номер провадження справи 24/173/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2023 Справа № 908/2686/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, при секретареві судового засідання Вака В.С., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/2686/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Металург Запоріжжя (вул. Незалежної України, буд. 45Б, м. Запоріжжя, 69001, ідентифікаційний код 42985004)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод (вул. Залізнична, буд. 2, м. Запоріжжя, 69095, ідентифікаційний код 01056273),

про стягнення 204385,55 грн.

за участю представників:

від позивача: Борисенко В.С., адвокат, серія АР № 1107831 від 19.12.2022

від відповідача: Мальчев В.Є., адвокат, довіреність № 7381 від 30.12.2022

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Металург Запоріжжя до Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод про стягнення заборгованості за договором поставки № 220608-1 від 08.06.2022 у сумі 181276,80 грн, інфляційні втрати у сумі 11420,44 грн, три процента річних у сумі 2264,72 грн та пені в сумі 9423,49 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2022, наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи ст., ст. 15, 16, 509, 525, 526, 530,610, 625, 655, 662, 692, 712 ЦК України, ст., ст. 20, 173, 175, 193 ГК України та зазначає, що між сторонами 08.06.2022 укладений договір поставки № 220608-1, на виконання умов якого, на підставі заявки відповідача від 08.06.2022 за вих. №3506 позивач, згідно видаткової накладної №28 від 08.06.2022, на адресу відповідача поставив партію товару вартістю 181 276,80 грн. з урахуванням ПДВ. Відповідач поставлений товар прийняв без зауважень, проте розрахунки за товар не здійснив. Через порушення відповідачем умов договору поставки та положень чинного законодавства в частині оплати за поставлений товару останнього утворилася заборгованість в розмірі 181276,80 грн. За порушення грошового зобов`язання відповідачу нараховано пеня у розмірі 9423,49 грн., 2264,72 грн 3% річних та 11420,44 грн інфляції. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити. Крім того, в позовній заяві позивачем зазначався попередній орієнтовний розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, який визначений позивачем в розмірі 13000,00 грн.

Ухвалою суду від 26.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2686/22 за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Присвоєно справі номер провадження 24/173/22. Судове засідання для розгляду справи призначено на 16.01.2023о 15 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 16.01.2023 відкладений розгляд справи на 06.02.2023 о 10 год. 00 хв.

31.01.2023 відповідачем наданий суду відзив на позовну заяву від 26.01.2023 №1, в якому проти позову заперечив та зазначив, що між сторонами дійсно укладений договір поставки № 220608-1 від 09.06.2022. Фактично спір між сторонами виник з приводу поставки товару за видаткової накладної № 28 від 08.06.2022 на суму 181276,80 грн. Як зазначає відповідач, в порушення умов п. 4.2. договору, позивачем не надані докази направлення відповідачу оригіналу рахунку на оплату товарів. Таким чином, на думку відповідача, строк оплати товару не настав. За таких обставин, не підлягають задоволення і похідні вимоги про стягнення пені, 3% річних, інфляції. Крім того, відповідачем заявлено клопотання про зменшення заявленої позивачем до стягнення пені посилаючись на те, що ПрАТ Запорізький електровозоремонтний завод є підприємством, яке має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, 100 % акцій якого належать АТ Укрзалізниця. Відповідач знаходиться на території Запорізької міської територіальної громади, тобто в районі ведення бойових дій. Саме введення на території України режиму воєнного стану стало причиною несплати відповідачем товару за договором та важкого стану підприємств залізничного транспорту. Заявлена позивачем до стягнення пеня є надмірно великою для підприємства відповідача. З урахуванням викладеного, відповідач просить суд в позові відмовити повністю, проте у разі задоволення позовних вимог в частині стягнення пені зменшити розмір пені.

