ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
27.02.2023р. Справа № 905/144/23
17.02.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Єврогаз ЛТД" звернулось до Господарського суду Донецької області з заявою №663-ЄГ від 17.02.2023 про стягнення з Комунального комплексу позашкільного навчального закладу "Маріупольський міський палац естетичного виховання" грошової заборгованості за договором №ЕС-122/2022 про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2022 в сумі 54 822,76 грн.
Обґрунтовуючи вимоги заявник вказує на факт поставки згідно вказаного договору електричної енергії боржнику у період січень - лютий 2022 на загальну суму 54 822,76 грн, зобов`язання з оплати якої виконано боржником не було.
На підтвердження заявлених вимог заявник надав до суду належним чином засвідчені копії договору №ЕС-122/2022 про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2022, додатків до договору, актів приймання-передачі електричної енергії № 229 від 17.02.2022, №475 від 09.03.2022, рахунків на оплату №277 від 17.02.2022, № 539 від 09.03.2022, інформації щодо обсягів споживання надані оператором системи розподілу АТ «ДТЕК Донецькі електромережі».
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2023 для розгляду даної заяви визначена суддя Устимова А.М.
Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Приписами частини 2 статті 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.(ч.2 ст.147 ГПК України).
Відповідно до частин 1-3 статті 150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено, зокрема, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються (п. 4); перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (п.5). До заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.4).
Отже, заявлені у заяві про видачу судового наказу вимоги повинні відповідати презумпції безспірності вимог - при зверненні з заявою суду надаються докази, які підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, з яких суд беззаперечно зможе зробити висновок щодо наявності грошового зобов`язання, строків виникнення такого зобов`язання та розміру заборгованості.
Як встановлено в п.8 ч.1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
При цьому, за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п.7 ч.1 ст.155 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на наведене, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст.15 Господарського процесуального кодексу України), на суд покладається обв`язок на підставі наданих заявником доказів встановити факт виникнення грошової вимоги та порушення грошового зобов`язання з боку боржника, одночасно суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Дослідивши вимоги, викладені в заяві, в контексті їх безспірності, суд встановив, що за умовами письмового договору №ЕС-122/2022 на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОГАЗ ЛТД», як Постачальника, покладений обов`язок продати електричну енергію Комунальному комплексу позашкільного навчального закладу "Маріупольський міський палац естетичного виховання", як Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а на Споживача, в свою чергу, покладається обов`язок сплатити Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснити інші платежі згідно з умовами цього договору.
Згідно пп.2,5 п. 7.2 договору Постачальник зобов`язується нараховувати і виставляти рахунки Споживачу за поставлену електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРРЕЕ та цим договором; надавати Споживачу акти приймання-передавання електричної енергії.
У пп. 8 п.6.2 договору Споживач зобов`язується: до 7 (сьомого) числа місяця, наступного за розрахунковим, підписувати та надавати Постачальнику скановану копію підписаного зі свого боку Акту прийняття-передавання електричної енергії у розрахунковому періоді, шляхом направлення електронного листа з сканованою копією Акту прийняття-передавання електричної енергії на електронні адреси Постачальника, що вказані у розділі 14. Договору. Оригінал Акту прийняття-передавання електричної енергії Споживач надає Постачальнику до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. У випадку не надання Споживачем Постачальнику оригіналу Акту прийняття-передавання електричної енергії у встановлений строк - такий акт вважається погодженим та підписаним Споживачем.
Згідно п.13.7 договору листування за цим Договором здійснюється за допомогою поштового та електронного зв`язку за реквізитами, що вказані в розділі 14 цього договору.
У п. 13.8 договору встановлено, що за зазначеними в розділі 14 цього Договору реквізитами Сторони обмінюються актами, додатками, рахунками, листами, повідомленнями, зверненнями, претензіями, скаргами, відповідями на такі листи, звернення, претензії, скарги, а також іншими документами, що стосуються цього Договору. При цьому оригінали таких документів мають бути направлені відповідній Стороні у будь-який спосіб не пізніше 3 (трьох) календарних днів з дати відправки на електрону пошту. Обмін претензіями, заявками, повідомленнями, актами, додатками, додатковими угодами до цього Договору здійснюється шляхом направлення таких документів на поштову адресу Сторони-адресата, або врученням повноважному представнику відповідної Сторони-адресата під підпис або кур`єром (кур`єрською службою доставки).
Уся кореспонденція за цим Договором, яка повинна бути направлена засобами поштового зв`язку, вважається оформленою та направленою належним чином, якщо створена в письмовій формі та надіслана рекомендованим листом, вручена кур`єром або особисто за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін. Датою отримання такої кореспонденції буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача Споживач зобов`язується у місячний строк письмово повідомити Постачальника про зміну будь-якої інформації та даних, зазначених в заяві- приєднанні, яка є додатком 1 до цього Договору.
Умовами п. 5.7 договору встановлено, що оплата рахунка Постачальника за цим договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання Споживачем рахунку та акту приймання-передачі електричної енергії, або протягом 10 (десяти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку та акту приймання-передачі електричної енергії, оформленого Споживачем.
Комерційною пропозицією №11/02, що є Додатком №2 до договору, встановлено, що розрахунок за спожиту електричну енергію здійснюється Споживачем за розрахунковий період, який, становить календарний місяць. Оплата електричної енергії здійснюється Споживачем за фактично відпущену електричну енергію відповідно показів засобів комерційного обліку за розрахунковий період.
Рахунок на оплату спожитої електричної енергії надається Споживачу до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом.
Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься Споживачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника, протягом 10 робочих днів з моменту отримання рахунку та акту приймання-передачі електричної енергії.
В якості доказів на підтвердження факту споживання за січень лютий 2022 року боржником електричної енергії заявник надає суду акт приймання-передачі електричної енергії № 229 від 17.02.2022 на суму 28 563, 94 грн та рахунок на оплату №277 від 17.02.2022 на суму 28 563, 96 грн; акт приймання-передачі електричної енергії №475 від 09.03.2022 та рахунок на оплату № 539 від 09.03.2022 - на суму 26 258, 82 грн.
Суд застережує, що сума, яка зазначена в акті приймання-передачі електричної енергії № 229 від 17.02.2022 є відмінною від суми, яка зазначена у рахунку на оплату №277 від 17.02.2022, різниця складає 2 коп.
Оскільки у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинними документами, що підтверджують факт господарської операції, є відповідні акти, а рахунки є похідними від них документами, які містять платіжні реквізити, суд як належну приймає суму зазначену у акті № 229 від 17.02.2022.
Акти приймання-передачі електричної енергії підписані одноособово Постачальником, ані підпису, ані відтиску печатки з боку Споживача документи не містять.
У тексті заяви про видачу судового наказу не зазначено, яким чином здійснювалось направлення актів на адресу Споживача для підписання, однак до заяви додано скріншоти щодо надсилання електронною поштою рахунків та актів приймання-передачі, про що й зазначено в п.6 переліку додатків до заяви.
У листі від 09.03.2022 Постачальник просить підтвердити, що Споживач отримав лист і підтвердити можливість оплати, а також надіслати у відповідь підписану сканкопію або підписаний ЕЦП файл, однак будь-яких доказів на підтвердження наявності реакції на вказаний лист з боку Споживача матеріали заяви не містять.
Факт тимчасової окупації м.Маріуполь визнається судом загальновідомим, тому згідно приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребує доведення.
Згідно даних офіційного сайту ДП «Укрпошта» поштові відділення, які знаходяться на території м.Маріуполь тимчасово не обслуговуються, як наслідок, направлення поштової кореспонденції є неможливим.
Інформація щодо можливості направлення документів у м.Маріуполь будь-якою кур`єрською службою доставки за відкритими даними, що містяться в мережі Інтернет, відсутня.
В тексті заяви відсутнє посилання, що Споживач повідомив Постачальнику у порядку визначеному договором про факт зміни фактичного місця знаходження установи.
Відповідно, Постачальник не мав можливості виконати належним чином п.13.8 договору, а саме, у разі первісного направлення на адресу електронної пошти Споживача сканкопій актів та рахунків, у подальшому направити оригінали означених документів органами поштового зв`язку.
Виходячи з викладеного, суд вбачає, що даний час єдиним способом направлення на адресу Споживача оригіналів документів є їх направлення на електронну пошту Споживача, зазначену у договорі, у формі електронних документів у встановленому законом порядку.
Зокрема, за приписами статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".
Положеннями пункту 12 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.
За змістом частини четвертої статті 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
Вказаний Закон визначає кваліфікований електронний підпис як удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа, який видається кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг, засвідчувальним центром або центральним засвідчувальним органом і відповідає вимогам цього Закону (підпункти 23 - 24 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги").
Відповідно до ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З змісту скріншотів, що надані на підтвердження факту відправлення документів електронною поштою, безпосередньо не вбачається, що направлені сканкопії актів приймання-передачі та рахунків на оплату засвідчені електронним цифровим підписом уповноваженої особи. Перелік вкладень до кожного листа не зазначено, однак, суд вбачає, що у кожному відправленні містилось два вкладення: сканкопії відповідного акту та рахунку, що зроблені з документів, які складені у письмовій формі, підписані та скріплені відтиском печатки Постачальника. Інші вкладення, зокрема, протоколи на підтвердження скріплення документів електронним цифровим підписом, відсутні.
Такі протоколи або будь-які інші докази на підтвердження факту скріплення направлених на адресу електронної пошти Споживача документів в якості додатків до заяви про видачу судового наказу суду не надані.
Наявність підпису на письмовому оригіналі актів приймання-передачі та рахунків на оплату, з яких була зроблена сканкопія, не може ототожнюватись з підписанням актів приймання-передачі та рахунків на оплату, що направлені Споживачу електронною поштою у вигляді оригіналу електронного документу електронним цифровим підписом та не може його замінювати.
Як наслідок, суд вважає, що за відсутності доказів на підтвердження скріплення документів, які були направлені засобами електронної пошти, електронним цифровим підписом, акти приймання-передачі та рахунки на оплату є не підписані належним чином та відповідно не є оригіналами електронним документів.
Тоді як, за умовами договору, строк оплати вираховується саме з моменту отримання рахунку та акту приймання-передачі електричної енергії Споживачем.
Отже, надані заявником докази не можуть свідчити про безспірність заявлених заявником вимог про стягнення заборгованості за договором №ЕС-122/2022 про постачання електричної енергії споживачу від 15.02.2022 в сумі 54 822,76 грн.
Згідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
У зв`язку з відсутністю в матеріалах заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОГАЗ ЛТД» доказів направлення боржнику актів приймання-передачі електричної енергії та рахунків на оплату у формі оригіналів електронних документів, із заяви та доданих документів не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги у заявника, з якою останній звернувся до суду.
Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу судового наказу на підставі п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.
Суд вважає за необхідне звернути увагу заявника, що відповідно до ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення недоліків.
У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (частина 2 статті 151 Господарського процесуального кодексу України).
Керуючись статтями 147, 148, 150,152, 153, 154, 175,234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підписана суддею 27.02.2023 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі Судова влада України (dn.arbitr.gov.ua).

Суддя А.М. Устимова