ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2023 р. Справа№ 910/8538/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Горда В.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 02.02.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 (повний текст рішення складено та підписано 21.09.2021)

у справі № 910/8538/21 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КиївГазТрейд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень»

про стягнення 3 097 039,34 грн.

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КиївГазТрейд» (надалі - ТОВ «КиївГазТрейд», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Жовтень» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (надалі - відповідач) про стягнення 3097039,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу від 01.12.2018 №222089/Т в частині повної та своєчасної оплати за отриманий природний газ, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення суми основного боргу у розмірі 2744187,70 грн, пені у розмірі 103898,69 грн, інфляційних втрат у розмірі 195836,57 грн та 3% річних у розмірі 53116,38 грн.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2021 замінено відповідача у справі №910/8538/21 Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Жовтень» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (03084, м. Київ, Конча-Заспа, Столичне шосе, 27 км) його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень» (03084, м. Київ, Конча-Заспа, Столичне шосе, 27 км).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КиївГазТрейд» основний борг у розмірі 2 744 187,70 грн, пеню у розмірі 94 411,16 грн, інфляційні втрати у розмірі 195 836,57 грн, 3% річних у розмірі 53 116,38 грн та судовий збір у розмірі 46 313,28 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 у справі №910/8538/21.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/8538/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 у справі № 910/8538/21 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

22.11.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 у справі № 910/8538/21, справу призначено до розгляду на 27.01.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях, позивач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 10.09.2021 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судове засідання 27.01.2022 не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Шаптали Є.Ю. на лікарняному. Після виходу судді з лікарняного ухвалою суду від 07.02.2022 розгляд справи №910/8538/21 призначено на 24.03.2022.

Однак, судове засідання 24.03.2022 не відбулося, оскільки Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до п. 1 наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 «Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану» встановлено тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 справу призначено до розгляду на 20.07.2022.

20.07.2022 розгляд справи відкладено на 13.09.2022.

Судове засідання 13.09.2022 не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці. Після виходу судді з відпустки ухвалою суду від 15.09.2022 справу призначено на 27.10.2022.

У зв`язку з тим, що 27.10.2022 суддя Шаптала Є.Ю. перебуватиме у відпустці, враховуючи принцип незмінності складу суду, який визначений протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, колегія суддів дійшла висновку про необхідність призначення справи до розгляду на іншу дату - 01.12.2022.

Враховуючи оголошення повітряної тривоги та затриманням через це попередніх судових засідань, з метою недопущення створення загрози життю та здоров`ю учасників справи, суддів та працівників апарату Північного апеляційного господарського суду, розгляд справи призначеної на 01.12.2022 не відбувся. Ухвалою суду від 01.12.2022 справу призначено на 02.02.2023.

У судове засідання 02.02.2023 з`явився представник позивача.

Представники відповідача у судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, повідомлялися належним чином. Про причини неявки свого представника суд не повідомив.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники відповідача, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників що не з`явились у судове засідання.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі на підставі доводів зазначених у відзиві на скаргу та письмових поясненнях, та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції 01.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КиївГазТрейд» (далі - постачальник) та Дочірнім підприємством «Клінічний санаторій «Жовтень» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі - споживач) (правонаступником якого є відповідач у даній справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень») укладено договір постачання природного газу (для споживачів, що не є побутовими) №222089/Т, відповідно до п. 1.1 якого, в редакції додаткової угоди №1-2 від 17.12.2020, постачальник зобов`язується передати у власність споживачу природний газ в об`ємах і порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити постачальнику вартість газу в розмірах, строки та в порядку, що передбачені договором.

Об`єм переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (п.4.4 договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРС (п.2.6 договору).

Згідно з п. 2.7 договору фактичний об`єм поставленого у розрахунковому періоді газу, що підлягає оплаті споживачем, підтверджується підписаним між постачальником та споживачем актом приймання-передачі газу, що складається на підставі даних оператора ГРМ та комерційних вузлів обліку газу.

Пунктом 2.8 договору передбачено, що акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником. Відсутність у споживача підписаних актів приймання-передачі газу не є підставою для порушення строку остаточного розрахунку, встановленого цим договором (пункти 4.6. та 4.7) та не звільняє його від відповідальності за порушення цих строків.

Згідно з п. 4.1 договору ціна газу, що постачається споживачеві за цим договором становить 13509,9600 грн. за 1000 куб. м., в тому числі ПДВ 20% та тариф на транспортування газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз».

Відповідно до п. 4.2 договору ціна газу, встановлена в п. 4.1 цього договору, може бути змінена у разі ринкового коливання цін на газ, зміни бази для нарахування ПДВ, а також інших змін у податковому законодавстві. Сторони домовились, що ціна газу може бути змінена постачальником в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення споживача про нову ціну та дату початку її застосування.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що розрахунковий період за договором становить один місяць - з 7.00 години першого дня місяця до 7.00 години першого дня наступного місяця.