Позивач правом на подання відповіді на відзив на позовну заяву не скористався, відповідну письмову заяву суду не подав, відтак заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходили.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося фіксування судового засідання 06.02.2023 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Також в судовому засіданні представник позивача звернувся до суду із заявою про те, що докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідач проти позову заперечує, підтримав свою правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

В засіданні 06.02.2023 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

08.06.2022 Приватним акціонерним товариством Запорізький електровозоремонтний завод, (Замовник, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ, (Постачальник, позивач у справі) укладено Договір поставки № 220608-1, за умовами якого (п. 1.1) Постачальник зобов`язався у 2022 році поставити (передати у власність) Замовникові товари, зазначені в специфікації(ях) додатку(ах) до цього Договору, а Замовник прийняти і оплатити такі товари на умовах цього Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору найменування, номенклатура, асортимент, марка, кількість товарів визначаються відповідно до специфікації(ій) додатку(ів) до цього Договору. Виробник товарів відповідно до специфікації(ій) додатку(ів) до цього Договору.

За умовами п., п. 3.1-3.3 Договору сторони домовилися, що ціна (сума, загальна вартість) Договору становить 197784,00 грн., у тому числі ПДВ 32964,00 грн. Ціна за одиницю товару зазначається у специфікації(ях) додатку(ах) до цього Договору. Замовник оплачує поставлений Постачальником товар виключно за ціною, вказаною у специфікації(ях) додатку(ах) до цього Договору. Ціни на товари за цим Договором, ціни у видаткових накладних, у рахунках на оплату товарів, інших документах до цього договору вказуються в національній валюті України.

Відповідно до п., п. 4.1, 4.2 Договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у безготівковій формі. Замовник здійснює оплат поставленого товару (поставленої партії товару) протягом 30 банківських днів з дати підписання сторонами видаткової накладної та отримання Замовником оригіналу рахунку на оплату товарів. При цьому (за виключенням випадку здійснення попередньої оплати) Замовник здійснює оплату поставленого товару тільки після реєстрації Постачальником відповідної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), а у разі якщо після постачання товару здійснюється будь-яке збільшення суми компенсації його вартості, Замовник здійснює оплату поставленого товару тільки після реєстрації Постачальником відповідного розрахунку коригування до податкової накладної в ЄРПН. У разі, якщо закінчення строку оплати поставленого товару, який зазначений у першому реченні п. 4.2 цього Договору, Постачальник не здійснив реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування до неї в ЄРПН, строк оплати поставленого товару за цим Договором продовжується до дати реєстрації Постачальником податкової накладної та/або розрахунку коригування до неї в ЄРПН.

Пунктами 5.2, 5.4, 5.5 Договору визначено, що місце та умови поставки товарів: товар постачається за рахунок та транспортом Постачальника на склад Замовника на умовах DDP (згідно Інкотермс 2000): Україна, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2. Товар постачається партіями відповідно до письмових заявок Замовника. Право власності на товар, зазначений в специфікації(ях) додатку(ах) до цього Договору, переходить до Замовника з моменту підписання сторонами/представниками сторін видаткової накладної. Видаткова накладна є первинним документом.

Підтвердженням про одержання товару Замовником є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін. (п. 5.12 Договору)

Як зазначено в п. 6.3.1 Договору Постачальник зобов`язується забезпечити поставку товарів у строки встановлені цим Договором.

В свою чергу, Замовник зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати за поставлені товари. (п. 6.1.1 Договору).

Пунктом 10.1 Договору визначено, що Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором.

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору суду не надано.

З наданих до матеріалів справи письмових доказів вбачається, що сторонами у справі складена і підписана Специфікація № 1 - Додаток № 1 до Договору на поставку товару в загальному розмірі 197784,00 грн. з ПДВ. У вказаній Специфікації № 1 сторонами визначені: найменування, марка сталі, розмір, ГОСТ, виробник, одиниці виміру, кількість, ціну без ПДВ та загальну суму, товарів, що постачається позивачем відповідачу за умовами Договору поставки № 220608-1 від 08.06.2022.

Як вбачається з матеріалів справи, що на виконання умов Договору, на підставі заявки відповідача від 08.06.2022 № 3506, позивач поставив, а відповідач прийняв товар, обумовлений Договором, про що свідчить видаткова накладна №28 від 08.06.2022 на суму 181276,80 грн. з ПДВ, яка підписана уповноваженими особами з боку Постачальника і Замовника (довіреність від 08.06.2022 № 508), а підпис Постачальника скріплений печаткою юридичної особи. Також факт поставки товару підтверджується товарно-транспортною накладною № Р 28 від 08.06.2022.

На оплату товару позивачем виписано рахунок № 27 від 08.06.2022.

Таким чином, позивач взяті на себе зобов`язання згідно умов Договору виконав у повному обсязі та належним чином.

Відповідачем факт отримання від позивача товару на загальну суму 181276,80 грн. згідно видаткової накладної № 28 від 08.06.2022 не оспорюється, належними і допустимими доказами, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, не спростований.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов`язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Зі змісту п. 4.2 Договору вбачається, що сторонами чітко визначений строк оплати отриманого товару у випадку відсутності передоплати за товар, а саме Замовник здійснює оплат поставленого товару (поставленої партії товару) протягом 30 банківських днів з дати підписання сторонами видаткової накладної. При цьому Замовник здійснює оплату поставленого товару тільки після реєстрації Постачальником відповідної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. У разі, якщо закінчення строку оплати поставленого товару, який зазначений у першому реченні п. 4.2 цього Договору, Постачальник не здійснив реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування до неї в ЄРПН, строк оплати поставленого товару за цим Договором продовжується до дати реєстрації Постачальником податкової накладної та/або розрахунку коригування до неї в ЄРПН.

Судом з`ясовано, що на виконання вимог п. 4.2 Договору 27.06.2022 позивачем зареєстровано в ЄРПН податкову накладну № 3 від 08.06.2022 на поставку товару на загальну суму 181276,80 грн., факт реєстрації якої підтверджується квитанцією № про реєстрацію податкової накладної.

Таким чином, враховуючи умови п. 4.2 Договору строк оплати за товар, поставлений за видатковою накладною № 28 від 08.06.2022 до 20.07.2022 (включно), тобто настав.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата товару, отриманого за видатковою накладною № 28 від 08.06.2022, у передбачені строки та в повному обсязі не здійснена.

Таким чином, заборгованість відповідача за отриманий товар згідно видаткової накладної № 28 від 08.06.2022 за Договором поставки № 220608-1 від 08.06.2022 становить 181726,80 грн.

Відповідачем факт порушення взятих на себе зобов`язань за умовами Договору в частині своєчасної і повної оплати за отриманий товар належними і допустимими доказами, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, не спростований.

За змістом положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар станом на час прийняття рішення в повному обсязі не погашена, суд вважає доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача основний боргу в розмірі 181276,80 грн.

Заперечення відповідача, що, оскільки позивачем не надані докази направлення йому оригіналу рахунку на оплату товарів, поставлених згідно видаткової накладної № 28 від 08.06.2022, то, відповідно, строк оплати товару не настав, спростовуються наступним.

Як вже зазначалося судом раніше, частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, судом досліджено умови Договору поставки № 220608-1 від 08.06.2022, пунктом 4.2 якого визначено, що Замовник здійснює оплату товару протягом 30 банківських днів з дня підписання сторонами видаткової накладної на підставі отриманого оригіналу рахунку на оплату товару.

Оскільки товар отриманий відповідачем 08.06.2022 на підставі належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів, тому, відповідно, строк оплати за товар у відповідача настав, і отримання, але нездійснення відповідачем оплати товару є порушенням договірних зобов`язань. Тобто, обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (статті 655, 692, 712 ЦК України, частина 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату відповідачем вартості здійсненої поставки товару.

Відповідач, відповідно до умов Договору та оформленої і підписаної, в тому числі зі сторони відповідача на підставі довіреності на отримання товару форми М-2 № 508 від 08.06.2022, видаткової накладної № 28 від 08.02.2022, в якій є посилання на Договір поставки № 220608-1 від 08.06.2022 та зазначено суму переданого позивачем і отриманого відповідачем товару, був обізнаний про суму оплати, яку мав здійснити за отриманий ним товар. Обставин щодо неможливості здійснення оплати за отриманий товар судом не встановлено.

За таких обставин, хоча в Договорі поставки № 220608-1 від 08.06.2022 й зазначено, що оплата здійснюється на підставі рахунку, однак за змістом статті 692 ЦК України та пункту 4.2 Договору така умова Договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який обраховується з дня отримання товару, а не рахунку.

Суд звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в численних постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18 та інших.

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 230 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Нормами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. (ч. 6 ст. 231 ГК України)

Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує пунктом 7.2.1 Договору, яким сторони визначили, що у разі порушення строків оплати отриманого товар Замовник сплачує Постачальник пеню в розмірі половини облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Оскільки судом встановлений факт порушення відповідачем зобов`язань по оплаті отриманого товару у передбачені Договором поставки № 220608-1 від 08.06.2022 строки та розмірі, то вимога позивача про стягнення з відповідача пені є законною та обґрунтованою.

Відповідно до розрахунку позивача сума пені за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 220608-1 від 08.06.2022 становить 9423,49 грн., яка розрахована за період з 21.07.202 по 19.12.2022.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що розрахунок позивачем виконано правильно.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Зі змісту наведених норм вбачається, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19.

При застосуванні частини 3 ст. 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття значно та надмірно є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, до обставин, що ускладнюють виконання рішення відповідач відносить те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 83 від 04.03.2015 Приватне акціонерне товариство Запорізький електровозоремонтний завод є підприємством, яке має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, 100 % акцій якого належать АТ Укрзалізниця. Основною діяльністю відповідача є забезпечення капітального ремонту електровозів АТ Укрзалізниця, тобто забезпечення перевозки вантажів та пасажирів залізничним транспортом. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на території України введено правовий режим воєнного стану. Відповідач знаходиться на території Запорізької міської територіальної громади, тобто в районі ведення бойових дій. Російські окупаційні війська наносять удари, вперш за все, по об`єктам критичної інфраструктури, у тому числі по залізничній інфраструктурі. Саме введення на території України режиму воєнного стану стало причиною несплати відповідачем товару за договором та важкого стану підприємств залізничного транспорту. Заявлена позивачем до стягнення пеня є надмірно великою для підприємства відповідача.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Беручи до уваги воєнний стан у державі, знаходження відповідача у районі ведення бойових дій та факт того, що відповідач є підприємством, яке має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, суд вважає зо можливе зменшити розмір пені, що заявлена до стягнення на 50% на стягнути з відповідача на користь позивача 4711,75 грн.

Відповідно до приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати товару, поставленого за Договором поставки № 220608-1 від 08.06.2022, вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних і інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним нараховані 3 % річних за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 220608-1 від 08.06.2022 в загальному розмірі 2264,72 грн., які розраховані за період з 21.07.2022 по 19.12.2022.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство розрахунок 3 % річних, та встановлено, що даний розрахунок виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 2264,72 грн. 3 % річних.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Позивачем заявлена вимога про стягнення 11420,44 грн. інфляційних втрат, які розраховані за загальний період серпень - листопад 2022 року.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, та встановлено, що даний розрахунок виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 11420,44 грн. інфляційних втрат заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Відповідачем контррозрахунок суми заборгованості (в тому числі, основного боргу, пені, річних відсотків та інфляційних нарахувань) заявленої позивачем до стягнення суду не наданий.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, наведені в обґрунтування заперечень на позовну заяву, судом визнані безпідставними та недоведеними.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними, проте підлягають задоволенню частково (з урахуванням зменшення розміру пені).

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 3065,78 грн, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ, м. Запоріжжя до Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, м. Запоріжжя задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, (69095, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд. 2, ідентифікаційний код юридичної особи 01056273) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ, (69001, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 45-Б, ідентифікаційний код юридичної особи 42985004) - 181 276 (сто вісімдесят одна тисяча двісті сімдесят шість) грн 80 коп. основного боргу, інфляційні втрати у розмірі 11 420 (одинадцять тисяч чотириста двадцять) грн 44 коп., 2 264 (дві тисячі двісті шістдесят чотири) грн 72 коп. 3% річних, 4711(чотири тисячі сімсот одинадцять) 75 коп. пені та 3065 (три тисячі шістдесят п`ять) грн 78 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13.03.2023.

Суддя Т.А. Азізбекян