ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2023 р. Справа№ 910/16067/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - не з`явились

відповідача - Будова Н.М.

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс"

на рішення Господарського суду м. Києва від 28.10.2021 р. (повний текст складено 12.11.2021 р.) та на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 11.11.2021 р. (повний текст складено 25.11.2021 р.)

у справі № 910/16067/19 (суддя - Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 3905463,37 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" та Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" про солідарне стягнення збитків, завданих пошкодженням власних вагонів № 59581637, № 58783143, № 58781436, № 59581652, № 58782913 у розмірі 1833986,20 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.07.2020 р., залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2020 р., позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" 626450,00 грн упущеної вигоди, 1183014,22 грн матеріальних збитків; відмовлено в іншій частині позову; відмовлено у задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту".

Додатковим рішенням Господарського суду м. Києва від 21.07.2020 р. у справі № 910/16067/19 стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" 180000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" подало апеляційну скаргу, у якій просило скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилався на те, що в оскаржуваному рішенні суду зазначено про стягнення 722000,00 грн упущеної вигоди, при цьому суд першої інстанції не встановив, яким чином було проведено даний розрахунок, виходячи з яких даних, у тому числі розміру орендної плати. Також судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги звіт від 01.10.2019 р. та звіт про оцінку від 26.01.2021 р., за яким визначено розмір упущеної вигоди від неотримання доходів від оренди вагонів за період з 01.08.2019 р. по 12.01.2021 р.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" також подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову. Також скаржник просив скасувати додаткове рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач вказує на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" не є належним позивачем у даній справі, оскільки не є стороною договору вантажного перевезення пошкоджених вагонів, також згідно із залізничною накладною № 32747883 від 27.03.2019 р. позивач не є вантажовідправником або вантажоодержувачем пошкоджених вагонів. Також відповідач посилається на те, що місцевим судом не досліджувались докази, надані останнім, зокрема звіт Укртрансбезпеки, акт комісійного огляду приладів безпеки та автогальмівного обладнання тепловозу 2М62у-0279 від 29.03.2019 р., акт від 29.03.2019 р., акт перевірки стану тепловоза 2М62у-0279 в локомотивному депо Дарниця від 29.03.2019 р. (щодо приладів безпеки), акт від 29.03.2019 р. щодо огляду тепловозу 2М62у-0279, довідки розшифрування швидкостемірної стрічки за 28/29.03.2019 р. виконання маневрової роботи на ділянці Дарниця-Заводська локомотивом 2М62у-0279 під керуванням машиніста локомотивного депо Дарниця Ступко І.Г., пом. маш. Басанько В.В., довідки ВУ про забезпечення гальмами та справну їх дію.

Постановою Північного апеляційного господарського від 25.11.2020 р. рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 р. та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 р. у справі № 910/16067/19 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06.04.2021 р. постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2020 р., рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 р. та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 р. у справі № 910/16067/19 скасовано, справу № 910/16067/19 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи рішення Господарського суду м. Києва від 07.07.2020 р. та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2020 р. у даній справі, Верховний Суд дійшов висновку про те, що господарські суди попередніх інстанцій, в порушення вимог ст. ст. 236, 237 ГПК України, не з`ясували обставини справи, пов`язані з визначенням початку перебігу та закінчення строку позовної давності за вимогами, що є предметом позову, а також обставини справи щодо об`єктивної можливості позивача бути обізнаним про порушення своїх прав.

Під час нового розгляду справи в суді першої інстанції позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" 3905463,37 грн завданого збитку пошкодженням власних вагонів № 59581637, № 58783143, № 58781436, № 59581652, № 58782913, 264000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката та 35000,00 грн витрат, пов`язаних із залученням експертів з оцінки.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.09.2021 р. прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" від позову в частині вимог, пред`явлених до Публічного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", та закрито провадження у справі № 910/16067/19 в частині позовних вимог до вказаного відповідача.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.10.2021 р. у справі № 910/16067/19 позов задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" 722000,00 грн упущеної вигоди; в іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду м. Києва від 11.11.2021 р. у справі № 910/16067/19 стягнуто Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" 47326,52 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2022 р. у справі № 910/16067/19 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" залишено без задоволення; апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено; рішення Господарського суду м. Києва від 28.10.2021 р. у справі № 910/16067/19 скасовано частково, в позові відмовлено повністю; додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 11.11.2021 р. у справі № 910/16067/19 скасовано, в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06.09.2022 р. у справі № 910/16067/19 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2022 р. у справі № 910/16067/19 скасовано, справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Скасовуючи постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2022 р. та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції мав розглянути та вирішити питання щодо відкладення розгляду справи, а не розглядати її за відсутності і без участі представника позивача у справі без належного його повідомлення про час та місце судового засідання.

Матеріали справи № 910/16067/19 було повернуто до Північного апеляційного господарського суду 14.09.2022 р. супровідним листом Верховного Суду № 23.2-17/910/16067/19/319/2022 від 09.09.2022 р.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи суддями Північного апеляційного господарського суду та протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 р. апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" у справі № 910/16067/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Куксов В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

На підставі розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/363/22 від 27.09.2022 р. рішенням зборів суддів від 21.09.2022 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/16067/19.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи суддями Північного апеляційного господарського суду та протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів)раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 р. апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" у справі № 910/16067/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2022 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/16067/19 та призначено її до розгляду на 08.11.2022 р.

08.11.2022 р. розгляд справи № 910/16067/19 не відбувся у зв`язку з відсутністю в суді енергопостачання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2022 р. справу № 910/16067/19 призначено до розгляду на 01.12.2022 р.

01.12.2022 р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи № 910/16067/19 без участі його представника.

У судовому засіданні 01.12.2022 р. представник відповідача надав усні пояснення по суті апеляційних скарг, після чого у судовому засіданні було оголошено перерву до 20.12.2022 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 р. розгляд справи відкладено до 07.02.2023 р. у зв`язку з неявкою представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 р. відкладено розгляд справи до 28.02.2023 р. у зв`язку з повторною неявкою представника позивача.

У судовому засіданні 28.02.2023 р. представник відповідача надав додаткові усні пояснення по суті апеляційних скарг, представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

14.02.2023 р. від позивача надійшло повторне клопотання про розгляд справи без участі його представника за наявними в матеріалах справи документами.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційних скарг. Подальше відкладення призведе до безпідставного затягування розгляду скарг, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

При цьому, колегією суддів при новому розгляді справи було враховано вказівки суду касаційної інстанції та повідомлено належним чином представників сторін, зокрема позивача, про дату та час судового розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

07.08.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" було укладено договір про надання послуг № 00622/ЦТЛ-2018, предметом якого було здійснення перевезення вантажів та надання інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах інших залізниць інших держав та/або вагонах позивача і проведення розрахунків за ці послуги.

27.03.2019 р. на підставі залізничної накладної № 32747883 Акціонерне товариство "Українська залізниця" прийняла до перевезення вантажні вагони: № 58781436, № 58782913, № 58783143, № 59581637, № 59581652, № 59581900, № 59581827 та № 58783200 із вантажем: щебінь гранітний непоіменований в алфавіті.

Відповідно до вказаної залізничної накладної відправником є Товариство з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар`єр", вантажоодержувачем - Акціонерне товариство "ЗЗБК ім. Ковальської".

Вказані вище залізничні вагони, які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс", були прийняті відповідачем без жодних зауважень щодо їх технічного стану та придатності до перевезення вантажів.

28.03.2019 р. о 22 год. 35 хв. при подаванні передавального складу в кількості 50 завантажених вагонів зі станції Київ-Деміївський Філії Залізниці на станцію Заводська Київ-Московської філії ПАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" локомотивом № 2М62У стався схід 7 завантажених вагонів (з 10 по 16 за рухом складу), зокрема, вагонів: № 59581637, № 58783143, № 58781436, № 59581652 та № 58782913, у потязі № 3605, на 3-й колії станції Заводська на під`їзній колії станції Київ-Деміївський.

Відповідно до акту службового розслідування катастрофи (аварії), який затверджений в.о. голови правління Публічного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" від 29.03.2019 р., вказана транспортна подія сталася з причин витискання вагонів внаслідок:

- порушення режиму ведення передавального складу;

- неплавного гальмування передавального складу, який рухався зі спуску;

- можливого застосування прямодіючого локомотивного гальма;

- недоліків гальмівної системи та порушення вимог Правил технічної експлуатації міжгалузевого промислового залізничного транспорту України та порушення Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015 при включенні та випробуванні автогальм під час формування передавального складу на приймально-відправній колії станції Київ-Деміївський та при зміні напрямку руху;

- перевищення допустимої ваги передавального складу (норма 3700 тонн, а фактично - 4466 тонн, що є порушенням вимог Правил технічної експлуатації міжгалузевого промислового залізничного транспорту України та вимог Інструкції про порядок обслуговування та організації руху на під`їзних коліях Київ-Московської філії ПАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту";

- перевищення допустимої швидкості (допустима 15 км/год, за даними довідки розшифрування швидкостемірної стрічки, наданої ВП локомотивне депо Дарниця, фактична швидкість склала 19 км/год, що є порушенням вимог Правил технічної експлуатації міжгалузевого промислового залізничного транспорту України та вимог Інструкції про порядок обслуговування та організації та руху на під`їзних коліях Київ-Московської філії ПАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту");

- можлива наявність підштовхуючого локомотива ЧМЕЗ, який був головним під час відправлення складу з приймально-відправної колії станції Київ-Деміївський.

Висновком експерта від 27.06.2019 р. № 1/19 підтверджено, що досліджувані вагони безпосередньо перед сходом з рейок перебували в працездатному стані, при якому експлуатація даних вагонів не була заборонена, що відповідало вимогам Статуту, Правил та Інструкції; після сходу з рейок вагони №59581637, №58783143 та №58782913 перебувають у граничному стані, за яким подальша їх експлуатація неприпустима чи недоцільна; вагони №58781436 та №59581652 перебувають у несправному стані та підлягають відновленню; технічний стан пошкоджених внаслідок транспортної події вагонів у даному випадку не міг мати і не мав впливу на схід вагонів з рейок.

Згідно з цим висновком, який складений експертами Дніпровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка Лазаряна щодо сходження з рейок поїзда № 3605 на станції Заводська Київ-Московської філії ПАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", формування потяга № 3605 не відповідало вимогам Інструкції в частині перевищення максимально допустимої ваги складу на 766 т; дії працівників господарства перевезень, відповідальних за формування потяга, не відповідали вимогам Інструкції, що виявилось у формуванні передавального складу з вагою, яка перевищувала вагову норму на 766 т; дії членів локомотивної бригади потяга № 3605 у процесі його ведення не відповідали вимогам Правил та Інструкції в частині дотримання встановленої швидкості при проходженні стрілочного переводу та в частині дотримання порядку управління гальмами; безпосередньою технічною причиною сходу з рейок потяга № 3605 стало розпирання рейкової колії третьою колісною парою вагона № 9364294; першопричиною, яка призвела до сходу з рейок, стала невідповідність дій машиніста передавального складу (потяга) № 3605 вимогам Правил та Інструкції в частині дотримання встановленої швидкості при проходженні стрілочного переходу.

На думку позивача, внаслідок незабезпечення відповідачем схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні залізничним транспортом, останній зобов`язаний відшкодувати позивачу суму збитків, понесених в результаті пошкодження вагонів.

У відповідності до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з п. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

Як передбачено п. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Таким чином, комерційний акт складається для засвідчення обставин пошкодження саме вантажу, розміщеного всередині вагону. Факт пошкодження рухомого складу (вагонів, контейнерів тощо) фіксується шляхом оформлення працівниками залізниці акта про пошкодження вагона (контейнера) форми ВУ-25М.