Відповідно до п.4.6 договору оплата вартості газу здійснюється споживачем в наступному порядку: оплата вартості планового об`єму поставки газу здійснюється споживачем до 25 числа місяця, що передує місяцю поставки на умовах 100% попередньої оплати планового об`єму постачання газу, визначеного в п.1.2; споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини планового об`єму газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці; у випадку недоплати вартості газу за розрахунковий період проводить остаточний розрахунок до 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Сторони узгодили, що датою оплати є дата зарахування коштів на рахунок постачальника (п. 4.6.6 договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання, діє в частині постачання газу до 31 грудня 2021 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення (п.10.1 договору, в редакції додаткової угоди 1-2 від 17.12.2020).

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому, сторони мають внести зміни до п.1.2 договору щодо планових об`ємів постачання газу на продовжений строк (п. 10.2 договору).

Відповідно до п.10.9 договору, усі додаткові угоди та додатки до договору (у разі їх наявності) становлять його невід`ємну частину.

Додатковою угодою від 29.12.2018 до договору №222089/Т сторонами погоджено плановий об`єм постачання газу на 2019 рік у розмірі 509,0 тис куб.м та пролонговано дію договору в частині постачання газу до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення.

Додатковою угодою №1 від 19.12.2019 до договору №222089/Т сторонами погоджено середньодобові та місячні планові об`єми постачання газу на 2020 рік та пролонговано дію договору в частині постачання газу до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення.

Додатковою угодою №1-2 від 17.12.2020 до договору №222089/Т сторонами погоджено середньодобові та місячні планові об`єми постачання газу на 2021 рік та пролонговано дію договору в частині постачання газу до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на виконання умов договору, позивач протягом періоду квітня 2020 року - квітня 2021 року передав відповідачеві природний газ на загальну суму 3094187,70 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.04.2020 на суму 79616,08 грн (з ПДВ); від 31.05.2020 на суму 35970,59 грн (з ПДВ); від 30.06.2020 на суму 31997,71 грн (з ПДВ); від 31.07.2020 на суму 37749,23 грн (з ПДВ); від 31.08.2020 на суму 40229,04 грн (з ПДВ); від 30.09.2020 на суму 51408,14 грн (з ПДВ); від 31.10.2020 на суму 139834,28 грн (з ПДВ); від 30.11.2020 на суму 376037,30 грн (з ПДВ); від 31.12.2020 на суму 486468,48 грн (з ПДВ); від 31.01.2021 на суму 586312,15 грн (з ПДВ); від 28.02.2021 на суму 572037,89 грн (з ПДВ); від 31.03.2021 на суму 494257,55 грн (з ПДВ) та від 30.04.2021 на суму 162269,26 грн (з ПДВ), які підписані представниками сторін без зауважень та заперечень та скріплені печатками.

В свою чергу, відповідач за поставлений газ розрахувався частково та з порушенням строків, визначених умовами договору, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж норми визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 4.6 договору сторони погодили, що оплата вартості планового об`єму поставки газу здійснюється споживачем до 25 числа місяця, що передує місяцю поставки на умовах 100% попередньої оплати планового об`єму постачання газу, визначеного в п.1.2. У випадку недоплати вартості газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок до 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач, у встановлені договором строки, оплату природного газу в повному обсязі не здійснив.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що факт поставки обумовленого сторонами газу та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної оплати отриманого газу, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 2744187,70 грн основного боргу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи скаржника, що судом першої інстанції при прийнятті рішення у даній справі не були враховані оплати в рахунок погашення заборгованості, а саме: у розмірі 350 000,00 грн за період з 06.07.2020 по 21.05.2021; у розмірі 10 000,00 грн - 03.11.2020; у розмірі 10 000,00 грн. - 06.11.2020; у розмірі 10 000,00грн. - 09.11.2020; у розмірі 5 000,00грн. - 18.03.2021, виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви та розрахунку заборгованості вказані суми позивачем були враховані при поданні позову.

Крім того, надходження грошових коштів у розмірі 310 000,00 грн у період з 06.07.2020 по 21.05.2021 підтверджується довідкою АТ «Ощадбанк» від 24.05.2021 №100.04./0123-05/253 про рух грошових коштів по контрагенту за період з 01.10.2019 по 21.05.2021.

Надходження грошових коштів у розмірі 35 000,00 грн за період з 03.11.2020 по 18.03.2021, підтверджується довідкою про рух коштів по контрагенту ПАТ «Банк «Кліринговий дім» від 11.08.2021 №02/01-01-2764 за період з 01.10.2019 по 21.05.2021 (включно), відповідно до якої враховано в якості оплати при поданні позову наступні платежі: у розмірі 10 000,00 грн - 03.11.2020; у розмірі 10 000,00 грн - 06.11.2020; у розмірі 10 000,00 грн - 09.11.2020; у розмірі 5 000,00грн - 18.03.2021.

