ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

"22" лютого 2023 р. Справа№ 910/11905/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Мельничук О.С.

від позивача за первісним позовом - Кузовлев Р.В.,

від відповідача 1 за первісним позовом - не з`явився,

від відповідача 2 за первісним позовом - Саєнко Ю.М.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю та ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 (повний текст складено 18.01.2022)

у справі № 910/11905/20 (суддя Спичак О.М.)

За первісним позовом Акціонерного товариства "Сенс Банк"

до:

1. ОСОБА_1 ;

2. Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 7 097 868,68 євро

та за зустрічним позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Сенс Банк"

про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі - АТ "Альфа-Банк"/позивач за первісним позовом/банк) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 /відповідач за первісним позовом) про стягнення заборгованості за кредитним договором №252-СВ від 04.03.2004 року в розмірі 7 097 868,68 євро.

У вересні 2020 року до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним Договору поруки від 30.09.2016 року.

Окрім цього, у жовтні 2020 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з вимогами до Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 7 097 868, 68 Євро.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 року (суддя Босий В.П.) відкрито провадження у справі №910/16323/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.11.2020 року, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 року у справі №910/16323/20 об`єднано в одне провадження справи №910/11905/20 та №910/16323/20; справу №910/16323/20 передано судді Бондарчук В.В., яка розглядає справу №910/11905/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2020 року прийнято справу №910/16323/20 до провадження суддею Бондарчук В.В., об`єднавши зі справою №910/11905/20, визначено в об`єднаній справі процесуальний статус Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю як відповідача 2.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.01.2021 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 року первісний позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та Фірми на користь Банку заборгованість у розмірі 7 097 868, 68 євро. Стягнуто з них же солідарно на користь Банку 735 700 грн. судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення та постанову мотивовано обґрунтованістю позовних вимог за первісним позовом і, натомість, необґрунтованістю вимог за зустрічним позовом.

Постановою Верховного Суду від 17.08.2021 року рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 року у справі №910/11905/20 скасовано. Справу №910/11905/20 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Направляючи справу №910/11905/20 на новий розгляд Верховний Суд у постанові від 17.08.2021 року вказав, що попередні судові інстанції не дослідили обставини і докази щодо наявності або відсутності умов, за яких у банку припинялося право на нарахування процентів за кредитом (закінчення строку фінансування або пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості). Попередніми судовими інстанціями не перевірено належним чином наведені відповідачем 2 доводи та докази (договірні умови) стосовно того, що Додаткова угода № 47 та Додаткова угода № 48 хоча й мають назву додаткових, фактично за своїм змістом (умовами) та датами укладення - після закінчення дії Кредитного договору - є окремими договорами, оскільки їх умовами не передбачено застосування цих правочинів до відносин сторін, що виникли до укладення відповідних угод (частина друга статті 631 Цивільного кодексу України). Обставини виконання названих угод, можливості новації, наявності заборгованості (і за якими саме договорами) попередніми судовими інстанціями належним чином не досліджені. У зв`язку з наведеним судовими інстанціями не з`ясовані й не досліджені також доводи відповідача 1 (і відповідні докази) з приводу того, що Додаткова угода № 47 як новий кредитний договір укладена після закінчення дії Кредитного договору з метою рефінансування і що кошти в розмірі 7 097 868, 68 євро, які і є предметом спору в даній справі, за згаданою угодою банком фірмі не надавалися, і відтак й заборгованість у зазначеній сумі не могла виникнути, а також доводи того ж відповідача стосовно того, що зобов`язання за Додатковою угодою №47 (на забезпечення якої укладено оспорюваний відповідачем 1 Договір поруки) могло виникнути лише з часу отримання позичальником грошових коштів. Крім того, відзив Фірми на позовну заяву містив заяву відповідача про застосування позовної давності, яку (заяву) суди попередніх інстанцій не розглянули, оцінки наведених у ній доводів і доказів не здійснили.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 року у справі № 910/11905/20 позов Акціонерного товариства "Альфа-Банк" задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 381 125,70 євро. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість у розмірі 6 716 742,98 євро та судовий збір у розмірі 696 196,00 грн. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 . Повернуто з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк" судовий збір у розмірі 39 504,00 грн., сплачений за меморіальним ордером № 2600618 від 10.08.2020 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Оскільки відповідачем 2 не надано доказів виконання зобов`язань за Кредитним договором №252-СВ від 04.03.2004 року у повному обсязі, місцевий господарський суд дійшов висновку, що не зважаючи на настання строку виконання позичальником обов`язку з повернення кредиту (та сплати процентів) - до 31.01.2014 року, строк дії Кредитного договору №252-СВ від 04.03.2004 року не закінчився 31.01.2014 року. Також суд першої інстанції зазначив, що у справі №873/41/19 не досліджувались умови п. 11.11 Кредитного договору №252-СВ від 04.03.2004 року (в редакції Додаткової угоди №26 від 30.03.2007 року), відповідно до якої цей договір набуває чинності на дату його підписання належним чином та зберігає силу до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Таким чином, місцевий господарський суд встановив, що не зважаючи на ті обставини, що після закінчення строку кредитування (31.01.2014 року) у банку припинилось право нараховувати проценти за користування кредитом, розмір яких був передбачений Кредитним договором №252-СВ від 04.03.2004 року, укладаючи Додаткову угоду №47 сторони фактично погодили право банку нараховувати проценти за користування позичальником кредитними коштами у розмірі, визначеному п.п. 4.1, 4.2.1 Кредитного договору №252-СВ від 04.03.2004 року (в редакції Додаткової угоди №47 від 29.04.2014), з дати набрання чинності вказаною додатковою угодою. Відтак, оскільки Додатковою угодою №47 від 29.04.2014 року, яка набрала чинності 29.04.2014 року, сторони встановили розмір процентів за користування кредитом, суд першої інстанції дійшов висновку, що здійснене банком нарахування процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов договору є правомірним. Оскільки належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується отримання відповідачем 2 кредиту за Кредитним договором №252-СВ від 04.03.2004 року у загальному розмірі 68 101 037, 91 Євро, та погашення кредиту у розмірі 61 003 169, 23 Євро (з урахуванням оприбуткованого майна відповідно до виконавчих написів нотаріуса), суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача 2 (позичальника) станом на дату звернення позивача за первісним позовом до суду виникла заборгованість за кредитом у сумі 7 097 868, 68 Євро. Крім того, після звернення позивача за первісним позовом до суду банком 14.05.2021 року було погашено частину заборгованості позичальника за кредитом у розмірі 381 125,70 Євро за рахунок оприбуткованого нерухомого майна, таким чином, враховуючи, що предмет спору (стягнення частини заборгованості у розмірі 381125,70 Євро) припинив своє існування після звернення позивача за первісним позовом з даним позовом до суду, місцевий господарський суд дійшов висновку закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідачів суми основного боргу у розмірі 381 125, 70 Євро на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (у зв`язку з відсутністю предмета спору). Щодо застосування строку позовної давності суд першої інстанції зазначив, що перебіг позовної давності переривався у зв`язку з визнанням відповідачем 2 боргу за Кредитним договором №252-СВ від 04.03.2004 року шляхом підписання додаткових угод до нього, доказів визнання яких недійсними в матеріалах справи відсутні. Щодо зустрічного позову місцевий господарський суд встановив, що оскільки станом на дату укладення договору поруки у позичальника (відповідача 2) не припинилось зобов`язання з повернення кредиту у розмірі 14 857 932, 43 Євро, то відповідач 1 поручився за існуюче (дійсне) зобов`язання відповідача 2, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним Договору порук від 30.09.2016 року.

Не погодившись із вказаним рішенням, Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 року у справі № 910/11905/20 в частині задоволення первісних позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства "Альфа-Банк" відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з неповного та неправильного встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильного визначення правовідносин між сторонами, і неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права. На думку скаржника, з врахуванням закінчення терміну фінансування 31.01.2014 року та дати укладення додаткової угоди №47 від 29.04.2014 року, така угода могла бути спрямована на отримання нового кредиту, рефінансування наявної заборгованості позичальника тощо, однак не на зміну прав і обов`язків сторін, які виникли та підлягали реалізації у правовідносинах, що мали місце до укладання цієї додаткової угоди. Отже, на думку скаржника судом першої інстанції при дослідженні умов кредитного договору та додаткових угод до нього, було правильно визначний термін фінансування, по закінченню якого позичальник зобов`язаний був повернути банку кредит у повному обсязі та оплатити проценти за користування кредитом, а саме, до 31.01.2014 року, тобто строк виконання зобов`язань. Але при цьому, місцевим господарським судом було неправильно застосовано норми матеріального права щодо визначення строку дії договору, а також щодо спливу строку позовної давності. Скаржник також вважає, що висновок суду першої інстанції, що не дивлячись на те, що строк фінансування сплив 31.01.2014 року, але при цьому право Банку нараховувати проценти після спливу строку фінансування не припинилося згідно укладеної додаткової угоди №47, суперечить нормам матеріального права. Скаржник вважає, що сума заборгованості за Кредитним договором №252-СВ у новій редакції від 30.03.2007 року є меншою, ніж та, про яку заявляє банк. Крім того скаржник вважає, що в постанові Касаційного господарського суду від 14.04.2020 року у справі №873/41/19 були встановлені обставини - юридичні факти, а саме - строк дії кредитного договору, оскільки встановлення цих фактів (обставин) було необхідно для встановлення факту існування третейського застереження. Крім того скаржник вказує, що як вбачається з копії меморіального ордеру, доданого до пояснень, квартира була реалізована за ціною 12 719 613, 00 грн. При цьому, Банк не надає жодних пояснень та доказів чому саме така сума в 381 125,70 євро була зарахована в рахунок погашення заборгованості, по якому курсу євро і на яку дату вона була конвертована. Чому сума 12 719 613,00 гри оприбуткована банком тільки через місяця після підписання Акту реалізації предмету іпотеки, про що Фірма "Т.М.М. " - ТОВ надала свої пояснення і заперечення щодо зарахованої суми, тому Фірма "Т. М. М." - ТОВ висловила свої заперечення щодо зарахування в рахунок погашення заборгованості саме 381 125,70 євро, а тому між сторонами залишилися не врегульовані питання, і тому суд першої інстанції неправомірно закрив провадження у справі на вказану суму.

Згідно протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Демидова А.М., судді Корсак В.А., Попікова О.В.

Також, не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 року у справі № 910/11905/20 в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову скасувати та прийняти постанову, якою визнати недійсним договір поруки від 30.09.2016 року № б/н, укладений між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 .

Вимоги та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 мотивовані тим, що суду першої інстанції належало надати мотивовану оцінку кожному аргументу сторін, здійснити оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням у порядку ст. 86 ГПК України, а саме оцінити належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У справі, що розглядається, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін, спірним є питання закінчення строку дії кредитного договору №252-CB в редакції додаткової угоди №46 від 16.12.2013 року, припинення у банку права на нарахування та стягнення процентів за кредитним договором, суми заборгованості та підстав її виникнення (за яким саме кредитним договором виникла заборгованість). Скаржник вважає, що саме по 31.01.2014 року позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до останнього числа кожного календарного місяця. В той же час на думку скаржника, починаючи з 01.02.2014 року, позичальник мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором (включаючи проценти), а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані лише у межах строку фінансування. Таким чином, на думку скаржника умовами Кредитного договору в редакції від 30.03.2007 року (зі змінами, внесеними на момент укладення додаткової угоди від 16.12.2013 року №46 та з урахуванням останньої) в п.1.1. сторони погодили строк фінансування (кредитування), терміни закінчення фінансування (кредитування), а також в п.11.11. сторони визначили терміни виконання зобов`язань позичальника з повернення кредитних коштів (які не були повернуті в межах строку кредитування) - до повного виконання такого зобов`язання. В той же час скаржник наголошує, що в Кредитному договорі №252-СВ від 30.03.2007 року (зі змінами, внесеними додаткової угодою №46) строком, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та обов`язки є строк кредитування. Отже, з врахуванням положень статті 631 Цивільного кодексу України, строк договору співпадає із строком кредитування. Відтак, оскільки суд першої інстанції вважав, що право Банку на нарахування та стягнення відсотків припинилось у зв`язку із закінченням строку кредитування 31.01.2014 року, зважаючи на положення п.7.5. Кредитного договору (з врахуванням змін, внесених додатковою угодою №45) повинен був здійснити перерахунок заборгованості (або ж зобов`язати позивача надати новий розрахунок або відповідача надати власний розрахунок). Скаржник вважає, що Додаткова угода №47 від 29.04.2014 року та Додаткова угода №48 від 30.09.2016 року не є невід`ємними частинами договору, оскільки вони укладені після настання події, що має юридичне значення, а саме після закінчення строку, протягом якого Фірма «Т.М.М» - ТОВ мала належним чином виконати зобов`язання за кредитним договором, а тому такі додаткові угоди не можуть змінювати порядок обчислення, перебігу та визначати момент закінчення строків, які станом на момент їх укладення закінчилися. Скаржник стверджує, що навіть якщо припустити, що Додаткова угода №47 від 29.04.2014 року та Додаткова угода №48 від 30.09.2016 року є невід`ємними частинами Кредитного договору №252-СВ, то висновок суду першої інстанції про правомірність нарахування процентів за Додатковою угодою №47 від 29.04.2014 року до моменту пред`явлення позову - є неправомірним та суперечить положенням статей 1048, 1050 Цивільного кодексу України, а також сталій судовій практиці щодо їх застосування у подібних правовідносинах. Відтак, з сукупного аналізу вищевказаних положень чинного законодавства та фактичних обставин вбачається, що на момент укладення Договору поруки від 30.09.2016 року, сторони цього договору не могли вдатися до заходів для забезпечення такого зобов`язання як позика (за Кредитним договором в редакції від 29.04.2014 року), яке на час укладання оспорюваного договору не існувало в дійсності в силу того, що відповідний обов`язок за цим договором міг виникнути у позичальника лише з часу отримання ним грошових коштів. За таких обставин Договір поруки, укладений 30.09.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 є таким, що суперечить вимогам статей 548, 553 Цивільного кодексу України, що відповідно до положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2022 року витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11905/20; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду міста Києва.

06.06.2022 року з Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/11905/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 року у справі № 910/11905/20 залишено без руху, надано скаржнику строк, не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання доказів сплати судового збору в розмірі 3 153,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 року відкрито апеляційне провадження а апеляційною скаргою Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 року у справі № 910/11905/20, розгляд справи призначено на 12.07.2022 року.

29.06.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Акціонерного товариства "Альфа-Банк", позивача за первісним позовом, надійшов відзив на апеляційну скаргу.

04.07.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від ОСОБА_1 , відповідача-1 за первісним позовом, надійшло клопотання про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

11.07.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Акціонерного товариства "Альфа-Банк", позивача за первісним позовом, надійшли письмові пояснення по справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 року у справі №910/11905/20, об`єднано розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 та Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю в одне провадження, розгляд справи призначено на 12.07.2022 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 року оголошено перерву у розгляді справи № 910/11905/20 до 23.08.2022 року.

02.08.2022 року суддею Північного апеляційного господарського суду Демидовою А.М. заявлено самовідвід від розгляду справи № 910/11905/20.

Заява про самовідвід мотивована тим, що суддею Демидовою А.М. у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: Буравльова С.І. - головуючого, Шапрана В.В., Демидової А.М. було висловлено свою правову позицію, ухваливши судове рішення у справі з подібними правовідносинами № 910/7013/20, у тому числі й щодо питань, про які скаржники наголошують в апеляційних скаргах та запереченнях у справі №910/11905/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2022 року заяву судді Північного апеляційного господарського суду Демидової А.М. про самовідвід від розгляду справи № 910/11905/20 задоволено, матеріали справи № 910/11905/20 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою, відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Тарасенко К.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 року апеляційні скарги Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 року прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, розгляд справи №910/11905/20 призначено на 07.09.2022 року.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2022 року, у зв`язку з відпусткою судді Тарасенко К.В., сформовано для розгляду справи №910/11905/20 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 року апеляційні скарги Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 року прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, розгляд справи призначено на 26.10.2022 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2022 року оголошено перерву в судовому засіданні до 07.12.2022 року.

07.12.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від ОСОБА_1 , відповідача-1 у справі за первісним позовом, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

07.12.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Акціонерного товариства "Сенс Банк", позивача у справі за первісним позовом, надійшли додаткові пояснення в яких наведено низку правових позицій Верховного Суду, а також зазначено, що станом на день розгляду даної справи в позивача за первісним позовом змінилось найменування внаслідок чого новою назвою позивача за первісним позовом є Акціонерне товариство «Сенс Банк», що підтверджується витягом та випискою з ЄДРПОУ стосовно позивача за первісним позовом. Наголошено також на тому, що така зміна є зміною виключно назви товариства, а не зміною організаційно-правової форми, правонаступництвом, тощо.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2022 року розгляд справи відкладено на 18.01.2023 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 року розгляд справи відкладено на 08.02.2023 року.

08.02.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю, відповідача-2 у справі, надійшло клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи та клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 910/4518/16.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 року в судовому засіданні оголошено перерву до 22.02.2023 року.

В судовому засіданні 22.02.2023 року представник відповідача 2 за первісним позовом підтримав подане клопотання про зупинення провадження у справі, представник позивача за первісним позовом заперечував проти клопотання про зупинення провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, колегія суддів дійшла висновку щодо зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішення по справі №910/4518/16 виходячи з наступного.

Клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішення по справі №910/4518/16 обґрунтоване тим, що на розгляді Великої Палати Верховного Суду перебуває справа в якій має бути вирішена правова проблема щодо нарахування відсотків за кредитом, і напряму стосується обставин даної справи, оскільки саме цими обставинами позивач за первісним позовом обґрунтовує свої позовні вимоги.

Первісний позов у даній справі №910/11905/20 обґрунтовано тим, що Фірмою "Т.М.М." - Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - Фірма "Т.М.М."-ТзОВ/третя особа) не виконуються свої зобов`язання за кредитним договором №252-СВ від 04.03.2004 року з урахуванням додаткової угоди №48 від 30.09.2016 року, якою було погоджено графік повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14 857 932,43 грн.

Як вбачається з позовної заяви, пунктом 2 цієї додаткової угоди сторони беззаперечно підтвердили, що на день підписання даної додаткової угоди розмір заборгованості Позичальника за Договором кредиту становить 15 599 248, 20 Євро, що включає прострочену заборгованість з повернення отриманого кредиту в сумі 14 857 932, 43 Євро та проценти в сумі 741 315,77 Євро.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Фірми "Т.М.М." - ТзОВ за кредитним договором, між позивачем та відповідачем-1 за первісним позовом укладено договір поруки, відповідно на думку позивача стягненню підлягає заборгованість солідарно з відповідачів.

Після звернення стягнення на предмет іпотеки, сума, що підлягає стягненню із відповідачів становить 7 097 868, 68 євро.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту ухвали Великої Палати Верховного Суду від 28.07.2022 року у справі №910/4518/16 вбачається: «З урахуванням різного підходу щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, які виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, що за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, свідченням чого є висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16 та в постанові від 18.01.2022 року у справі №910/17048/17, а також беручи до уваги тлумачення Конституційним Судом України припису першого речення частини першої статті 1050 ЦК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про передачу справи №910/4518/16 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, визначених положеннями частини п`ятої статті 302 ГПК України.».

Отже, колегія суддів зазначає, що на розгляді Великої Палати Верховного Суду перебуває справа, в якій має бути вирішена правова проблема щодо нарахування відсотків за кредитом, що напряму стосується обставин даної справи №910/11905/20, оскільки саме цими обставинам позивач за первісним позовом обґрунтовує свої позовні вимоги та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд у своїй постанові від 17.08.2021 року зазначив, що судами попередніх інстанцій не досліджено зокрема питання наявності або відсутності умов за якими у банка припинялося право на нарахування процентів за кредитом.

Тобто, питання щодо застосування норм права про визначення періоду нарахування кредиторських вимог є принциповим для правомірного вирішення даного спору з врахуванням останніх правових висновків Великої Палати Верховного Суду в подібних правовідносинах.

Відповідно до п.1, ч. 2, ст. 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06). Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку господарського судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється, зокрема, у випадку передбаченому пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду судових рішень Великою Палатою Верховного Суду.

Як зауважує Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.09.2020 року у справі №910/3009/18, що судовий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що справи №910/11905/20 та №910/4518/16 є пов`язаними, оскільки встановлення обставин у справі №910/4518/16 істотно вплине на подання і оцінку доказів при розгляді даної справи.

Отже, розгляд справи №910/11905/20 є неможливим до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/4518/16, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинити провадження у справі № 910/11905/20 до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у справі № 910/4518/16.

Керуючись п. 7 ч. 1 ст. 228, ст.ст. 229, 234 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю про зупинення провадження у справі задовольнити.

2. Зупинити провадження у справі №910/11905/20 до прийняття судового рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 910/4518/16.

3. Зобов`язати учасників справи повідомити Північний апеляційний господарський суд про набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/4518/16 та надати відповідні докази.

4. Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко