РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023Справа № 910/11825/22

За позовом Національного банку України;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс";

про стягнення 676 960,00 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Рябий І.П.

Представники:

Від позивача: Кузьменко Ю.С., уповноважена особа;

Матвієнко В. М., уповноважена особа;

Від відповідача: Серебряник О.О., адвокат, ордер серії АА № 1256838 від 05.12.2022.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" на користь позивача штрафні санкції за договором № 102797 від 20.01.2021 у розмірі 676 960,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань на підставі договору про закупівлю природного газу № 102797 від 20.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 відкрито провадження у справі № 910/11825/22 та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

До господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" надійшов відзив на позовну заяву разом з клопотання про поновлення пропущеного строку на його подання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" пропущений строк на подання відзиву на позовну заяву.

До господарського суду від Національного банку України надійшла відповідь на відзив.

Також від Національного банку України надійшли заперечення проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 постановлено здійснювати розгляд справи № 910/11825/22 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.01.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2023 закрито підготовче провадження та призначити справу № 910/11825/22 до судового розгляду по суті на 31.01.2023.

У судовому засіданні 31.01.2023 судом оголошено перерву до 21.02.2023.

Під час розгляду спору по суті у судовому засіданні 21.02.2023 представники позивача позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.02.2023 проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

21.02.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За результатами проведення відкритих торгів на закупівлю "Природний газ - 09123000-7" між Національним банком України (далі - споживач, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр газ ресурс" (далі - постачальник, відповідач) (разом далі - сторони) було укладено договір № 102797 від 20.01.2021 про закупівлю природного газу (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язався постачати природний газ - 09123000-7 споживачу, код ДК 021:2015 - 09120000-6 "Газове паливо" (далі - газ та/або природний газ) та здійснювати замовлення потужності щодо кожного періоду та обсягу постачання газу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу та потужності в розмірах, строки та порядку, що визначені цим договором.

У п. 1.2. договору сторони узгодили орієнтований річний обсяг постачання газу/обсяг для замовлення потужності - 429,00 тис. куб. м.

Згідно з п. 1.3. договору, орієнтовані планові обсяги постачання газу по місяцях на період дії цього договору наведені в додатку 5 до цього договору (можуть змінюватись відповідно до заявок споживача).

Пунктом 1.6. договору встановлено, що заяви на замовлення або зміну потужності за формою, встановленою у додатку 1 до цього договору, надсилаються споживачем на електронну адресу постачальника: .

Як вбачається з п. 1.7. договору, споживач має право замовити потужність у разі дотримання строків та порядку розрахунків за договором на такі періоди: 1) річний - у разі подання заявки з 15 січня по 30 січня поточного газового року; 2) квартальний газового року, наступного за газовим роком, - у разі подання заявки з 15 березня до 30 березня поточного газового року; 3) квартальний поточного газового року, у разі подання заявки не пізніше ніж за 45 календарних днів до 01 числа першого місяця, для якого замовляється потужність; 4) місячний поточного газового року - у разі подання заявки не пізніше ніж за 45 календарних днів до 01 числа місяця, для якого замовляється потужність; 5) на добу наперед - у разі подання заявки не пізніше 12.00 поточної доби (D-1).

Відповідно до п. 2.3. договору, заява з плановими обсягами газу на розрахунковий місяць надсилається споживачем на офіційну електронну адресу постачальника за 12 (дванадцять) календарних днів до початку розрахункового місяця.

Як встановлено п. 2.4. договору, коригування (уточнення) планових обсягів газу здійснюється за письмовою заявою споживача постачальнику, у разі, якщо споживач повідомив постачальника про заміну планових обсягів газу не пізніше 12.00 поточної доби (D-1).

У п. 2.5. сторони передбачили, що визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

(п.п. 2.5.1.) За підсумками розрахункового періоду споживач до 05 (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (про транспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

(п.п. 2.5.2.) На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом 3 (трьох) робочих днів від дати отримання цих даних готує по два примірники акта приймання-передачі природного газу та акта приймання-передачі потужності за розрахунковий період, підписаних уповноваженою особою постачальника.

(п.п. 2.5.3.) Споживач протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі природного газу та акта приймання-передачі потужності у разі відсутності зауважень зобов`язується підписати ці акти та передати по одному їх примірнику постачальнику або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу та/або акта приймання-передачі потужності та визначити строки для усунення постачальником зауважень.

(п.п. 2.5.4.) У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі природного газу та/або акта приймання-передачі потужності споживачем, обсяг постачання (споживання) газу та/або замовленої потужності не може встановлюватись постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ.

(п.п. 2.5.5.) У випадку відмови споживача від підписання акта приймання-передачі газу та/або акта приймання-передачі потужності, постачальник зобов?язаний усунути недоліки, на які посилається споживач, та надати на повторний розгляд та підписання споживачу виправлений та/або відкоригований акт приймання-передачі газу та/або акт приймання-передачі потужності протягом 2 (двох) календарних днів від дати отримання постачальником письмової відмови від підписання акта приймання-передачі газу та/або акта приймання-передачі потужності.

(п.п. 2.5.6.) Письмовою відмовою від підписання акта приймання-передачі газу та/або акта приймання-передачі потужності постачальника вважається повідомлення споживача про таку відмову шляхом надсилання електронного листа на офіційну електронну адресу постачальника.

У п. 2.7. сторони погодили, що строк постачання природного газу: протягом 12 (дванадцяти) календарних місяців від дати початку постачання природного газу за цим договором, зазначеної у першій заяві з плановими обсягами газу на розрахунковий місяць (пункт 2.3 цього договору).

Пунктом 4.2. договору встановлено, що загальна вартість цього договору становить не більше 3 384 800,00 грн, у тому числі ПДВ (20%) 564 133,33 грн.

Тариф на потужність встановлюється НКРЕКП або оператором ГТС та станом на дату укладення цього договору становить 163,90 грн, в т.ч. ПДВ (20%) за 1 000 куб.м. природного газу на добу, та не включається до ціни природного газу (п. 4.3. договору).

За змістом п. 5.1. договору, розрахунковий період за цим договором становить один газовий місяць.

Відповідно до п. 5.2. договору, оплата газу, спожитого за розрахунковий місяць, здійснюється за фактично поставлений газ протягом 10 (десяти) робочих днів від дати підписання уповноваженими особами обох сторін акта приймання-передачі природного газу за відповідний місяць. Оплата здійснюється за умови наявності в акті приймання-передачі природного газу за звітний місяць посилання на повний номер і дату укладання цього договору, останнього додаткового договору до цього договору (у разі укладення) та вказаної вартості поставленого газу.

В розділі 6 договору сторони визначили взаємні права та обов`язки.

У п. 6.1. договору визначено право постачальника, зокрема:

(п.п. 6.1.3) отримувати повну і достовірну інформацію від споживача щодо режимів споживання природного газу;

(п.п. 6.1.4.) ініціювати процедуру припинення (обмеження) постачання газу споживачу згідно з умовами цього договору та Правил постачання газу;

(п.п. 6.1.5.) надавати доручення Оператору ГРМ щодо обмеження (припинення) постачання газу споживачеві згідно з умовами цього договору та відповідно до порядку, встановленого законодавством;

(п.п. 6.1.8.) Проводити разом зі споживачем звіряння фактично використаних обсягів природного газу.

Пунктом п. 6.2. договору встановлені обов`язки постачальника, у тому числі:

(п.п. 6.2.1.) забезпечувати постачання газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором, за умови дотримання споживачем дисципліни відбору газу та розрахунків за його постачання з урахуванням вимог пунктів 4.8, 4.9, підпункту 4.8.1. цього договору;

(п.п. 6.2.2.) забезпечувати подання всіх необхідних документів для підтвердження Оператором ГТС необхідного споживачу обсягу природного газу за умови, що споживач виконав власні обов`язки перед постачальником, для замовлення необхідного споживачу обсягу природного газу;

(п.п. 6.2.3.) розглядати запити споживача, які стосуються питань постачання природного газу за цим договором;

(п.п. 6.2.5.) щомісячно складати та передавати на підпис споживачу акт приймання-передачі природного газу, акт приймання-передачі потужності у порядку, визначеному договором.

Пунктом 6.3. договору визначені права споживача, зокрема споживач має право:

(п.п. 6.3.1.) отримувати природний газ в обсягах та на умовах, визначених цим договором;

(п.п. 6.3.2.) самостійно припиняти (обмежувати) відбір природного газу для власних потреб з дотриманням вимог чинного законодавства;

(п.п. 6.3.3.) вимагати поновлення постачання газу в установленому законодавством порядку після усунення порушень і компенсації оплати вартості послуг з відключення та підключення, якщо припинення газопостачання відбулося без розірвання цього договору;

(п.п. 6.3.4.) достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір, письмово повідомивши про це постачальника у строк не пізніше ніж за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до дня фактичного розірвання договору.

Пунктом 6.4. договору визначені обов`язки споживача, у тому числі:

(п.п. 6.4.1.) дотримуватись дисципліни споживання газу, визначеної цим договором, а також Правилами постачання газу;

(п.п. 6.4.9.) у разі необхідності різкої зміни обсягів споживання газу (більше ніж на 50% від середньодобового обсягу) споживач зобов`язаний повідомити про це постачальника та Оператора ГРМ письмово не пізніше ніж за 3 (три) робочих дні до дати такої зміни.

За змістом п. 6.5. договору, сторони мають також інші права та обов`язки, що передбачені цим договором, Правилами постачання газу або імперативно встановлені чинним законодавством України.

Як вбачається з п. 7.1. договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором і чинним законодавством України.

Пунктом 7.2. договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором винна сторона, що встановлюється за згодою сторін або за рішенням суду, повинна відшкодувати іншій стороні на її вимогу збитки в повному обсязі, якщо вони завдані в період чи внаслідок виконання умов цього договору.

Згідно з п.п. 7.4.1. договору, Постачальник несе відповідальність за майнову шкоду у повному обсязі, заподіяну споживачеві внаслідок обмеження/припинення постачання газу в пунктах призначення, що здійснене з порушенням установленого законодавством порядку.

Відповідно до п.п. 7.4.5. договору, у разі відмови постачальника в односторонньому порядку виконувати цей договір або у разі розірвання договору з ініціативи споживача у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконання постачальником зобов`язань за цим договором (крім випадків визначених розділом 8 цього договору) постачальник сплачує споживачу штрафні санкції у розмірі 20% від загальної вартості цього договору, визначеної у пункту 4.2. договору. Під односторонньою відмовою постачальника від виконання цього договору сторони розуміють у тому числі, але не виключно, отримання споживачем повідомлення від постачальника про неможливість постачання газу за цим договором з пропозицією про дострокове розірвання цього договору. У такому разу, договір вважається розірваним та припиняє свою дію з дати сплати постачальником на вимогу споживача штрафних санкцій у повному обсязі.

У п. 13.1. договору сторони погодили, що відносини, що виникають під час укладення або в процесі виконання умов цього договору і не врегульовані цим договором, регулюються законодавством України.

У відповідності до п. 13.7. договору, відносини сторін, що є предметом цього договору, але не врегульовані ним, регулюються відповідно до Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про публічні закупівлі", Закону України "Про ринок природного газу", Правил постачання газу, Кодексу газотранспортної системи, Кодексу газорозподільних систем, Кодексу газосховищ та іншого чинного законодавства України.

Пунктом 13.8. договору визначено, що сторони погодили допустиме відхилення планового щоденного обсягу газу у розмірі 10 % у відповідному газовому місяці (місяць поставки газу).

Сторони погодили допустиме відхилення замовленої потужності у розмірі 10 % у відповідному газовому місяці (місяць поставки газу) (п. 13.9. договору).

Згідно з п. 14.1. договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін/накладення кваліфікованого електронного підпису уповноваженою особою сторони, яка робить це останньою (у разі укладання у вигляді електронного документа з накладанням кваліфікованого електронного підпису) і діє в частині постачання газу/замовлення потужності протягом строку постачання природного газу, визначеного у пункті 2.7 цього договору, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Позивач зазначає, що 05.07.2021 постачальник надіслав на електронну пошту споживача лист від 02.07.2021 вих. № 02/07-2021/104 про припинення (обмеження) газопостачання з 12.07.2021 разом з повідомленням про припинення (обмеження) газопостачання № 3 від 03.07.2021.

Як підставу для припинення газопостачання відповідач зазначає, що споживач порушив умови договору, зокрема дотримання дисципліни споживання природного газу в обсягах та на умовах визначених договором, а також не оплачено вартість перевищення замовленої потужності та збитків з перевищення замовленого обсягу природного газу. Як наслідок, постачальник зазнав збитків за створення небалансів у Газотранспортній системі України з вини споживача у березні та квітні 2021, що свідчить про систематичне не виконання своїх зобов`язань.

Однак позивач вказує, що твердження викладені в листі від 02.07.2021 вих. № 02/07-2021/104 не відповідають дійсності.

Позивач звертає увагу суду на те, що факт відсутності відхилень у споживанні Національним банком України природного газу у березні 2021 року, в межах якої здійснюється відшкодування збитків споживачем, була підтверджена також самим постачальником у претензії від 22.04.2021 за вих.№ 22.04/21-1, який визначив величину відхилення спожитого обсягу газу від замовленого у березні 2021 у розмірі 5,96%, однак споживач в повному обсязі розрахувався з відповідачем за природний газ поставлений у березні 2021 року, що підтверджується меморіальним ордером № (№) від 20.04.2021 (дублікат). Обсяг спожитого Національним банком України природного газу та його вартість зафіксована у підписаному сторонами акті прийому-передачі природного газу №УГР00000955 від 31 березня 2021 року.

Фактичний обсяг споживання позивачем газу у квітні 2021 року склав 15 282,11 м. куб, що підтверджено також відповідним актом прийому-передачі природного газу №00001402 від 30.04.2021.

Позивач зазначає, що обсяг споживання Національним банком України природного газу у квітні 2021 року виявився менше від підтвердженого обсягу на 45,0%. Спожитий у квітні 2021 року Національним банком газ був оплачений, що підтверджується меморіальним ордером № (#) від 27.05.2021 (дублікат).

Зважаючи на це, позивач листом вих. № 65-0008/59254 від 01.07.2021 визнав факт недобору обсягу природного газу у квітні 2021 року понад встановлену договором допустиму величину відхилення, та погодився компенсувати відповідечеві збитки у розмірі 12 067,07 грн після погодження постачальником зазначеного розміру, оскільки останнім невірно розраховано розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, в акті-претензії вих. № 31/05- 2021/01-02 від 31.05.2021.

Однак, як стверджує позивач, постачальник безпідставно ухилився від визначеного положеннями пунктів 11.1 - 11.3 договору та розділу VII Правил постачання природного газу порядку відшкодування збитків та вирішення спорів та проігнорував заперечення споживача щодо наданих відповідачем розрахунків.

Натомість відповідач, у відповідь на листи позивача, надіслав лист про припинення (обмеження) газопостачання з 12.07.2021 разом з повідомленням про припинення (обмеження) газопостачання № 3 від 03.07.2021.

3 урахуванням вищенаведеного, позивач вважає дії відповідача щодо ініціювання заходів з припинення (обмеження) газопостачання за договором незаконними, такими, що порушують умови договору, Правила, інші нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини.

У зв`язку з наведеним та у відповідності до п. 7.4.5. договору, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 676 960,00 грн, який постачальником не був сплачений, що призвело до того, що позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що 22.04.2021 до Національного банку України був направлений лист вих. № 22-04/21-1, в якому постачальник попередив позивача про можливість припинення договору через порушення споживачем своїх зобов`язань за договором, у зв`язку із тим, що останнім по деяким вузлам обліку не було надано заявок коригувань на зменшення/збільшення щодобових обсягів споживання природного газу у березні місяці 2021 року, що спричинило порушення договору та нанесення збитків постачальнику у вигляді оплати негативних небалансів, оскільки споживач за договором, не проводив коригування замовленого об`єму, чим спричинив небаланс.

Відповідач зазначає, що споживач несе відповідальність перед постачальником в обсязі та на умовах, визначених розділом VIІ Правил постачання природного газу, а саме по відшкодуванню постачальнику збитків за різницю між використаним та замовленим обсягом природного газу споживачем.

Також відповідач вказує, що споживачем у березні 2021 року було допущено перевищення фактичних обсягів природного газу від замовлених обсягів більше ніж на 60%, а в квітні 2021 року недобір склав більше 70%.

Враховуючи допущене споживачем перевищення підтвердженого обсягу природного газу у березні 2021 року та недобір підтвердженого обсягу природного газу у квітні 2021 року,

відповідач звернувся до позивача з актом-вимогою про відшкодування постачальнику завданих збитків у загальному розмірі 223 308,78 грн з ПДВ.

За наслідками діяльності у березні - квітні 2021 року відповідачем виявлено невідповідності між замовленими та фактично спожитими обсягами газу позивачем, про що постачальник повідомив споживача у письмовому вигляді, шляхом направлення останньому акту-претензії від 31.05.2021.

Листом від 02.07.2021 року № 02/07-2021/104 відповідачем повідомлено позивача про порушення ним договору, зокрема дотримання дисципліни споживання природного газу в обсягах і на умовах, визначених договором, а також не сплачено вартість перевищення замовленої потужності та збитків з перевищення замовленого обсягу природного газу, як наслідок, постачальник зазнав збитків за створення небалансів у Газотранспортній системі України з вини споживача у березні та квітні 2021 року, що свідчить про систематичне невиконання своїх зобов`язань за договором.

Також 02.07.2021 відповідачем направлено позивачеві повідомлення № 3 про припинення (обмеження) газопостачання з проханням самостійно відключити від газових мереж газоспоживання і підготувати до пломбування відповідне обладнання у термін до 07:00 години 12 липня 2021 року. У разі невиконання вимоги попереджено, що транспортування газу буде припинене (обмежене) в примусовому порядку.

Відповідач вказує, що отримав від позивача лист про дострокове розірвання договору від 14.07.2021 № 65-0008/63461, в якому Національний банк України зазначає, що у зв`язку з неналежним виконання постачальником своїх зобов`язань за договором, керуючись пунктом 10.1, підпунктом 63.4. пункту 6.3. договору та в подальшому звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій на підставі підпункту 7.4.5. пункту 7.4. договору, у розмірі 20% від загальної вартості цього договору, визначеної у пункті 4.2. договору.

На думку відповідача, позивач у вказаному листі лише формально посилається на те, що постачальником було порушено умови договору і належними та допустимими доказами не спростовано обґрунтованості вимог постачальника про припинення постачання газу, а отже, підстави для застосовування до відповідача штрафних санкцій, передбачених підпунктом 7.4.5. пункту 7.4. договору відсутні.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими нормативно-правовими актами.

На виконання умов договору, постачальником у березні 2021 року було передано споживачу 82,231510 тис. м.куб. природного газу, що підтверджується актом № УГР00000955 від 31.03.2021 та не заперечується сторонами.

Відповідно до додатку 5 до договору, орієнтований плановий обсяг постачання природного газу на другий місяць (яким є березень 2021 року) становить 77,600 тис. м.куб.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Позивач вказує, що враховуючи коригування, які відбувалися протягом розрахункового періоду, а саме березень 2021 року, підтверджений обсяг газу складав 78,571 тис. м.куб., а перевищення (відхилення) спожитого обсягу від замовленого склало 4,7 %.

Однак, як вбачається з відповіді на претензію № 65-0012/43473 від 19.05.2021, позивач зазначає, що перевищення (відхилення) спожитого обсягу від замовленого за березень 2021 року склало 5,96 %.

Так, суд вказує, що перевищення (відхилення) спожитого обсягу від замовленого склало саме 5,96 %, виходячи з наступного: плановий обсяг у березні 2021 року - 77,600 тис.куб.м.; фактичний обсяг споживання - 82,23151 тис.куб.м.; величина обсягу відхилення (перевищення) - 4,63151 тис.куб.м.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 розділу VII Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила постачання природного газу), у редакції, що діяла станом на час поставки та споживання природного газу, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою.

Однак, відповідно до пункту 2 розділу VII Правил постачання природного газу, у договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.

У договорі, а саме у пунктах 13.8. та 13.9. сторони погодили допустиме відхилення планового щоденного обсягу газу у розмірі 10 % у відповідному газовому місяці (місяць поставки газу). Сторони погодили допустиме відхилення замовленої потужності у розмірі 10 % у відповідному газовому місяці (місяць поставки газу).

Враховуючи те, що сторонами у договорі погоджено допустиме відхилення планового щоденного обсягу газу у розмірі 10 % у відповідному газовому місяці (місяць поставки газу), суд приходить до висновку, що у позивача був відсутній обов`язок відшкодовувати на користь відповідача збитки з перевищення замовленого обсягу природного газу, оскільки таке перевищення складало 5,96%.

Споживач розрахувався з відповідачем за природний газ поставлений у березні 2021 року, що підтверджується меморіальним ордером № (№) від 20.04.2021 (дублікат).

На виконання умов договору постачальником у квітні 2021 року було передано споживачу 15,28211 тис. м.куб. природного газу, що підтверджується актом № УГР00001402 від 30.04.2021 та не заперечується сторонами.

Відповідно до додатку 5 до договору, орієнтований плановий обсяг постачання природного газу на третій місяць (яким є квітень 2021 року) становить 0,500 тис. м.куб.

Позивач вказує, що враховуючи коригування, які відбувалися протягом розрахункового періоду, а саме квітень 2021 року, підтверджений обсяг газу складав 27,800 тис. м.куб.

Споживач зазначає, що враховуючи коригування, які відбувалися протягом розрахункового періоду, а саме квітень 2021 року, підтверджений обсяг газу складав 27,800 тис. м.куб, а обсяг споживання за відповідний місяць 2021 року виявився менше від підтвердженого обсягу на 45,0 %.

Із наведеного вище вбачається, що споживачем у березні 2021 року було допущено перевищення фактичних обсягів природного газу від замовлених обсягів, а в квітні 2021 року ним було допущено недобір природного газу.

Як вбачається з п. 16.3. договору, постачальник має право оперативно контролювати об`єм споживання газу споживачем, використовуючи базу даних оператора ГТС, оператора ГРМ та інформацію споживача, а також самостійно контролювати об`єми споживання газу на об`єкти споживача.

Постачальником, за наслідками діяльності у березні - квітні 2021 року виявлено невідповідності між замовленими та фактично спожитими позивачем обсягами газу, про що відповідач повідомив позивача у письмовому вигляді, шляхом направлення останньому акту-претензії від 31.05.2021.

Пунктом 16.2. договору встановлено, що споживач самостійно контролює власне газоспоживання та, для недопущення перевищення фактично об`єму споживання над підтвердженим обсягом газу в розрахунковому періоді, має самостійно та завчасно обмежити (в тому числі припинити) власне газоспоживання. При невиконанні цієї вимоги до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи зі сторони постачальника, в тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Як вбачається з підпункту 1 пункту 1 розділу VІІ Правил постачання природного газу, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період

За змістом пункту 10 розділу ІІ Правил постачання природного газу, споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VII цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

У відповідності до п. 13 розділу ІІ Правил постачання природного газу, постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу в разі: проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором; перевищення підтвердженого обсягу природного газу, якщо інше не передбачено договором постачання природного газу.

Однак, позивач самостійно та завчасно не обмежив (в тому числі не припинив) власне газоспоживання, у зв`язку з чим у постачальника виникло право на примусове обмеження (припинення) газопостачання.

31.05.2021 постачальником направлено на адресу споживача акт-претензію

вих. № 31/05-2021/01-02 та повідомлено позивача про те, що ним по деяким вузлам обліку не було надано заявок коригувань на зменшення/збільшення щодобових обсягів споживання природного газу у березні та квітні 2021 року з врахуванням фактичного споживання, що спричинило порушення договору з боку споживача та нанесення збитків постачальнику у вигляді виникнення негативних/позитивних небалансів. Також у вказаному акті-претензії Національний банк України повідомлено, що той здійснює відбір природного газу не рівномірно, і відповідно, зобов`язаний погоджувати графік свого споживання з постачальником.

Натомість позивач направив на адресу відповідача відповідь на вказану претензію, в якій визнав як факт перевищення спожитого обсягу природного газу від замовленого за березень 2021 року так і факт недобору природного газу за квітень 2021 року, однак здійснивши власні розрахунки споживач вказав, що розмір збитків, який може бути відшкодований ним постачальникові складає 12 067,07 грн. Також позивач зазначив у вказаній відповіді на претензію, що споживач частково визнає претензію постачальника в частині недобору природного газу у квітні 2021 року, у зв`язку з чим останній готовий компенсувати збитки у розмірі 12 067,07 грн.

Однак станом на час розгляду справи так і не компенсував вказані збитки.

Листом від 02.07.2021 № 02/07-2021/104 відповідачем повідомлено позивача про порушення ним договору, зокрема дотримання дисципліни споживання природного газу в обсягах і на умовах, визначених договором, а також не сплачено вартість перевищення замовленої потужності та збитків з перевищення замовленого обсягу природного газу, як наслідок, постачальник зазнав збитків за створення небалансів у Газотранспортній системі України з вини споживача у березні та квітні 2021 року, що свідчить про систематичне невиконання своїх зобов`язань за договором, а тому, керуючись Правилами постачання природного газу, у зв`язку з порушенням дисципліни відбору природного газу, відповідачем запропоновано позивачеві у термін до 07:00 години 12 липня 2021 року самостійно відключити від газових мереж газоспоживання і підготувати до пломбування відповідне обладнання.

Також 02.07.2021 постачальником направлено споживачеві повідомлення № 3 про припинення (обмеження) газопостачання з проханням самостійно відключити від газових мереж газоспоживання і підготувати до пломбування відповідне обладнання у термін до 07:00 години 12 липня 2021 року. У разі невиконання вказаної вимоги споживача попереджено, що транспортування газу буде припинене (обмежене) в примусовому порядку.

Однак, в свою чергу, позивачем направлено відповідачеві лист № 65-0008/63461 від 14.07.2021 про дострокове розірвання договору.

У відповідь на вказаний лист позивача, відповідач направив лист № 21/07-2021/8 від 21.07.2021, в якому зазначив, що вважає договір розірваним з 29.07.2021 та водночас висловив свою незгоду з аргументами споживача про неналежне виконання ним своїх зобов`язань за договором.

Натомість, позивач 06.10.2021 направив відповідачеві претензію № 1, в якій зазначив, що у зв`язку з порушенням умов договору, на підставі п.п. 7.4.5. договору, ним нараховано штрафні санкції у розмірі 676 960,00 грн, які відповідачеві необхідно перерахувати у строк визначений законодавством України для розгляду претензій.

Відповідно до п.п. 7.4.5. договору, у разі відмови постачальника в односторонньому порядку виконувати цей договір або у разі розірвання договору з ініціативи споживача у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконання постачальником зобов`язань за цим договором (крім випадків визначених розділом 8 цього договору) постачальник сплачує споживачу штрафні санкції у розмірі 20% від загальної вартості цього договору, визначеної у пункту 4.2. договору. Під односторонньою відмовою постачальника від виконання цього договору сторони розуміють у тому числі, але не виключно, отримання споживачем повідомлення від постачальника про неможливість постачання газу за цим договором з пропозицією про дострокове розірвання цього договору. У такому разу, договір вважається розірваним та припиняє свою дію з дати сплати постачальником на вимогу споживача штрафних санкцій у повному обсязі.

Натомість, як встановлено судом та що, підтверджується матеріалами справи, відповідач не відмовлявся в односторонньому порядку від виконання договору, не направляв споживачеві повідомлення про неможливість постачання газу з пропозицією про дострокове його розірвання.

В свою чергу відповідачем направлявся від 02.07.2021 № 02/07-2021/104, яким було повідомлено позивача про порушення ним договору, зокрема дотримання дисципліни споживання природного газу в обсягах і на умовах, визначених договором, а також не сплачено вартість перевищення замовленої потужності та збитків з перевищення замовленого обсягу природного газу, як наслідок, постачальник зазнав збитків за створення небалансів у Газотранспортній системі України з вини споживача у березні та квітні 2021 року, що свідчить про систематичне невиконання своїх зобов`язань за договором та направлено споживачеві повідомлення № 3 про припинення (обмеження) газопостачання з проханням самостійно відключити від газових мереж газоспоживання і підготувати до пломбування відповідне обладнання у термін до 07:00 години 12 липня 2021 року.

Як встановлено судом, у відповіді на претензію вих. № 31/05-2021/01-02 від 31.05.2022, позивачем було визнано як факт перевищення спожитого обсягу природного газу від замовленого за березень 2021 року так і факт недобору природного газу за квітень 2021 року, тобто споживачем було визнано, що ним було вчинено порушення умов договору у вказаній частині.

Вказані порушення умов договору та Правил постачання природного газу створили небаланси у Газотранспортній системі України у березні та квітні 2021 року.

А від так суд зазначає, що відповідач, направляючи лист від 02.07.2021 № 02/07-2021/104 разом з повідомленням № 3 про припинення (обмеження) газопостачання, діяв відповідно до умов договору та Правил постачання природного газу, протилежного позивачем суду не доведено та не надано відповідних доказів.

Тобто, враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що у позивача відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій, оскільки відповідач не відмовлявся в односторонньому порядку від виконання договору та не направляв позивачеві повідомлення про неможливість постачання газу за договором з пропозицією про дострокове його розірвання.

Натомість, суд зазначає, що відповідач направив повідомлення про невиконання позивачем умов договору та повідомленням про припинення (обмеження) газопостачання, оскільки останній не дотримувався дисципліни споживання природного газу в обсягах і на умовах, визначених договором, споживав природний газ нерівномірно, з метою недопущення перевищення фактично об`єму споживання над підтвердженим обсягом газу в розрахунковому періоді, самостійно та завчасно не обмежив (в тому числі не припинив) власне газоспоживання, у зв`язку з чим створив небаланси у Газотранспортній системі України у березні та квітні 2021 року та не відшкодував постачальнику збитків, що свідчить про систематичне невиконання своїх зобов`язань за договором саме позивачем.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України, Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту третього частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (№ 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" №49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як законодавчо необґрунтовані та безпідставні.

Враховуючи наведене, витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.03.2023.

Суддя О.В. Мандриченко