ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2023м. ДніпроСправа № 904/804/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпроммаш", Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайнінженіринг", Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг

про стягнення 389 864,15 грн

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерпроммаш" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайнінженіринг" про стягнення 389 864,15 грн, з яких: 119 460,15 грн -пеня, 18 404,00 грн - 3% річних, 252 000,00 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг № 1404/21 від 14.04.2021.

Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 14.02.2023 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

06.03.2023 відповідач подав до суду відзив, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог або зменшити суму нарахованої пені, інфляційних збільшень та 3 % річних у зв`язку із скрутним матеріальним становищем відповідача та несправедливо великою сумою. Разом із відзивом відповідач подав до суду заяву з запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпроммаш" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріпеа-Буд" (замовник) було укладено договір про надання послуг № 1404/21 (далі - договір).

Виконавець зобов`язується виконати замовнику послуги із ремонту машина навантажувальна ППН-3 (далі послуги), а замовник зобов`язується прийняти послуги та оплатити їх в порядку і на умовах, передбачених цим договором та специфікацією до нього (п. 1.1. договору).

Найменування послуг, терміни їх виконання, креслення, номенклатура і кількість кінцевої продукції, а також вартість послуг, вказується в специфікаціях до цього договору, які є його невід`ємною частиною (п. 1.2. договору).

Вартість робіт розраховується відповідно до збірки ресурсних елементарних кошторисних норм та відповідна калькуляція (кошторис) попередньо узгоджується Замовником, долучається до дійсного договору і є його невід`ємною частиною (п. 1.3. договору).

Замовник зобов`язується передати ремонтний фонд для надання послуг. Приймання обладнання до ремонту підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками сторін відповідного акту приймання-передавання обладнання в ремонт. Всі зауваження щодо некомплектності обладнання вказуються в акті приймання-передавання обладнання в ремонт (п. 2.1.1. договору).

Замовник зобов`язується провести виконавцю своєчасну оплату послуг згідно з умовами договору та Специфікацією до нього (п. 2.1.2. договору).

Замовник зобов`язується прийняти і вивезти продукцію після повідомлення виконавцем на електронну пошту про готовність до відвантаження, згідно з актом про виконання послуг (п. 2.1.3. договору).

Вартість наданих послуг узгоджується у специфікаціях до договору (п. 3.1. договору).

Замовник зобов`язується оплатити надані виконавцем послуги на підставі виставлених виконавцем рахунків в національній валюті України - гривні шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця вказаного у реквізитах даного договору, в порядку узгодженому сторонами в специфікаціях (п. 3.2. договору).

Орієнтовна загальна ціна договору складає 720 000,00 грн, у т. ч. ПДВ 20% - 120 000,00 грн (п. 3.3. договору).

Загальну суму договору складає сума всіх специфікацій, які є невід`ємною частиною договору (п. 3.4. договору).

Послуги вважаються прийнятими замовником після підписання уповноваженими представниками замовника і виконавця без зауважень актів про надання послуг (п. 4.4. договору).

Цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2021. Сторони не звільняються від виконання своїх зобов`язань після закінчення терміну дії цього договору в частині рекламацій і врегулювання розрахунків між сторонами (п. 8.5. договору).

14.04.2021 сторонами підписано Специфікацію № 1 до договору, в якій визначили послуги: найменування послуг - ремонт машина навантажувальної ППН-3, кількість 1 шт., ціна з ПДВ складає 720 000,00 грн. Термін надання послуг - 25 робочих днів з моменту підписання акту прийому - передачі в ремонт. Умови оплати: оплата - 100 % протягом 90 календарних днів з моменту підписання сторонами акту виконаних послуг. Вартість наданих послуг становить 720 000, 00 грн, у т.ч. ПДВ 20% - 120 000,00 грн.

Сторони підписали додаткову угоду № 1 до договору, в якій у зв`язку зі зміною назви ТОВ «Ріпеа-Буд» на ТОВ «Техномайн Інжиніринг», дійшли згоди в преамбулі та тексті договору назву замовника ТОВ «Ріпеа-Буд» в усіх відмінках замінити ТОВ «Техномайн Інжиніринг» відповідно.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу послуги з ремонту машини навантажувальної ППН 3, які прийняті замовником без жодних зауважень та претензій, на підтвердження чого надав підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт здачі - приймання робіт (надання послуг) № 2 від 04.06.2021 про надання відповідачу послуг на суму 720 000,00 грн з ПДВ.

04.06.2021 машина навантажувальна завантажена та доставлена до замовника, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 28 від 04.06.2021.

Позивач виставив відповідачу рахунок № 46 від 04.06.2021 на оплату наданих послуг вартістю 720 000,00 грн.

Відповідно до п. 3.2. договору замовник зобов`язується оплатити надані виконавцем послуги на підставі виставлених виконавцем рахунків в національній валюті України - гривні шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця вказаного у реквізитах даного договору, в порядку узгодженому сторонами в специфікаціях.

В специфікації № 1 до договору сторони погодили умови оплати: оплата - 100 % протягом 90 календарних днів з моменту підписання сторонами акту виконаних послуг.

Таким чином, відповідно до умов договору та специфікації № 1 до договору відповідач повинен був сплатити за надані послуги у строк до 02.09.2021 включно (04.06.2021 + 90 календарних днів).

Однак як зазначає позивач, станом на 23.09.2021 - оплата за надані послуги відповідачем проведена не була.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2022 по справі №904/8860/21 (суддя Красота О.І.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпроммаш" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг" заборгованості в сумі 720 000,00 грн за неналежне виконання зобов`язань за договором про надання послуг № 1404/21 від 14.04.2021 - задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайн Інжиніринг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпроммаш" 720 000,00 грн заборгованості та судовий збір у розмірі 10 800,00 грн.

20.06.2022 Господарським судом Дніпропетровської області було видано наказ по справі №904/8860/21 про примусове стягнення суми заборгованості в розмірі 720 000, 00 гривень та судового збору у розмірі 10 800 грн.

Позивач зазначає, що відповідач добровільно рішення суду не виконав, у зв`язку із чим позивач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. В подальшому приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.07.2022 та судовий наказ було виконано в межах виконання виконавчого провадження.

Таким чином, як зазначає позивач, він отримав сплату основного боргу лише 11.07.2022, тобто після спливу значного часу. Позивач нарахував просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 119 460,15 грн за період з 04.09.2021 по 11.07.2022, а також 3 % річних за той же період у розмірі 18 404,00 грн та інфляційні втрати за період з вересня 2021 року по липень 2022 року у розмірі 252 000,00 грн.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 5.2. договору у разі порушення замовником термінів оплати послуг, останні сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.ч.4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивач нараховує пеню за період з 04.09.2021 по 11.07.2022.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України).

02.04.2020 набрав чинності Закон України №540-IX від 30.03.2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким Розділ IX Прикінцевих положень Господарського кодексу України доповнений пунктом 7: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", прийнятою відповідно до ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 23.02.2022 № 229, № 630 від 27.05.2022 був неодноразово продовжений.

Так, Кабінет Міністрів України постановою від 19.08.2022 № 928 вніс зміни, зокрема, до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 31.12.2022. В подальшому дію карантину продовжено до 30.04.2023.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені позивача та встановлено, що він виконаний неправильно, а саме позивачем при розрахунку не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Позивач зазначає, що отримав сплату основного боргу 11.07.2022.

Господарський суд зауважує, що доказів погашення спірної заборгованості 11.07.2022 позивачем до суду не надано.

Кінцевою датою періоду нарахування пені має бути 10.07.2022, оскільки 11.07.2022, за твердженням позивача, спірна заборгованість була погашена та вже не існувала.

Однак, не зважаючи на вказане, відповідно до перерахунку, виконаного господарським судом, розмір пені, нарахованої за період з 04.09.2021 по 10.07.2022, є більшим, ніж заявлено позивачем. Разом з тим, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог. Пред`явлення вимог в меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення пені в заявленому позивачем розмірі.

Також, як вказано вище, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 04.09.2021 по 11.07.2022 у розмірі 18 404,00 грн та інфляційні втрати за період з вересня 2021 року по липень 2022 року у розмірі 252 000,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до виконаного господарським судом розрахунку до стягнення з відповідача підлягають 3% річних (за період з 04.09.2021 по 10.07.2022) у розмірі 18 345,21 грн.

Щодо нарахованого позивачем розміру інфляційних втрат.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивач нараховує інфляційні втрати за період з вересня 2021 року по липень 2022 року.

Як вказано вище, позивач зазначає, що отримав сплату основного боргу 11.07.2022.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 24.04.2019 по справі №910/5625/18 сказав наступне.

«Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

…в розрахунок інфляційних втрат не може включатися заборгованість менше місяця.»

Відповідно до виконаного господарським судом розрахунку до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати (за період з жовтня 2021 року по червень 2022 року) у розмірі 144 946,79 грн.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобов`язання є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 282 752,15 грн, з яких: 119 460,15 грн - пеня, 18 345,21 грн - 3% річних, 144 946,79 грн - інфляційні втрати.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на позивача 1606,43 грн (27,47 %), на відповідача 4241,53 грн (72,53 %).

Відповідач у своєму відзиві просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог або зменшити суму нарахованої пені, інфляційних збільшень та 3 % річних у зв`язку із скрутним матеріальним становищем відповідача та несправедливо великою сумою.

Розглянувши подане клопотання, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

Отже, за змістом наведених норм суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).

Суд також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 923/536/18; від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі № 914/2252/18; від 30.09.2019 у справі №905/1742/18; від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 та інші).

З огляду на наведені приписи чинного законодавства, з урахуванням встановлених обставин справи суд вважає за доцільне зменшити розмір штрафу до 60 000,00грн.

Стосовно зменшення інфляційних збільшень та 3 % річних господарський суд зазначає, що сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою (штрафною санкцією), тому у суду відсутнє право застосовувати положення ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України.

Також разом із відзивом відповідач подав до суду заяву з запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в якій просить суд розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про:

1) залишення заяви відповідача без задоволення;

2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження (ч. 7 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи (ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України).

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи: про банкрутство; за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; у спорах, які виникають з корпоративних відносин, та спорах з правочинів щодо корпоративних прав (акцій); у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції; у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних такою посадовою особою юридичній особі її діями (бездіяльністю); у спорах щодо приватизації державного чи комунального майна; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 3 - 8 цієї частини (ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги ціну позову, категорію та складність справи, а також те, що наведені відповідачем в обґрунтування заяви обставини не є підставою для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техномайнінженіринг" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Павла Глазового, буд. 15б, ідентифікаційний код 37065299) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпроммаш" (50036, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд. 14а, офіс 904, ідентифікаційний код 42089510) 223 292,00 грн, з яких: 60 000,00 грн - пеня, 18 345,21 грн - 3% річних, 144 946,79 грн - інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 4241,53 грн, про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя І.В. Мілєва