УХВАЛА

07 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 911/3132/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М.

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022

у справі № 911/3132/17

за позовом третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3

до: 1. Закритого акціонерного товариства "Київгума",

2. Правобережної товарної біржі,

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Консультаційна фірма Welcome",

4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Технічне промислове постачання",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,

про визнання недійсними результатів аукціону, визнання договорів купівлі-продажу недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.02.2021, серед іншого:

- позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково;

- визнано недійсними результати аукціону, який відбувся 21.10.2014 о 12:00 на торгах Правобережної торгової біржі з продажу майна Закритого акціонерного товариства "Київгума", а саме: Лоту № 6, що був виставлений на продаж шляхом аукціону арбітражним керуючим - ліквідатором Закритого акціонерного товариства "Київгума" Кудляком Євгеном Васильовичем;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу № 6 від 22.10.2014, укладений за результатами аукціону між Закритим акціонерним товариством "Київгума" в особі арбітражного керуючого Кудляка Є.В. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Консультаційна фірма Welcome" як комісіонером Товариства з обмеженою відповідальністю "Технічне промислове постачання";

- позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково;

- визнано недійсними результати аукціону, який відбувся 21.10.2014 о 12:00 на торгах Правобережної торгової біржі з продажу майна Закритого акціонерного товариства "Київгума", а саме: Лоту № 7, що був виставлений на продаж шляхом аукціону арбітражним керуючим - ліквідатором Закритого акціонерного товариства "Київгума" Кудляком Євгеном Васильовичем;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу № 7 від 22.10.2014, укладений за результатами аукціону між Закритим акціонерним товариством "Київгума" в особі арбітражного керуючого Кудляка Є.В. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Консультаційна фірма Welcome" як комісіонером Товариства з обмеженою відповідальністю "Технічне промислове постачання";

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

-інше.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2021, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 у справі № 911/3132/17 в частині залишення без змін рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021 у справі № 911/3132/17 щодо позовних вимог ОСОБА_2 скасовано. Рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021 у справі № 911/3132/17 скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними результатів аукціону, який відбувся 21.10.2014 о 12:00 на торгах Правобережної торгової біржі з продажу майна Закритого акціонерного товариства "Київгума", а саме: Лоту № 6, що був виставлений на продаж шляхом аукціону ліквідатором Закритого акціонерного товариства "Київгума" арбітражним керуючим Кудляком Євгеном Васильовичем, та визнання недійсним договору купівлі-продажу № 6 від 22.10.2014, укладений за результатами аукціону між Закритим акціонерним товариством "Київгума'' в особі арбітражного керуючого Кудляка Є.В. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Консультаційна фірма Welcome" як комісіонером Товариства з обмеженою відповідальністю "Технічне промислове постачання". Прийнято в цій частині нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. В решті рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021 у справі № 911/3132/17 залишено без змін.

До Верховного Суду від ОСОБА_1 (далі в тексті - Скаржник) надійшла касаційна скарга у якій Скаржник просить суд: поновити строк на подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 911/3132/17; скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі №911/3132/17 в частині залишення без змін рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021 щодо позовних вимог ОСОБА_3 ; скасувати рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021 по справі № 911/3132/17 в частині задоволення вимог ОСОБА_3 та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Статтею 290 ГПК України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту 7 частини другої, пункту 1 частини четвертої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено дату отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, яке оскаржується. Крім того, до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, за наявності.

Статтею 288 ГПК України встановлено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 911/3132/17 складено 22.12.2022 та надіслано судом 26.12.2022. Таким чином, останнім днем встановленого наведеною вище нормою строку на подання касаційної скарги було 11.01.2023.

Касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 911/3132/17 надійшла до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 21.02.2023, тобто з пропуском встановленого процесуального строку, водночас, заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаної додаткової постанови.

В обґрунтування поданого клопотання Скаржник зазначає, що повний текст оскаржуваної постанови засобами поштового зв`язку не отримував, а з його повним текстом він ознайомився тільки 13.02.2023р. з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, дійшла висновку, що підстави, наведені скаржником у клопотанні, не можуть вважитися поважними з огляду на таке.