Крім того, 07.09.2020 за платіжним дорученням №3496527SB відповідачем було сплачено 5 000,00 грн, без зазначення платника, з призначенням платежу: «оплата боргу за спожитий газ згідно договору №222089/Т від 01.12.2018», на розрахунковий рахунок позивача в АТ «Ощадбанк».

Як зазначає позивач у своїх письмових поясненнях, при наданні довідки АТ «Ощадбанк» від 24.05.2021 №100.04./0123-05/253 платіж від 07.09.2022 на суму 5000,00 грн не був зазначений банком, адже банк не міг ідентифікувати платника, якого не було зазначено у платіжному дорученні, однак позивачем ця сума оплати була врахована, та зазначена у розрахунку заборгованості до позовної заяви. Ця оплата також врахована судом першої інстанції.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 6.2.2 договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Оскільки відповідач допустив прострочення оплати поставленого газу, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 6.2.2 договору, позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня у загальному розмірі 103898,69 грн.

Приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зазначеною нормою права передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.06.2019 у справі №910/23911/16, від 22.08.2019 у справі №914/508/17, від 12.03.2020 у справі №907/65/18, від 07.06.2019 у справі №910/23911/16, від 22.08.2019 у справі №914/508/17.

Таким чином, враховуючи, що іншого строку нарахування пені, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, сторонами в договорі постачання природного газу не визначено, а умова за кожен день прострочення не може розцінюватися як установлення іншого строку, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним нарахування пені за порушення строків оплати природного газу протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку розрахунку пені за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «Ліга Закон» враховуючи приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, вважає його помилковим. За розрахунком суду, належною до стягнення є пеня у розмірі 94411,16 грн, про що, також, вірно вказав місцевий господарський суд. В іншій частині пені судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Крім того, враховуючи приписи ст. 625 ЦК України позивачем нараховані 3% річних в сумі 53116,38 грн та інфляційні втрати у розмірі 195836,57 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати, включають суми 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суми боргу, які були предметом розгляду у справах №910/5944/20 та №910/2628/20.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 у справі №910/5944/20, яке набрало законної сили, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КиївГазТрейд» до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Жовтень» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів Профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про стягнення 549587,00 грн задоволені повністю. Стягнуто заборгованість з оплати вартості поставленого природного газу за договором №222089/Т від 01.12.2018 у розмірі 536568,71 грн, пеню в розмірі 9140,32 грн, 3% річних в розмірі 1365,88 грн та інфляційні втрати в розмірі 2512,09 грн.

Так, при розгляді справи №910/5944/20, судом було встановлено факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо поставки природного газу та факт неналежного виконання відповідачем свого обов`язку за договором щодо повної оплати спожитого природного газу за період з лютого по березень 2020 року, у зв`язку з чим виник борг в сумі 536568,71 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/2628/20, яке набрало законної сили, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КиївГазТрейд» до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Жовтень» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів Профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про стягнення 1528116,76 грн задоволено частково. Стягнуто 1309508,89 грн основного боргу, 167494,74 грн пені, 21382,01 грн 3% річних та 21970,72 грн інфляційних втрат.

У справі №910/2628/20, судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем свого обов`язку за договором щодо повної оплати спожитого природного газу за період з жовтня 2019 по січень 2020 року, у зв`язку з чим виник борг в сумі 1309508,89 грн.

Відповідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини, від 25.07.2002, "Справа "Совтрансавто-Холдинг" проти України" п. 72 "В. Оцінка Суду").

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність грошового зобов`язання відповідача, яке виникло за договором №222089/Т від 01.12.2018, по сплаті позивачу вартості поставленого природного газу за періоди з жовтня 2019 року по січень 2020 року у розмірі 1309508,89 грн та з лютого по березень 2020 року в розмірі 536568,71 грн підтверджується рішеннями Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/2628/20 та від 14.08.2020 у справі №910/5944/20 за участі тих самих сторін, які набрали законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

При цьому, як слідує з наявних в матеріалах справи доказів, рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 у справі №910/5944/20 виконано в повному обсязі, про що свідчать постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №62963300 від 15.09.2020 та платіжні доручення №2116 від 08.09.2020 на суму 31825,18 грн та №2123 від 15.09.2020 на суму 526005,63 грн.

В той же час, відповідачем, доказів виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/2628/20, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції суду не надано.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №910/8625/18.

Тобто, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за весь час прострочення.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц та від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц та постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №922/175/18.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «Ліга Закон», колегія суддів вважає його арифметично вірним та обгрунтованим, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині правомірно задоволені судом у заявленому позивачем розмірі. З відповідача належить до стягнення інфляційні втрати у розмірі 195 836,57 грн та 3% річних у розмірі 53 116,38 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 2 744 187,70 грн основного боргу, 94 411,16 грн пені, 53 116,38 грн 3% річних та 195 836,57 грн інфляційних втрат.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів на заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2021, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2021- залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 у справі № 910/8538/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 у справі № 910/8538/21залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Клінічний санаторій «Жовтень».

4. Матеріали справи № 910/8538/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 13.03.2023 після виходу судді з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік