ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.03.2023р. Справа №905/1044/22

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі (помічнику суді за дорученням) Григор`євій М.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тек-Транс», с. Церкуни, Харківська область

до відповідача: Акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ

про стягнення 2 210 163,27грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тек-Транс», с. Церкуни, Харківська область звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ про стягнення заборгованості у розмірі 4'453'745,83грн, з яких: 3'447'000,00грн - сума основного боргу; 1'003'358,64 - інфляційне збільшення суми боргу, 3'387,19грн - відсотки річних від прострочення.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №ДОН/НХ 21760/НЮ-В від 17.12.2021 щодо оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.01.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 18.01.2023, відповідачу встановлено строк до 18.01.2023 для подання відзиву на позов.

16.01.2023 на електрону адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №2022/4 від 16.01.2023, відповідно до якого товариство не погоджується з позовними вимогами в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 1'149'000,00грн. у зв`язку з його оплатою, а також заперечує проти позовних вимог в частині стягнення річних та інфляційних втрат з посиланням на ст. 617 Цивільного кодексу України та розділ 9 договору щодо підстав звільнення від відповідальності внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини).

Водночас разом з відзивом на позов відповідачем подано заяву №2022/5 від 16.01.2023, у якій просить суд за результатами розгляду справи розстрочити виконання ухваленого рішення суду на 6 місяців.

18.01.2023 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла сформована в системі 17.01.2023 відповідь на відзив, в якій позивач підтвердив часткову сплату заявленої суми основного боргу у розмірі 1'149'000,00грн. та надав позицію на викладені у відзиві доводи. Аналогічна за змістом відповідь на відзив №16/2 від 16.01.2023 надійшла через канцелярію суду 23.01.2023.

18.01.2023 через систему «Електронний суд» від позивача також надійшла сформована в системі 17.01.2023 заява про зменшення/збільшення позовних вимог та заява про розгляд справи у відсутності особи, яка бере участь у справі.

Ухвалою від 18.01.2023 за наслідками розгляду заяви про зменшення/збільшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду вимоги позивача про стягнення суми основного боргу у розмірі 2'298'000,00грн., інфляційні втрати у розмірі 1'027'656,54грн, відсотки річних у розмірі 3'598,10грн., ціна позову складає 3'329'254,64грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 18.01.2023 відкладено підготовче судове засідання на 16.02.2023.

24.01.2023 на електрону адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив №2022/11 від 24.01.2023.

30.01.2023 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли сформовані в системі 27.01.2023 додаткові письмові пояснення, а також заява про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, аналогічна заява №25/1 від 25.01.2022 надійшла через канцелярію суду 30.01.2023.

30.01.2023 через канцелярію суду від позивача також надійшли пояснення щодо отриманого заперечення.

03.02.2023 на електрону адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення №2022/16 від 03.02.2023.

Ухвалою суду від 16.02.2023 за наслідками розгляду заяви про зменшення/збільшення розміру позовних вимог від 27.01.2023, судом прийнято до розгляду остаточні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 1'149'000,00грн., інфляційні втрати у розмірі 1'057'530,54грн, проценти річних у розмірі 3'632,73грн. Відтак, ціна позову складає 2'210'163,27грн.

Також ухвалою господарського суду Донецької області від 16.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 07.03.2023.

20.02.2023 на електрону адресу суду від представника відповідача надійшла заява №2022/26 від 20.02.2023 про закриття провадження у справі, у якій посилаючись на погашення залишку заборгованості у розмірі 1'149'000,00грн. платіжними дорученнями №83051, №83052 та №83054 від 16.02.2023 просить суд закрити провадження у справі №905/1044/22 в частині стягнення основного боргу в сумі 3'447'000,00грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору, а також просить суд при розгляді справи по суті врахувати заперечення товариства в частині позовних вимог про стягнення 0,1% річних та інфляційних втрат, розгляд справи провести без участі представника відповідача.

23.02.2023 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла сформована в системі заява про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, аналогічна за змістом заява про зменшення розміру позовних вимог №21/1 від 21.02.2023 надійшла засобами поштового зв`язку через канцелярію суду 27.02.2023. За їх змістом позивач підтвердив здійснення відповідачем 16.02.2023 оплати залишку суми основного боргу у розмірі 1'149'000,00грн., просить суд прийняти зменшення позовних вимог та стягнути з відповідача інфляційні збільшення боргу у розмірі 1'046'040,54грн. та відсотки річних у розмірі 3'701,98грн., всього 1'049'742,52грн.

Представники сторін у судовому засіданні 07.03.2023 з розгляду справи по суті участь не приймали, про місце, дату та час слухання справи були повідомлені.

Під час судового засідання 07.03.2023 суд у хронологічному порядку, в залежності від часу їх надходження на адресу суду, розглянув заяви учасників справи, які надійшли вже після закриття підготовчого провадження.

Так, за наслідками розгляду заяви відповідача №2022/26 від 20.02.2023 про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Так, господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору у випадку припинення існування предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору.

Як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Предметом позову у цій справі, враховуючи ухвалу суду від 16.02.2023 за наслідками розгляду заяви позивача від 27.01.2023, є вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 1'149'000,00грн., інфляційних втрат у розмірі 1'057'530,54грн, процентів річних у розмірі 3'632,73грн., всього 2'210'163,27грн.

Враховуючи документальне підтвердження сплати відповідачем 16.02.2023 суми основної заборгованості після звернення позивача з позовом у розмірі 1'149'000,00грн, що є предметом провадження у даній справі, по даній справі відсутній предмет спору в частині стягнення суми основного богу, у зв`язку з чим суд задовольняє клопотання відповідача та закриває провадження у справі в цій частині на підставі п.2 ч.1 ст 231 ГПК України.

У зв`язку з закриттям провадження у справі в частинні стягнення суму основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст 231 ГПК України, заява відповідача №2022/5 від 16.01.2023 про розстрочення виконання рішення суду в частині суми основної заборгованості строком на шість місяців залишається судом без розгляду.

Розглянувши під час судового засідання 07.03.2023 однакові за змістом заяви позивача, одна з яких сформована 23.02.2023 в системі «Електронний суд» про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, інша надійшла засобами поштового зв`язку через канцелярію суду 27.02.2023 про зменшення розміру позовних вимог №21/1 від 21.02.2023, суд дійшов наступних висновків.

Як вже зазначалося, позивач за змістом вказаних заяв просить суд стягнути з відповідача інфляційні збільшення боргу у розмірі 1'046'040,54грн. та відсотки річних у розмірі 3'701,98грн., всього 1'049'742,52грн.

Згідно з частиною другою статті 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Водночас, відповідно до статті 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За приписами частини другої статті 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи наслідки розгляду судом заяви відповідача №2022/26 від 20.02.2023 про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу, яка надійшла раніше, а також беручи до уваги, що заяви про збільшення/зменшення розміру позовних вимог були подані позивачем вже після закриття підготовчого провадження по справі, суд залишає їх без розгляду.

Таким чином, підлягають розгляду як остаточні позовні вимоги про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 1'057'530,54грн, процентів річних у розмірі 3'632,73грн.

Приймаючи до уваги, що явка представників сторін не була визнана судом обов`язковою, а також додержуючись принципу розумності строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість завершення розгляду справи по суті у судовому засіданні 07.03.2023 за відсутності представників сторін, підстави для відкладення розгляду справи по суті відсутні.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

17.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тек-Транс» (далі - постачальник) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - перевізник) на підставі повідомлення про намір укласти договір за процедурою закупівлі відкритих торгів №ЦБД UA-2021-10-23-005364-d укладений договір №ДОН/НХ-21760/НЮ-В (далі - договір), за п.1.1. якого предметом договору є поставка постачальником покупцю товару в асортименті та кількості згідно специфікації (додаток 1), яка є невід`ємною частиною договору. За умовами п. 1.2. договору найменування товару: автотранспортні засоби ТК-М-4371-БП.

Відповідно до п.4.1. договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупці, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару.

Датою поставки товару вважається дата підписання накладної на приймання товару та підписання акту прийому-передачі товару обома сторонами договору (п. 4.5. договору).

За умовами п.6.1. договору постачальник передає у власність покупцю товар, а покупець сплачує товар, визначений в кількості та за цінами, які зазначені у специфікації №1 (додаток№1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною, на умовах поставки на склад покупця СРТ (Інкотермс у редакції 2010).

У п.6.3. договору сторони дійшли згоди щодо строків розрахунків, а саме розрахунок за поставлений товар здійснюється шляхом 100% перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

За приписами п.6.4 договору покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок після підписання акту прийму-передачі товару на 45 банківський день з дати реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі товару.

Пунктом 6.6. договору передбачено, що сторони один раз на місяць складають акти звірок взаєморозрахунків.

Відповідно до п.10.1. договору покупець зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість поставленого товару у відповідності до розділу 6 договору. Приймати поставлені товари згідно з актами прийому-передачі товару.

Постачальник відповідно до п.10.4.-10.6. договору має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари. Покупець має право зменшити обсяги закупівлі товарів, робіт, послуг в залежності від реального фінансування.

За умовами п.11.2 договору сторони відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0.1 (нуль цілих одна десята) проценту річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Договір №ДОН/НХ-21760/НЮ-В від 17.12.2021 та додатки до нього підписані представниками сторін без зауважень, підписи скріплені їх печатками.

Сторони уклали специфікацію №1 до договору, у якій погодили загальну вартість поставки автотранспортних засобів ТК-М-4371-БП у кількості 4 одиниці вартістю 4596000,00грн. з урахуванням ПДВ. Специфікацією також обумовлено, що покупець здійснює оплату поставленого товару на 45 банківський день з дати реєстрації податкової накладної.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами по справі не заперечується, що на виконання умов укладеного між сторонами договору №ДОН/НХ-21760/НЮ-В від 17.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Тек-Транс» відповідно до трьох актів приймання-передавання транспортного засобу від 30.12.2021 та видаткових накладних №1605, 1603, 1602 від 30.12.2021 поставило Акціонерному товариству «Українська залізниця» регіональна філія Донецька залізниця структурний підрозділ Служба організації та проведення закупівель обумовлений специфікацією №1 товар - чотири автотранспортних засобів ТК-М-4371-БП вартістю 4'596'000,00грн., про що свідчить підпис та відмітка про отримання.

Позивачем за наслідками поставки складені та зареєстровані у ЄРНП 30.12.2021 податкові накладні №1862,1858, 1863.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується сторонами, відповідачем був повністю сплачений отриманий товар наступним чином: до звернення позивача з позовом до суду 20.10.2022 в сумі 1'149'000,00грн та вже після надходження позовної заяви на адресу суду 30.12.2022 в сумі 1'149'000,00грн, 18.01.2023 в сумі 1'149'000,00грн та 16.02.2023 в сумі 1'149'000,00грн.

В свою чергу неналежне виконання відповідачем умов договору щодо строків оплати поставленого товару стало підставою для звернення позивача до суду с позовом про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1'057'530,54грн, процентів річних у розмірі 3'632,73грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне:

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договорів.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.509 ЦК України, ст.73 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 ЦК України, ст.174 ГК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як вже встановлено судом, між позивачем та відповідачем був укладений договір №ДОН/НХ-21760/НЮ-В від 17.12.2021.

З огляду на встановлений ст. 204 ЦК України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги зазначений договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з надання послуг з приймання платежів.

Проаналізувавши вищезазначений договір, судом встановлено, що останній за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Відповідно до ст.712 ЦК України та ст.265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої ст.691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Як встановлено ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Таким чином, на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору у позивача виник обов`язок поставити товар, а у відповідача прийняти його та своєчасно та в повному обсязі оплатити.

Як вже встановлено судом вище, виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором підтверджується актами приймання-передавання транспортних засобів від 30.12.2021, видатковими накладними №1602, 1603, 1605 від 30.12.2021 та оформленими податковими накладними №1862,1858, 1863.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За змістом статті 252 ЦК України вбачається, що строк визначається, зокрема, днями, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Враховуючи статтю 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.

Сторони у п.6.4 договору дійшли згоди щодо наступних строків оплати - після підписання акту прийму-передачі товару на 45 банківський день з дати реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі товару.

Визначення поняття "банківський день" наявне у п.п. 6 п. 4 Положення про порядок здійснення банками операцій за акредитивами, затвердженого постановою Правління Національного банку України №514 від 03.12.2003, згідного якого це робочий день банку в тому місці, у якому повинна виконуватися дія, передбачена Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів або іншими міжнародними документами, затвердженими Міжнародною торговельною палатою.

Тобто, банківський день - це частина робочого дня, протягом якої приймаються документи на переказ. Дні визначаються для банків робочими за правилами, встановленими відповідною постановою Національного банку України.

Постановою Правління Національного банку України №142 від 16.12.2021 "Про регламент роботи системи електронних платежів Національного банку України та порядок роботи банківської системи України в період завершення звітного року, а також про перенесення робочих днів банківської системи України у 2022 році", з урахуванням внесених змін постановами Правління Національного банку України №35 від 04.03.2022 та №123 від 14.06.2022, визначено режим роботи банків для здійснення в тому числі електронних платежів, однак затвердженим регламентом не передбачено, що 01.01.2022, 02.01.2022, 03.01.2022, 07.01.2022, 08.01.2022, 09.01.2022, 15.01.2022, 16.01.2022, 22.01.2022, 23.01.2022, 29.01.2022, 30.01,2022, 05.02.2022, 06.02.2022, 12.02.2022,13.02.2022, 19.02.2022, 20.02.2022, 26.02.2022, 27.02.2022, 05.03.2022, 06.03.2022 є банківськими днями для здійснення платежів, а відтак останні не вважаються банківськими днями.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги здійснення реєстрації податкових накладних за спірною поставкою у єдиному реєстрі податкових накладних 30.12.2021, оплата товару повинна була бути здійснена відповідачем до 07.03.2022 включно, а вже з 08.03.2022 почалося прострочення виконання вказаного зобов`язання.

В свою чергу, як встановлено судом, вартість товару сплачена платежами від 20.10.2022 на суму 1'149'000,00грн, від 30.12.2022 на суму 1'149'000,00грн, від 18.01.2023 на суму 1'149'000,00грн та від 16.02.2023 на суму 1'149'000,00грн.

В зв`язку з несвоєчасною оплатою вартості отриманого товару позивачем було нараховано до стягнення з відповідача відсотки річних та інфляційні втрати.

Розглядаючи вимоги в частині стягнення 0.1% річних у розмірі 3632,73грн., суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним узятих за договором зобов`язань.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, умовами п.11.2 укладеного договору сторони в добровільному порядку, без заперечень та зауважень погодили, що відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України розмір відповідальності покупця за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0.1 (нуль цілих одна десята) проценту річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Слід відзначити, що відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Тобто у даному випадку сторони у добровільному порядку визначили інший розмір процентів річних ніж встановлений ч. 2 статті 625 ЦК України.

Позивачем здійснено наступний розрахунок 0.1% річних:

з 10.03.2022 по 19.10.2022 на суму боргу 4'596'000,00грн у розмірі 2'820,56грн.

з 20.10.2022 по 29.12.2022 на суму боргу 3'447'000,00грн у розмірі 670,51 грн.

з 30.12.2022 по 17.01.2023 на суму боргу 2'298'000,00грн у розмірі 119,62грн.

з 18.01.2023 по 24.01.2023 на суму боргу 1'149'000,00грн у розмірі 22,04грн.

Враховуючи встановлені судом вище граничні строки оплати, позивачем правомірно обрані періоди нарахування річних з урахуванням здійснених часткових оплат. Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок 0.1% річних за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" (в межах обраних позивачем періодів) встановив, що розрахунок позивача є арифметично вірним, у зв`язку з чим вимоги в цій частині у розмірі 3632,73грн є обґрунтованими та правомірними.

Розглянувши також заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати у розмірі 1'057'530,54грн, суд зазначає наступне.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 по справі №910/13071/19 дійшов висновків, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Оскільки на практиці існують різні підходи до застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць, Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Відповідно до сформованої 27.01.2023 в системі «Електронний суд» заяви про зменшення/збільшення розміру позовних вимог та аналогічної заяви про зменшення розміру позовних вимог №25/1 від 25.01.2022 заявлені до стягнення інфляційні втрати у розмірі 979'229,64грн нараховані позивачем на заборгованість у розмірі 4'596'000,00грн із застосуванням індексів інфляції з березня по жовтень 2022 включно, інфляційні втрати у розмірі 48'426,90грн нараховані на заборгованість у розмірі 3'447'000,00грн із застосуванням індексів інфляції з листопада по грудень 2022 включно та у розмірі 29'874,00грн на суму боргу у розмірі 2'298'000,00грн із застосуванням індексу інфляції за січень 2023. Враховуючи вищевикладене, за висновками суду обрані позивачем періоди нарахування є правомірними.

Суд перевіривши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" розрахунок інфляційних, в межах обраних позивачем періодів встановив, що розрахунок в частині нарахування інфляції на суму боргу у розмірі 2'298'000,00грн за січень 2023 у розмірі 29'874,00грн. є арифметично не вірним, правомірним є нарахування за вказаний період у розмірі 18'384,00грн. За іншими періодами розрахунок інфляції є арифметично вірним, а тому вимоги в цій частині у розмірі 1'046'040,54грн. є обґрунтованими.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 11'490,00грн не підлягають задоволенню.

Щодо позиції відповідача у відзиві щодо безпідставності позовних вимог в частині стягнення річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Заперечення в цій частині обґрунтовані обставинами непереборної сили (форс-мажорні обставини), пов`язаними з введенням воєнного стану в Україні, які за твердженнями відповідача унеможливили виконання ним своїх зобов`язань зі своєчасної оплати товару, що з посиланням на ст. 617 ЦК України та розділ 9 укладеного між сторонами договору є підставою для звільнення від відповідальності. У підтвердження настання викладених обставин суду наданий лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Крім того, відповідач вказує на те, що через військові дії об`єкти інфраструктури Акціонерного товариства «Українська залізниця» зазнали руйнувань, в свою чергу товариство є державною компанією, яка з 24.02.22 несе фінансові втрати та позбавлена можливості отримувати прибуток внаслідок зменшення обсягів пасажирських та вантажних перевезень.

Відтак, відповідач вважає що мав законні підстави на зупинення виконань своїх зобов`язань в частині оплати отриманого товару до закінчення обставин непереборної сили.

За умовами п.9.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань по цьому договору,якщо вони доведуть, що таке невиконання сталося в наслідок обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини).

Під форс-мажорними обставинами розуміється зовнішні та надзвичайні обставини, які не існували на час підписання цього договору, виникли незалежно від волі сторін, про виникнення яких сторони не могли знати та діям яких сторони не могли перешкоджати за допомогою способів та засобів, застосування яких у конкретній ситуації справедливо вимагати та зажадати від сторони, що підпала під вплив форс-мажорних обставин (п.9.2 договору).

Відповідно до п.9.3, 9.4. договору форс-мажорними обставинами є такі обставини як пожежі, землетруси, війни, воєнні дії, страйки, блокади, епідемії, заборонні міри міжнародних організацій, органів державної влади та управління, а також інші обставини, які не залежать від волі сторін. Строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається при виникненні обставин зазначених в п.9.1., п.9.2, п.9.3, цього договору, на час протягом якого зазначені обставини будуть діяти.

Договором визначений порядок повідомлення стороною про форс-мажорні обставини та дії сторін у випадку їх виникнення (п. 9.5, п.9,6 договору).

Однак, відповідачем не надано доказів дотримання вказаного порядку. Відповідач не повідомляв позивача про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором до моменту звернення позивача з позовом.

Частиною 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

Торгово-промисловою палатою України (ТПП) було оприлюднено лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Тобто, необхідно довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.

За загальним правилом неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України).

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019р. по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Таким чином, у будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок буде оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Однак, відповідачем не доведено що саме військові дії призвели до настання форс-мажорних обставин саме для спірного випадку невиконання господарського зобов`язання зі здійснення своєчасного розрахунку за отриманий товар. При цьому суд звертає увагу на те, що граничний строк виконання зобов`язань з повної оплати спірного товару настав 07.03.2022, в свою чергу у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України воєнний стан був введений в державі з 24.02.2022 на підставі відповідного Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022. Водночас відповідач продовжує вести господарську діяльність, окрім того вся сума боргу була оплачена під час дії воєнного стану, а відсутність коштів на виконання зобов`язань не може вважатись форс-мажором.

З огляду на наведене визначення форс-мажорних обставин факт фінансованих втрат та позбавлення можливості отримання прибутку внаслідок зменшення обсягів пасажирських і вантажних перевезень та руйнування об`єктів залізничної інфраструктури не може бути форс-мажорною обставиною, та така обставина є лише твердженням відповідача, яка не підтверджена відповідними доказами.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд звертає увагу, що здійснюючи підприємницьку діяльність відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

В свою чергу позивач також знаходиться в економічних умовах аналогічних відповідачу та на його господарську діяльність також мають негативний вплив військові дії, водночас позивач тривалий час не отримував грошові кошти, на які розраховував здійснюючи поставку товару відповідачу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Відтак суд звертає увагу, що заявлені до стягнення нарахування в порядку ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, як, наприклад, статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, про що наголосив Верховний Суд України у своїй постанові від 12.04.2017 року у справі № 3-1462гс16.

На підставі викладеного, викладені у відзиві заперечення не спростовують висновків суду щодо обґрунтованості позовних вимог.

Статтею 74 ГПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність. Допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки відповідачем не доведено наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами факт того, що невиконання зобов`язань за договором сталося внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), підстави для звільнення Акціонерного товариства «Українська залізниця» від відповідальності за несвоєчасне невиконання зобов`язань за договором відсутні, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги в частині стягнення відсотків річних у розмірі 3632,73грн та інфляційних втрат у розмірі 1046040,54грн.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

В частині закриття провадження у справі, враховуючи, що часткова оплата в сумі 1149000,00грн здійснена відповідачем вже після звернення позивача до суду, в цій частині судові витрати покладаються на відповідача відповідно до частини дев`ятої статті 129 ГПК України, оскільки спір у даному випадку виник внаслідок прострочки боржника з виконання своїх обов`язків.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статями 12, 46, 73, 74-79, 86, 91, 129, 236-238 ГПК України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Тек-Транс, с.Циркуни, Харківська область до Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1057530,54грн, процентів річних у розмірі 3632,73грн - задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1149000,00грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (03680, місто Київ, вулиця Єжи Гедройца, будинок 5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Тек-Транс (62441, Харківська обл., Харківський район, село Циркуни, відділення «Кутузівка», будинок 32-а; ) інфляційні втрати у розмірі 1046040,54грн, відсотки річних у розмірі 3632,73грн, судовий збір у розмірі 32980,10грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 11490,00грн - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У судовому засіданні 07.03.2023 підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.03.2023.

Суддя Ю.В. Макарова