Частиною першою статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Як було зазначено вище, у клопотанні про поновлення строку на подання касаційної скарги ОСОБА_1 стверджує, що повний текст оскаржуваної постанови засобами поштового зв`язку не отримував, а з його повним текстом він ознайомився тільки 13.02.2023 з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Перевіривши доводи скаржника, колегією суддів встановлено, що як вбачається із матеріалів справи, а саме протоколу судового засідання від 15.11.2022, представник ОСОБА_1 -адвокат Ларіонова О.О. була присутня 15.11.2022 у судовому засіданні господарського суду апеляційної інстанції ( т.14, а.с.175).

Як також вбачається із матеріалів справи № 911/3132/17, 26.12.2022 копія постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 911/3132/17 була направлена ОСОБА_1 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 14, а.с. 198) та представнику ОСОБА_1 -адвокату Ларіоновій О.О. на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 14, а.с. 198).

Верховний Суд виходить із того, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з "презумпції обізнаності": особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 30.11.2022 у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Крім того, Суд вважає за необхідне зазначити, що 05.10.2022 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: "Електронний кабінет", "Електронний суд" підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ЄСІТС) в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС визначено, що особам, які зареєстрували електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з пункту 37 наведеного розділу підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених. До електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі - АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя.

Як вбачається з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" представник ОСОБА_1 -адвокат Ларіонова О.О. зареєструвала офіційну електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно - телекомунікаційній системі.

Документ в електронному вигляді: (ЄДРС) ст. 282 ГПК України, постанова Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 911/3132/17 (повний текст) надіслана в електронний кабінет одержувача: адвокат Ларіонова Олена олександрівна та доставлено 22.12.2022 15:26, що підтверджується довідками про доставку документа в кабінет електронного суду, які отримана з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду".

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Згідно з абз. 2 ч. 6 цієї статті, якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, таке рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, датою вручення постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 911/3132/17 є 22.12.2022, отже, останній день строку, встановленого для оскарження зазначеної постанови в касаційному порядку закінчується 11.01.2023.

Крім того, матеріали справи №911/3132/17 містять заяву представника ОСОБА_1 -адвоката Ларіонової О.О. від 27.12.2022 про роз`яснення постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 911/3132/17 в частині вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2022 відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 -адвоката Ларіонової О.О. про роз`яснення постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 911/3132/17 в частині вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021 про задоволення вимог ОСОБА_3 ;визнання недійсними результатів аукціону, який відбувся 21.10.2014 о 12:00 на торгах Правобережної торгової біржі з продажу майна ЗАТ «Київгума», а саме: Лоту № 7, що був виставлений на продаж шляхом аукціону ліквідатором ЗАТ «Київгума» арбітражним керуючим Кудляком Є.В.;визнання недійсним договору купівлі-продажу №7 від 22.10.2014, укладеного за результатами аукціону між ЗАТ «Київгума» в особі арбітражного керуючого Кудляка Є.В. та ТОВ «Консультаційна фірма Welcome» як комісіонером ТОВ «Технічне промислове постачання».

Тобто, наведене свідчить, що ОСОБА_1 та його представник безумовно були обізнані про наявність оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 911/3132/17 та враховуючи, що остання була направлена як на вказану електронну пошту скаржника та його представник так і була доставлена в електронний кабінет скаржника 22.12.2022, а звернення з касаційною скаргою лише 21.02.2023 (тобто з пропуском двадцятиденного строку навіть після її отримання в електронному кабінеті) є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений у касаційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення.

Враховуючи, що ОСОБА_1 був скаржником у суді апеляційної інстанції, то останній не був позбавлений можливості відстежувати хід розгляду його ж апеляційної скарги та в розумні інтервали часу вжити всіх необхідних заходів, зокрема, ознайомитись з оскаржуваною постановою суду апеляційної інстанції в Єдиному державному реєстрі судових рішень та електронному кабінеті (або ж ознайомитись з матеріалами справи) для звернення з касаційною скаргою в межах строків, визначених ГПК України.

Постанова Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 911/3132/17 була оприлюднена 26.12.2022 в Єдиному державному реєстрі судових рішень, інформація з якого вважається загальновідомою згідно із Законом України "Про доступ до судових рішень".

З 20.06.2022 було відновлено загальний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень та роботу сервісу "Стан розгляду справ", який був обмежений у зв`язку з введенням воєнного стану на території України.

Верховний Суд зауважує, що відповідно до статтей 42, 43 ГПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; а також повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Звернення з касаційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений у касаційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення у справах "Олександр Шевченко проти України" (Case of Aleksandr Shevchenko v. Ukraine) від 26.04.2007, № 8371/02 та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine ) від 14.10.2003, заява № 50966/99)).

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак скаржником у клопотанні про поновлення строку не обґрунтовано та не подано доказів на підтвердження викладених у ньому доводів щодо наявності поважних причин пропуску строку на звернення з касаційною скаргою.

Разом з тим суд касаційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні у справі Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008, згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З огляду на викладене Суд дійшов висновку, що наведені скаржником у клопотанні доводи є неповажними, оскільки останнім не наведено аргументів та не подано належних доказів стосовно того, що саме позбавило скаржника можливості звернутися до суду з касаційною скаргою раніше, ніж 21.02.2023, адже копія оскаржуваної постанови від 15.11.2022 була отримана скаржником в електронному кабінеті 22.12.2022, а також оскаржуване судове рішення було опубліковане в Єдиному державному реєстрі судових рішень 26.12.2022.

Отже, доводи скаржника про те, що повний текст оскаржуваної постанови засобами поштового зв`язку не отримував, а з його повним текстом він ознайомився тільки 13.02.2023 з Єдиного державного реєстру судових рішень, не приймаються колегією суддів в якості поважних підстав для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 911/3132/17.

Таким чином, оцінивши наведені у клопотанні доводи скаржника в обґрунтування підстав для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 911/3132/17, Суд визнає їх неповажними та такими, що носять суб`єктивний характер.

Частиною третьою статті 292 ГПК України визначено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.

З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 911/3132/17 підлягає залишенню без руху.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 290 ГПК України, до скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено у Законі України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 7 ст. 12 ГПК України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Як вбачається з прохальної частини касаційної скарги, скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі №911/3132/17 в частині залишення без змін рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2021 щодо позовних вимог ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Згідно з пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При зверненні з даним позовом у 2019 році ОСОБА_3 за дві вимоги немайнового характеру сплачено 3 842,00 грн.

Відповідно до підпункту 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подання касаційної скарги) ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, звертаючись до Верховного Суду із касаційною скаргою, ОСОБА_1 належало сплатити судовий збір в розмірі 7 684,00 грн (3 842 * 200%), проте скаржник сплатив судовий збір в меншому, ніж передбачено нормами Закону України "Про судовий збір" розмірі, а саме - 270,00 грн, що підтверджується доданою до касаційної скарги квитанцією № від 21.02.2023.

Відтак, при зверненні із касаційною скаргою, скаржником недоплачено судового збору в установленому законом порядку, а саме у сумі 7 414, 00 грн, що є підставою для залишення касаційної скарги без руху.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У цьому випадку необхідно чітко вказати:

- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

При цьому, слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, при цьому, необхідно чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої цієї ж статті (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити:

- пункт 1) формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах;

- пункт 2) обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення;

- пункт 3) зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (пункт 4.6 постанови Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19).

У разі оскарження судового рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Тобто процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

При цьому, обґрунтовуючи подібність правовідносин як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.

Скаржник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених пунктами 1-4 частини другої статті 287 ГПК України випадків потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, так як в іншому разі буде порушено принцип "правової визначеності".

Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, формування обґрунтованої правової позиції стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу "правової визначеності", що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Звертаючись із касаційною скаргою, ОСОБА_1 посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу скаржнику необхідно чітко вказати норму права, висновок щодо застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і зазначити, в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.

Касаційна скарга ОСОБА_1 хоч і містить посилання на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не є належним чином обґрунтованим, оскільки не містить чіткої вказівки яку конкретну норму права (абзац, пункт, частину статті, статтю) порушено судом, та не конкретизував який висновок Верховного Суду не застосовано судом апеляційної інстанції в контексті цієї норми, а тому саме лише посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду без зазначення норми права не можуть формувати чітких підстав касаційного оскарження у розумінні частини другої статті 287 ГПК України.

Крім того, у касаційній скарзі ОСОБА_1 , окрім посилання на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України визначив підставою касаційного оскарження пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України та зазначив про те, що висновки Верховного Суду щодо застосування одних й тих самих норм права в подібних правовідносинах відсутні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору.

У постанові від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19 Верховний Суд наголосив на тому, що під час касаційного оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права, касаційна скарга має містити зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Касаційна скарга в частині зазначення підстав оскарження передбаченою пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України в повній мірі не відповідає вимогам закону, оскільки не містить вказівки на норму права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, яких не виклав сам скаржник. В іншому випадку вказане б призводило до порушення таких принципів господарського процесу, як змагальності та диспозитивності.

Водночас скаржник узагальнено зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, а також на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, оскільки не містить належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п. 1 ст. 291 ГПК України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Виходячи зі змісту наведеної норми, особа, яка оскаржує судове рішення, повинна надавати суду прямий доказ, який однозначно свідчив би про повідомлення сторін про оскарження особою судових рішень.

Не повідомлена належним чином сторона у справі, як учасник господарського процесу, позбавлена можливості володіти об`єктивною інформацією стосовно руху господарського процесу.

Надіслання копії касаційної скарги з доданими до неї документами іншим учасникам справи листом з описом вкладення є обов`язком заявника касаційної скарги, а не суду касаційної інстанції.

Судом встановлено, що матеріали касаційної скарги не містять доказів надсилання копії касаційної скарги всім учасникам справи № 911/3132/17.

Належним доказом направлення копії касаційної скарги з додатками іншим учасникам справи, є оригінали розрахункового документу (оригінал поштової квитанції, поштової накладної з інформацією про поштове відправлення чи фінансового чека) та опису вкладення у цінний лист з поіменним переліком документів, видані відправникові поштового відправлення.

Пунктом 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2021 № 270 передбачено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатись.

ОСОБА_1 не дотримано вимог ст. ст. 291 ГПК України, до касаційної скарги не додано належних доказів надсилання копії касаційної скарги і доданих до неї документів листом з описом вкладення всім учасникам справи № 911/3132/17.

Згідно з ч. 2 ст. 292 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 290 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, Скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме:

- навести Суду інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 911/3132/17.

- подати нову редакцію касаційної скарги, у якій уточнити наведену скаржником підставу касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України та зазначити норму права (абзац, пункт, частину статті, статтю) порушено судом та стосовно яких, на думку скаржника, висновок Верховного Суду щодо їх застосування не був врахований судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення., а також обґрунтувати належним чином наведену скаржником підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України;

- подати до суду касаційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 7 414, 00 грн;

- подати до суду докази надсилання копії касаційної скарги і доданих до неї документів листом з описом вкладення всім учасникам справи № 911/3132/17.

При цьому, суд звертає увагу Скаржника на платіжні реквізити для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом:

- отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерському районі/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ)- 37993783,

- банк отримувача - Казначейство України (ЕАП),

- номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007,

- код класифікації доходів бюджету - 22030102,

- найменування податку, збору, платежу - "Судовий збір (Верховний Суд, 055)".

З огляду на викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, тому підлягає залишенню без руху на підставі ч.2 ст. 292 ГПК України.

Заяву про усунення недоліків касаційної скарги подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк.

Усунувши недоліки, касаційної скарги скаржнику необхідно подати суду докази про дату вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, для визначення дотримання заявником касаційної скарги строку на усунення недоліків касаційної скарги, встановленого ч. 2 ст.174 ГПК України, а також надати суду докази надіслання копії заяви про усунення недоліків касаційної скарги з новою редакцію касаційної скарги іншим учасникам справи.

Згідно з ч. 4 ст. 174 та ч. 2 ст.292 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174, 234, 235, 290, 292 ГПК України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі №911/3132/17 залишити без руху.

2. Надати ОСОБА_1 строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

3. ОСОБА_1 усунути недоліки, встановлені в даній ухвалі у такий спосіб:

- навести інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 у справі № 911/3132/17;

- подати нову редакцію касаційної скарги, у якій уточнити наведену скаржником підставу касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України та зазначити норму права (абзац, пункт, частину статті, статтю) порушено судом та стосовно яких, на думку скаржника, висновок Верховного Суду щодо їх застосування не був врахований судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення., а також обґрунтувати належним чином наведену скаржником підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України;

- подати до суду касаційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 7 414, 00 грн;

- надати суду докази надсилання копії касаційної скарги і доданих до неї документів листом з описом вкладення всім учасникам справи № 911/3132/17.

4. Наслідки невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали встановлені ст. 292 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.І. Картере

К.М. Огороднік