Вбачається, що листами від 29.07.2019 р., від 30.07.2019 р. та від 05.09.2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Марторгсервіс» зверталось до Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Публічного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» з вимогами про оформлення актів форми ВУ25М про пошкодження вагонів, а також зі скаргою від 16.09.2019 р. щодо ненадання таких актів.

Однак відповідачем не були надані позивачу належним чином оформлені акти форми ВУ25М.

Як передбачено п. 20 Правил складання актів, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно зі ст. 124 Статуту залізниць України.

Вказана норма Правил складання актів встановлює обов`язкову наявність актів форми ВУ25 як підставу для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні. При цьому, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що невиконання чи умисне затягування залізницею виконання своїх обов`язків з належного оформлення таких актів не може слугувати підставою для звільнення її від відповідальності за допущені порушення.

За змістом абз. 2, 3 п. 126 Статуту залізниць України за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди; за втрачені залізницею вагони і контейнери, що належать підприємствам, залізниця на їх вимогу зобов`язана надати відповідні вагони і контейнери для тимчасового безкоштовного користування, а після трьох місяців з моменту їх втрати - передати вагони і контейнери замість втрачених. У разі відсутності у залізниці відповідного рухомого складу вона зобов`язана відшкодувати його вартість.

Отже посилання відповідача на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" є неналежним позивачем у даній справі, оскільки не є стороною договору вантажного перевезення (вантажовідправником або вантажоодержувачем згідно залізничної накладної № 32747883 від 27.03.2019 р.) пошкоджених вагонів, є необґрунтованим.

Обґрунтовуючи розмір понесених збитків у сумі 1183014,22 грн, позивач надав суду звіт про оцінку вартості майна, складений 01.10.2019 р. суб`єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "Максіма Капітал".

У розділі звіту "Аналіз вихідних даних" по технічному стану вагонів (об`єктів оцінки) після настання події зазначено, що вагони № 59581637, № 58783143, № 58782913 після сходу з рейок перебувають у граничному стані згідно визначень ДСТУ 2860-94; подальша їх експлуатація та відновлення працездатного стану неможливе та недоцільне; по вагонах № 58781436, № 59581652 ознак граничного стану не виявлено, відновлення справного стану можливе, для чого необхідно провести ремонтні роботи.

При цьому, у пункті 7.1 розділу 7 "Визначення вартості об`єкта оцінки" вказаного звіту зазначено, що 4 залізничних вагони знаходяться у граничному стані, за яким їх подальша експлуатація неприпустима чи недоцільна, або відновлення їх працездатного стану неможливе чи недоцільне, варіант ліквідації для них буде найбільш ефективним.

Однак оцінювачем не вказано, які саме 4 вагони перебувають у граничному стані; крім того такі висновки суперечать розділу "Технічний стан вагонів після настання події" цього звіту та висновку експерта від 27.06.2019 р. № 1/19.

Крім цього оцінювач у п. 7.4 зазначає, що вартість придатних залишків розраховується як сума загальної вартості придатних залишків вузлів та агрегатів з урахуванням вартості їх відновлення та вартість придатних залишків у вигляді лому. Проте даний звіт не містить переліку та розрахунку вартості таких придатних залишків, як і не містить вартості залишків у вигляді лому.

У тексті звіту вказано, що загальний розрахунок щодо визначення розміру матеріального збитку надається в таблиці 7.4.3, проте наявна в матеріалах справи копія звіту не містить такої таблиці.

Згідно з п. 126 Статуту залізниць України за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, остання несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

У відповідності до п. п. 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин внаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, встановлені ГОСТ 22235-76, а також внесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

За змістом п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається з витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з п. 14 цих Правил.

Для визначення розміру матеріального збитку внаслідок пошкодження вагонів № 59581637, № 58783143, № 58782913, № 58781436, № 59581652 необхідним є встановлення та визначення розміру їх вартості, у відношенні вагонів, що не підлягають відновленню - встановлення вартості залишків у вигляді лому; у відношенні вагонів, які підлягають ремонту - належні документи, підтверджуючі вартість ремонту з урахуванням вартості замінних деталей та необхідних ремонтних робіт тощо.

Однак у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження вказаних даних.

Крім цього, позивачем не надано розрахунку матеріального збитку, визначеного у поданому ним звіті.

У звіті про оцінку від 01.10.2019 р. зазначені дані, зокрема: визначена вартість залізничних вагонів (до пошкоджень) за порівняльним підходом, яка для вагону (модель 11-740) з ободом колісної пари 30-40 мм (до пошкоджень у технічно справному стані) становить 525410,85 грн з ПДВ; для вагону (модель 11-740) з ободом колісної пари 60-70 мм (до пошкоджень у технічно справному стані) складає 707810, 85 грн з ПДВ.

Проте ні додатки до звіту, ні зміст звіту не містить інформації, який саме вагон є з ободом колісної пари 60-70 мм.

При цьому судом першої інстанції правильно встановлено, що наявні у справі специфікації від 19.06.2018 р. № 1 до договору купівлі-продажу залізничних вагонів від 19.06.2018 р. № 19 (за яким позивач придбав пошкоджені вагони) свідчать, що 5 вагонів, які були предметом дослідження, моделі 11-740, водночас не відображено у вказаній специфікації чи інших документах про обід колісної бази цих вагонів.

У звіті про оцінку від 01.10.2019 р., зокрема у таблиці 7.4.2, приведено дані по визначенню ринкової ціни 1 кг лому та зазначено, що відповідно до проведених розрахунків ринкова вартість 1 кг лому становить 4,16 грн, при цьому у матеріалах справ відсутні документи, що підтверджують вагу залишків у кг по лому у відношенні вагонів, які не підлягають відновленню.

Ремонтні калькуляції по вагонах, які підлягають відновленню, відсутні у матеріалах справи.

Також позивачем не було зазначено який саме вагон відремонтовано, не надано підтверджуючих документів по ремонту (на підтвердження понесених витрат).

До звіту в якості додатків долучено акт прийому-передачі № 21 від 15.09.2019 р. до договору оренди залізничних вагонів № ТЛ-38/АИ від 10.08.2018 р., яким засвідчено передачу в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Транслог" вагону № 59581652.

При цьому вказаний акт датовано 15.09.2019 р., тобто після настання події 28.03.2019 р.

Також в акті прийому-передачі № 21 від 15.09.2019 р. вказано, що вагон має технічно справний стан, тобто можливо припустити, що саме вказаний вагон було відремонтовано і передано в подальшу оренду за існуючим на підприємстві позивача договором оренди.

При цьому, такий акт не містить підпису та печатки орендаря, матеріали справи не містять договору оренди залізничних вагонів № ТЛ-38/АИ від 10.08.2018 р., до якого складений такий акт.

Отже за відсутності проведеного розрахунку розміру збитків, відповідних даних по об`єктах оцінки, з урахуванням яких встановлено розмір збитків позивача у сумі 1183014,22 грн, наданий позивачем звіт про оцінку від 01.10.2019 р. не підтверджує розміру понесених збитків внаслідок сходження вагонів з рейок 28.03.2019 р.

До того ж у матеріалах справи відсутні інші докази, які б могли підтвердити розмір збитків, завданих позивачу внаслідок пошкодження вказаних вагонів.

Разом з цим, надані до справи відповідачем, зокрема звіт Укртрансбезпеки, акт комісійного огляду приладів безпеки та автогальмівного обладнання тепловозу 2М62у-0279 від 29.03.2019 р., акт від 29.03.2019 р., акт перевірки стану тепловоза 2М62у-0279 в локомотивному депо Дарниця від 29.03.2019 р. (щодо приладів безпеки), акт від 29.03.2019 р. щодо огляду тепловозу 2М62у-0279, довідки розшифрування швидкостемірної стрічки за 28/29.03.2019 р. виконання маневрової роботи на ділянці Дарниця-Заводська локомотивом 2М62у-0279 під керуванням машиніста локомотивного депо Дарниця Ступко І.Г., пом. маш. Басанько В.В., довідки ВУ про забезпечення гальмами та справну їх дію - не є належними доказами, оскільки частина відповідних досліджень проводилась також і експертами при огляді вагонів після сходу з рейок 28.03.2019 р., та при огляді вагонів після підіймання 07.06.2019 р., про що зазначено у дослідницькій частині висновків від 27.06.2019 р. № 1/19, № 2/19.

Також у матеріалах справи міститься висновок експертів № 158 від 18.12.2020 р. за результатами проведення судової залізнично-транспортної експертизи по господарській справі № 910/11655/19, яким аналогічно підтверджено виявлення порушень локомотивною бригадою № 3605, а також встановлено безпосередню технічну причину сходу з рейок 7-ми завантажених вагонів.

Так, згідно з п. 3 висновку експертів № 158 від 18.12.2020 р., виконаного Львівським НДІСЕ, безпосередньою технічною причиною сходу з рейок 7-ми завантажених вагонів (з 10-го по 16-й) № 93643294, № 93619096, № 58781436, № 58782913, № 58783143, № 59581637, № 59581652 вантажного поїзда № 3605, яке відбулося 28.03.2019 р. на ст. Заводська Київ-Московської філії ПАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", стало розпирання рейкової колії першою колісною парою 10-го вагона поїзда № 3605 внаслідок перевищення поздовжнього квазістатичного стискаючою силою критичного значення 40 тс у районі 8-го - 11-го вагона поїзда № 3605.

По четвертому питанню експертами надано висновок, що технічний стан елементів верхньої будови колії № 3 (включаючи стрілочний перевід № 17) станції Заводська Київ-Московської філії ПАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" призвести до сходу вагонів (з 10-го по 16-й) не міг.

У питанні 2 експертами зазначено про порушення, допущені машиністом поїзда № 3605, у питанні 6 зазначено про технічні можливості запобігання даній залізнично-транпортній пригоді.

Виходячи з наявних у справі доказів при їх належній оцінці, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем обставин про те, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з його вини, внаслідок чого слід констатувати про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправні дії відповідача, які виявились у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів); завдана шкода - пошкодження вагонів; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, оскільки під час сходження з рейок належних позивачу вагонів їх перевезення здійснювалось локомотивом Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" 2М62У № 0279.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням вагонів, у розмірі 1183014,22 грн є необґрунтованою, недоведеною та не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 2722449,15 грн упущеної вигоди колегія суддів зазначає наступне.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання певних грошових сум, якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Відповідно до ст. 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Отже звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на позивача обов`язок також довести реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім цього, позивач має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 р. у справі № 750/8676/15-ц, постановах Верховного Суду від 10.06.2020 р. у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 р. у справі № 910/14341/18.

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).

В обґрунтування підстав заявлених вимог про стягнення упущеної вигоди позивач посилався на проведені у звіті від 01.10.2019 р. про оцінку вартості майна (складений ТОВ "Максіма Капітал") розрахунки у сумі 650971,98 грн з ПДВ за неотримання плати від оренди вагонів.

Збільшуючи позовні вимоги на суму упущеної вигоди за період з 01.08.2019 р. по 12.01.2021 р., позивач надав звіт про оцінку вартості майна, складений 26.01.2021 р., за яким розраховано суму упущеної вигоди ще на 2071477,17 грн.

За змістом вказаних звітів розрахунок упущеної вигоди здійснювався як сума неотриманого доходу від оренди 5 вагонів за період з 29.03.2019 р. по 31.07.2019 р. та 1 вагону за період з 29.03.2019 р. по 14.09.2019 р. з урахуванням безризикової ставки, яка прирівнюється до реальної ставки (середня ставка по строковим депозитам суб`єктів господарювання в національній валюті) за звітом від 01.10.2019 р. та неотриманий дохід від оренди 4 вагонів за період з 01.08.2019 р. по 12.01.2021 р. з урахуванням безризикової ставки, яка прирівнюється до реальної ставки (середня ставка по строковим депозитам суб`єктів господарювання в національній валюті) за звітом від 26.01.2021 р. Застосування оцінювачем безризикової ставки по депозитам обгрунтовано у звіті тим, що власник розраховував вносити отриманий дохід на депозит для збільшення свого сукупного доходу в майбутньому.

Збитки у вигляді упущеної вигоди підлягають відшкодуванню в таких випадках: коли заявлений кредитором не отриманий дохід (майнова вигода) був у межах припущення сторін на момент виникнення зобов`язань; втрата доходу є ймовірним результатом порушення зобов`язання іншим контрагентом (боржником); дохід не є абстрактним і може бути доведеним з розумним рівнем впевненості.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 р. у справі № 922/3928/20.

Вбачається, що розрахунок упущеної вигоди здійснено позивачем по договору оренди залізничних вагонів № 18/10-МТС від 18.10.2018 р., за яким, як стверджує позивач, унеможливлено отримання доходу у період з 29.03.2019 р. по 12.01.2021 р. (з урахуванням пролонгації договору згідно з додатковими угодами) внаслідок сходження 5 вагонів з рейок 28.03.2019 р.

Отже, згідно із заявленими вимогами щодо розміру упущеної вигоди позивач мав намір отримувати дохід від оренди вагонів впродовж всього строку договору, додатковою угодою № 3 від 25.03.2019 р. встановлено строк дії договору до 01.07.2023 р., при тому, що відповідно до паспортів вагонів № 58783143, № 59581637 строк їх служби було продовжено до 01.05.2020 р.

Однак у матеріалах справи відсутня додаткова угода № 3 від 25.03.2019 р., текст цієї угоди міститься лише в складі звіту про оцінку від 26.01.2021 р.

За умовами договору оренди залізничних вагонів № 18/10-МТС від 18.10.2018 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сан-Транс-Логістік" (орендар), орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти залізничні вагони у користування за плату на строк, передбачений цим договором, для перевезення вантажів; номер вагона, модель, рік побудови і загальна кількість вагонів вказуються в актах прийому-передачі вагонів, які є невід`ємною частиною цього договору.

В актах прийому-передачі № 2 від 05.11.2018 р. та № 3 від 07.11.2018 р. засвідчено передачу в оренду вагонів № 59581637, № 58783143, № 58782913, № 58781436, № 59581652 за договором № 18/10-МТС від 18.10.2018 р.

Відповідно до п. 2.8 договору оренди залізничних вагонів перехід комерційних і некомерційних ризиків від орендодавця до орендаря, пов`язаних з пошкодженням, втратою, крадіжкою, псуванням, простоєм рухомого складу, відбувається у момент підписання орендодавцем і орендарем акта прийому-передачі вагона (ів); настання будь-якого з ризиків після прийняття вагона (ів) в оренду, не звільняє орендаря від виконання ним усіх своїх зобов`язань за даною угодою, включаючи сплату в повному обсязі орендної плати за даним договором.

Посилання позивача на неможливість отримання ним орендної плати внаслідок сходження вагонів з рейок 28.03.2019 р. колегія судів вважає необґрунтованими, оскільки вказана подія не є обставиною, що унеможливлює отримання позивачем орендної плати за укладеним ним договором оренди, тобто не є причиною, з якої можливо позивач не отримував орендну плату за 5 вагонів з 29.03.2019 р.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди у вигляді неотриманого доходу від орендної плати за договором № 18/10-МТС від 18.10.2018 р. у розмірі 2722449,15 грн є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Доводи позивача про те, що судом першої інстанції не було враховано висновку Верховного Суду у цій справі, викладеного у постанові від 06.04.2021 р., колегія суддів вважає необґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже суд касаційної інстанції позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати фактичні обставини справи.

Згідно з ч. 2 ст. 316 ГПК України постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Суд під час нового розгляду справи врахував висновки Верховного Суду, у зв`язку з якими скасовано попередні судові рішення, досліджено та відображено в оскаржуваних рішеннях обставини справи щодо строків позовної давності, початок перебігу та закінчення строку позовної давності за вимогами, що є предметом позову, та обізнаність позивача щодо порушення його права.

Нормами ГПК України не передбачено, що при повторному перегляді справи не підлягають доведенню та дослідженню судами обставини, які встановлені судами першої та апеляційної інстанції в скасованих рішеннях.

Відповідно до ч. 2 сит. 317 ГПК України з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Крім цього, при повторному перегляді зазначеної справи позивачем було збільшено розмір позовних вимог, тому відповідно до вимог процесуального законодавства суд першої інстанції правомірно досліджував спочатку наявні в матеріалах справи докази, подані позивачем на підтвердження своїх вимог.

До того ж, зі змісту мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 06.04.2021 р. у цій справі вбачається, що колегія суддів касаційної інстанції зазначила про розмір збитків позивача, який встановили суди попередніх інстанцій, при цьому в подальшому скасувавши в повному обсязі прийняті ними судові рішення.

Стосовно застосування позовної давності до спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як передбачено ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статті 258 - до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.

У відповідності до п. 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обчислення.

За п. 134 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу; в усiх iнших випадках - з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії.

Згідно з ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, п. п. 134, 136 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу.

Вбачається, що Статут залізниць України було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 (зі змінами), в той час як Господарський кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 р. і набрав чинності з 01.01.2004 р.

Статтею 315 ГК України передбачено певні особливості обчислення строків позовної давності за договором перевезення, також він є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення строків позовної давності.

Таким чином, положення п. п. 134, 136 Статуту залізниць України необхідно застосовувати у системному зв`язку з положенням ст. 315 ГК України, тому строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого ч. 3 ст. 315 ГК України для відповіді на претензію.

Враховуючи те, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, тому у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (ч. ч. 2, 3 ст. 315 ГК України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

При цьому відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.04.2020 р. у справі № 910/6762/19, від 11.04.2019 р. у справі № 905/729/18, від 13.08.2019 р. у справі № 910/11614/18, від 10.09.2019 р. у справі № 905/2303/18.

Отже позов до перевізника у даній справі може бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями п. п. 134, 136 Статуту залізниць України та ст. 315 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 р. у справі № 904/3405/19.

Враховуючи необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмову у задоволенні позову, позовна давність судом не застосовується.

При цьому, під час нового розгляду справи судом враховано висновки Верховного Суду, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, досліджено та відображено обставини справи щодо строків позовної давності, початок перебігу та закінчення строку позовної давності за вимогами, що є предметом позову, та обізнаність позивача щодо порушення його прав.

Також Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" просило скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 р. у справі № 910/16067/19, яким з нього було стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" 47326,52 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Як передбачено п. 3 ч. 2 ст. 233 ГПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У відповідності до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи те, що вимоги позивача визнано необґрунтованими та відмовлено у задоволенні позову повністю, тому витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції необхідно покласти на останнього.

За таких обставин, додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 11.11.2021 р. у справі № 910/16067/19 підлягає скасуванню з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, заявлених у справі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення були неповно з`ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 р. у справі № 910/16067/19 підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про повну відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс".

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 р. у справі № 910/16067/19 скасувати в частині задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 р. у справі № 910/16067/19 залишити без змін.

5. Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс".

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" (04050, м. Київ, вул. Дегтярівська буд. 11, офіс 3, код 33950285) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця (Тверська), буд. 5, код 40075815) в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисенка 6, код 40081221) Акціонерного товариства "Українська залізниця" 41264 (сорок одну тисячу двісті шістдесят чотири),69 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, 55019 (п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятнадцять),59 грн витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

7. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 р. у справі № 910/16067/19 скасувати.

8. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" (04050, м. Київ, вул. Дегтярівська буд. 11, офіс 3, код 33950285) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця (Тверська), буд. 5, код 40075815) в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисенка 6, код 40081221) Акціонерного товариства "Українська залізниця" 16245 (шістнадцять тисяч двісті сорок п`ять),00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

10. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 08.03.2023 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко