін до реєстру відомостей про майно Товариства з додатковою відповідальністю "Львівбудкомплектація"); призначено розгляд касаційної скарги на 28.02.2023 о 10:15 год.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими аргументами особи, яка подала касаційну скаргу.

10. Не погоджуючись з ухваленою постановою, ОСОБА_1 подано касаційну скаргу в якій остання просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині закриття провадження щодо розгляду заяви ОСОБА_1 та направити справу у скасованій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

11. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

11.1 Суд апеляційної інстанції не виконав вказівок суду касаційної інстанції, не врахував правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 905/2852/16, від 19.05.2021 у справі № 925/367/20, детально не проаналізував та не встановив склад і розмір грошових вимог ОСОБА_1 та не врахував приписи статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

11.2 Судом апеляційної інстанції не враховано наявність спірних неврегульованих питань між ОСОБА_1 , іпотекодавцем та боржником за основним зобов`язанням, а тому рішення про закриття провадження з посиланням на відсутність предмету спору ухвалено з порушенням норм статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

11.3 Закриваючи провадження щодо розгляду заяви ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції порушено приписи статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства та не враховано правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.10.2019 № 910/11946/18.

12. Представник скаржника в судовому засіданні 28.02.2023 підтримала касаційну скаргу з підстав викладених у ній.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

13. Боржником подано відзив на касаційну скаргу в якому останній просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

14. Представник Ганайлюка Б.А. в судовому засіданні 28.02.2023 просив залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Позиція Верховного Суду

15. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

16. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

17. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

18. Як вже було зазначено, постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.03.2021 у справі № 914/1661/20 в частині розгляду заяви ОСОБА_1 скасовано. Прийнято в цій частині нове рішення, яким провадження щодо розгляду вказаної заяви закрито.

19. Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

19.1 13.01.2021 ОСОБА_1 надіслала арбітражному керуючому Зубачику В.Р., та для відома до господарського суду Львівської області заяву (вх. г/с Л/о № 664/21 від 13.01.2021) з проханням в порядку вимог частини восьмої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства окремо повідомити Господарський суд Львівської області про вимоги забезпеченого кредитора ОСОБА_1 до боржника (майнового поручителя - іпотекодавця) Товариства з додатковою відповідальністю "Львівбудкомплектація" на підставі іпотечного договору від 16.06.2016, укладеного між ОСОБА_1 та ТДВ "Львівбудкомплектація", посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 5158, що на момент надіслання іпотекодавцеві вимоги (23.07.2018) про усунення порушення складала загальну суму 7 698 764,83 грн, що еквівалентно 291 178,7 доларів США (борг за позикою - 5 708 396,00 грн (215 900,00 доларів США); 195 649,40 грн - 3% річних; 653 040,50 грн - інфляційні втрати; 43 180,00 доларів США - штраф), - а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави: будівлі загальною площею 3 095 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування складських та виробничих приміщень площею 1,7319 га, яка знаходиться за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с.Сороки-Львівські, кадастровий № :000:0031. з додатками (том 6, а.с. 183-217).

19.2 Розпорядник майна у звіті вих.№ 02-01/02 від 02.02.2021 повідомив суд про те, що він не може визнати вимоги заставного кредитора ОСОБА_1 , оскільки у нього відсутні дані щодо реального стану заборгованості позичальника Ганайлюка Б.А. згідно договору позики від 07.06.20216, стороною якого боржник не є.

19.3 03.03.2021 ОСОБА_1 надіслала арбітражному керуючому Зубачику В.Р., та для відома до Господарського суду Львівської області заяву (вх. г/с Л/о № 5058/21 від 03.03.2021 в якій повторно просила арбітражного керуючого в порядку положень частини восьмої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства повідомити господарський суд Львівської області про вимоги забезпеченого кредитора до боржника. При цьому, зазначила, що даною заявою повідомляє розпорядника майном боржника та господарський суд, що в жодному випадку не відмовляється від вимог, забезпечених заставою (іпотечним договором укладеним 16.06.2016, укладеним між ОСОБА_1 та ТДВ "Львівбудкомплектація". При цьому зазначила, що враховуючи матеріали позовів у справі № 545/1620/20, що перебуває в провадженні Сокальського районному суду Львівської області та по справі № 450/1663/20, що перебуває у провадженні Пустомитівськго районного суду Львівської області розмір вимог забезпеченого кредитора 8 676 606,53 грн, з яких 5 671 898,75 - сума позики; 1 134 379,75 грн - штраф; 1 361 255,70 - інфляційні втрати; та 509 072,33 грн - 3 % річних (том 7 а.с.4-82).

19.4 Незважаючи на те, що вказані вище дві заяви були адресовані господарському суду лише як другому адресату "для відома", ухвалою господарського суду Львівської області від 02.03.2021 у даній справі заяву ОСОБА_1 прийнято та призначено до розгляду, а оскарженою ухвалою прийнято рішення про відмову у її задоволенні.

19.5 Заяви ОСОБА_1 направлені до відома Господарському суду Львівської області за вх. г/с Л/о № 664/21 від 13.01.2021 та вх. г/с Л/о №5058/21 від 03.03.2021 подані в порядку положень частини восьмої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, що чітко зазначено по тексі самих заяв, та з вимогою саме до розпорядника майна повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, що забезпечені заставою. Окрім цього, ОСОБА_1 у своїх заявах повідомила, що в жодному випадку не відмовляється від вимог, що забезпечені заставою.

19.6 Однак, у матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до господарського суду Львівської області, у порядку визначеному положеннями частин другої, третьої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства з заявою про визнання кредиторських вимог.

19.7 Подані ж ОСОБА_1 заяви для відома до господарського суду Львівської області вх. г/с Л/о № 664/21 від 13.01.2021 та вх. г/с Л/о № 5058/21 від 03.03.2021 не визнаються судом апеляційної інстанції ні заявами з кредиторськими вимогами до боржника, ні іншими заявами, що подані на розгляд саме суду. Аналізуючи подані арбітражному керуючому заяви ОСОБА_1 колегія суддів приходить до висновку, що заявник при їх направленні в принципі не звертався безпосередньо до суду з проханням вирішити будь-яке питання.

19.8 Згідно положень статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

19.9 З огляду на відсутність в матеріалах справи заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника поданої в порядку вимог частин другої, третьої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, а також те, що розглянута господарським судом заява ОСОБА_1 про внесення її вимог до реєстру вимог кредиторів, як таких, що забезпечені майном боржника не адресувалася безпосередньо суду для розгляду, а надана суду лише "для відома", колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав закриття провадження у справі частині розгляду заяви ОСОБА_1 про вимоги забезпеченого кредитора та внесення до реєстру відомості про майно ТДВ "Львівбудкомплектація", котре є предметом іпотеки за іпотечним договором від 16.06.2016., посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 5158.

20. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає такі висновки суду апеляційної інстанції помилковими з огляду на наступне.

20.1 Як встановлено судами попередніх інстанцій та зазначено вище, 13.01.2021 ОСОБА_1 надіслала арбітражному керуючому Зубачику В.Р., та для відома до господарського суду Львівської області заяву (вх. г/с Л/о № 664/21 від 13.01.2021) з проханням в порядку вимог частини восьмої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства окремо повідомити Господарський суд Львівської області про вимоги забезпеченого кредитора ОСОБА_1 до боржника (майнового поручителя - іпотекодавця) Товариства з додатковою відповідальністю "Львівбудкомплектація" на підставі іпотечного договору від 16.06.2016, укладеного між ОСОБА_1 та ТДВ "Львівбудкомплектація", посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 5158, що на момент надіслання іпотекодавцеві вимоги (23.07.2018) про усунення порушення складала загальну суму 7 698 764,83 грн, що еквівалентно 291 178,7 доларів США (борг за позикою - 5 708 396,00 грн (215 900,00 доларів США); 195 649,40 грн - 3% річних; 653 040,50 грн - інфляційні втрати; 43 180,00 доларів США - штраф), - а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави: будівлі загальною площею 3 095 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування складських та виробничих приміщень площею 1,7319 га, яка знаходиться за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с.Сороки-Львівські, кадастровий № :000:0031. з додатками (том 6, а.с. 183-217).

20.2 03.03.2021 ОСОБА_1 надіслала арбітражному керуючому Зубачику В.Р., та для відома до Господарського суду Львівської області заяву (вх. г/с Л/о № 5058/21 від 03.03.2021 в якій повторно просила арбітражного керуючого в порядку положень частини восьмої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства повідомити господарський суд Львівської області про вимоги забезпеченого кредитора до боржника. При цьому, зазначила, що даною заявою повідомляє розпорядника майном боржника та господарський суд, що в жодному випадку не відмовляється від вимог, забезпечених заставою (іпотечним договором укладеним 16.06.2016, укладеним між ОСОБА_1 та ТДВ "Львівбудкомплектація". При цьому зазначила, що враховуючи матеріали позовів у справі № 545/1620/20, що перебуває в провадженні Сокальського районному суду Львівської області та по справі № 450/1663/20, що перебуває у провадженні Пустомитівськго районного суду Львівської області розмір вимог забезпеченого кредитора 8 676 606,53 грн, з яких 5 671 898,75 - сума позики; 1 134 379,75 грн - штраф; 1 361 255,70 - інфляційні втрати; та 509 072,33 грн - 3 % річних (том 7 а.с.4-82).

20.3 Колегія суддів зазначає, що у статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою.

20.4 Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

20.5 Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

20.6 У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11.09.1997 (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

20.7 Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

20.8 Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

20.9 Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

20.10 За змістом частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

20.11 Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).

20.12 Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункт 3 пункту 3.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

20.13 Відповідно до статті 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Аналогічна норма також міститься у статті 572 Цивільного кодексу України.

20.14 Стаття 589 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

20.15 Частинами першою, другою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

20.16 Питання особливого правового захисту прав забезпеченого кредитора знаходило своє відображення у Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на всіх стадіях процедури банкрутства.

20.17 Відповідно до статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є не забезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Розпорядник майна зобов`язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

20.18 Норма статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" текстуально відтворена в Кодексі України з процедур банкрутства, а саме: частина восьма статті 45 встановлює, що розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за відсутності таких заяв - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром.

20.19. Отже, з моменту введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства правове регулювання статусу забезпеченого кредитора, зокрема в частині порядку набуття ним статусу учасника (сторони) у справі про банкрутство, не змінилося.

20.20 Тобто наявність забезпечення виконання грошового зобов`язання у вигляді застави/іпотеки надає такій особі (статус кредитора якої ще не підтверджено) певні особливості у статусі і обсязі протягом процедур банкрутства порівняно з іншими кредиторами боржника.

20.21 Відповідно до висновків про застосування норми права, викладених Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суд у постанові від 22.10.2019 у справі № 910/11946/18, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" наслідки, що настають з моменту порушення справи про банкрутство, полягають, зокрема, в обмеженні прав заставодержателя майна боржника вільно обирати способи та процедуру звернення стягнення на передане в заставу (іпотеку) майно, а також в особливостях задоволення вимог забезпечених кредиторів до боржника - лише в порядку, передбаченому Законом про банкрутство, та в межах провадження у справі про банкрутство.

20.22 А тому ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство має наслідком зміну порядку задоволення вимог заставодержателя майна боржника, у зв`язку з чим є судовим рішенням, яке ухвалено про права та інтереси цієї особи, що надає заставодержателю права заперечувати у підготовчому засіданні відкриття провадження у справі про банкрутство боржника з наділенням у такому разі заставодержателя процесуальними правами учасника у справі про банкрутство - щодо подання клопотань, надання доказів тощо, а відповідно, і процесуальним правом на оскарження ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство у розумінні частини першої статті 254 Господарського процесуального кодексу України. Такий висновок Верховного Суду ґрунтується на нормах матеріального права, що регулюють питання застави та відповідних прав (Цивільний кодекс України, Закон України "Про заставу", Закон України "Про іпотеку"). Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19.

20.23 З огляду на викладене, помилковим є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність доказів звернення ОСОБА_1 до Господарського суду Львівської області, у порядку визначеному положеннями частин другої, третьої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства з заявою про визнання кредиторських вимог, оскільки із системного аналізу приписів абзацу 2 частини другої та частини восьмої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства убачається, що повідомлення господарського суду про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника а також внесення окремо до реєстру відомостей про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром, незалежно від наявності відповідної заяви заставного кредитора, згідно приписів закону є обов`язком саме розпорядника майна.

20.24 Враховуючи наведене, помилкове закриття провадження у справі в частині розгляду заяви ОСОБА_1 , в цьому випадку може призвести до позбавлення особи передбаченого законом права на доступ до суду, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення, яке ухвалено про її права та інтереси.

21. Верховний Суд зазначає, що суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність та обґрунтованість рішення у справі, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

22. Верховний Суд також зазначає, що у пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

23. Метою апеляційного перегляду справи є перевірка правильності й законності рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи повторно. Близька за змістом правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 904/3526/20, від 09.02.2022 у справі № 17/169-07.

24. Отже, користуючись правами суду першої інстанції, в межах повноважень, наданих апеляційному господарському суду процесуальним законом, суд апеляційної інстанції, з метою здійснення апеляційного перегляду та дотримання принципів справедливості та балансу інтересів, має дослідити всі наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності з наданням їм належної правової оцінки.

25. Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

26. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

27. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

28. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанцій таким вимогам закону не відповідає.

29. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

30. Вказані вимоги судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови не були дотримані.

31. З огляду на викладене, аргументи касаційної скарги знайшли своє підтвердження під час касаційного провадження.

32. Відповідно до частини четвертої статті 310 Господарського процесуального кодексу України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

33. З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що Суд дійшов висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права - статей 231, 237 Господарського процесуального кодексу України, незастосування норм матеріального права - статей 55, 129 Конституції України, неправильне застосування норм матеріального права - статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги та про необхідність скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та направлення справи у скасованій частині на новий апеляційний розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

34. При цьому, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зазначити таке.

35. Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт, тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

36. Отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору.

37. Заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство вимоги.

38. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом.

39. Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора.

40. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.02.2019 у справі № 908/710/18.

41. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18).

42. У постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15 наведено правовий висновок, відповідно до якого на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.

43. Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України), допустимості (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України), достовірності (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України) та вірогідності (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.

44. Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог.

45. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18.

46. Тому, при новому розгляді суду необхідно в передбаченому законом порядку здійснити розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.03.2021 у цій справі, врахувати правові висновки викладені у наведених вище постановах Верховного Суду, встановити обґрунтованість або необґрунтованість вимог ОСОБА_1 до боржника, за підтвердження обґрунтованості таких вимог встановити їх склад та розмір, повно та всебічно дослідити дійсні обставини справи, надати належну оцінку зібраним у справі доказам, їх належності та допустимості, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону, з урахуванням зауважень викладених в цій постанові, постановити законне та обґрунтоване рішення.

47. Оскільки Касаційний господарський суд дійшов висновку, що постанова Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі № 914/1661/20 підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 від 16.01.2023 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 (в частині закриття провадження щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про вимоги забезпеченого кредитора та внесення змін до реєстру відомостей про майно Товариства з додатковою відповідальністю "Львівбудкомплектація") у справі № 914/1661/20 задовольнити.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 (в частині закриття провадження щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про вимоги забезпеченого кредитора та внесення змін до реєстру відомостей про майно Товариства з додатковою відповідальністю "Львівбудкомплектація") у справі № 914/1661/20 скасувати.

3. Справу № 914/1661/20 у скасованій частині направити на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді О. В. Васьковський

В. Я. Погребняк