ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" лютого 2023 р.Справа № 924/201/23

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Вінницької міської ради, м. Вінниця, до Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Хмельницький, за участю третіх осіб комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2" м. Вінниця, Первинної профспілкової організації комунального некомерційного підприємства „Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2", м. Вінниця про скасування рішення Вінницької міської ради №1208 від 30.09.2022р. „Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства „Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2", визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

ВСТАНОВИВ:

20.02.2023р. на адресу господарського суду Хмельницької області надійшла заява про забезпечення позову від 20.02.2023р. ОСОБА_1 , у якій просить суд заборонити Вінницькій міській раді та комісії з реорганізації шляхом приєднання комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" проводити звільнення працівників комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" на підставі рішення Вінницької міської ради 25 сесії 8 скликання №1208 від 30 вересня 2022р. «Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2».

В обґрунтування поданої заяви опікун заявника зазначив, зокрема, що у зв`язку з незаконною реорганізацією комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" порушуються права позивача як члена Вінницької міської територіальної громади: реорганізація є недбайливим ставленням до комунального майна, веде до занедбання і можливого знесення будівлі по АДРЕСА_1 , втрати і нецільового використання комунального дороговартісного майна, медичного обладнання. Трудовий колектив КНП «ВМКПБ №2» припинить своє існування в результаті реорганізації, місто втратить кваліфікованих лікарів. Крім того, повідомляє, що внаслідок важкої хвороби з тримісячного віку позивач страждає на невиліковне психічне захворювання. 24.02.2011 року йому безтерміново встановлена перша А група інвалідності з дитинства. Згідно висновку Вінницької обласної психіатричної МСЕК від 24.03.2011 року потребує постійного стороннього догляду та допомоги, рекомендовано встановлення опіки. Відповідно до посвідчення №108 опікуном є його мати ОСОБА_2 на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.10.2011. Позивач є недієздатним, в результаті незаконної реорганізації КНП «ВМКПБ №2» зазнає майнової шкоди, оскільки є безпорадним і перебуває на утриманні в матері ОСОБА_2 , яка працює в закладі на посаді сестри медичної відділення новонароджених КНП «ВМКПБ №2» відповідно до наказу №36-Л від 29.07.1985 і не зможе заробляти собі і підопічному синові на життя. При цьому з 2021 в позивача немає батька. Також, ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2023р. вказану позовну заяву передано для розгляду судді Гладію С.В.

Розглянувши матеріали вказаної заяви, суд зазначає про наявність підстав для повернення її заявнику, враховуючи наступне.

Главою 10 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок вжиття заходів забезпечення позову. Зокрема, стаття 139 ГПК України визначає зміст і форму заяви про забезпечення позову. Така заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ГПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Суд, проаналізувавши подану позивачем заяву про забезпечення позову, встановив невідповідність заяви вимогам ст. 139 ГПК України, а саме недотримання заявником п. 6 ч. 1, оскільки заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

З даного приводу суд також враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14.08.2019р. у справі № 910/3802/19, про те, що застосування зустрічного забезпечення є правом суду, проте обов`язок позивача щодо зазначення пропозиції по зустрічному забезпеченню, яке має містити заява про забезпечення позову, визначено ГПК України.

Окрім того, судом звертається увага, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно з ч. 3 ст. 138 ГПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом.

У вказаній заяві опікун заявник повідомляє про намір звернутися до господарського суду Хмельницької області з позовом до Вінницької міської ради м. Вінниця та до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Хмельницький про скасування рішення Вінницької міської ради № 1208 від 30.09.2022р. "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" та про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

Опікун заявника вважає, що у зв`язку з незаконною реорганізацією комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" на підставі прийнятого Вінницькою міською радою рішення № 1208 від 30.09.2022р. "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" порушуються права членів Вінницької міської територіальної громади на отримання медичних послуг та право членів територіальної громади на участь у вирішені питань, що безпосередньо стосуються прав та законних інтересів громади.

Отже, захід забезпечення позову, який опікун заявника просить вжити, стосується жителів Вінницької міської територіальної громади, які (в т.ч. і заявник) є власниками комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2".

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Однак, опікуном заявника не обґрунтовано право на звернення до суду із заявою про забезпечення позову в інтересах інших осіб, а саме жителів відповідного муніципального утворення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Із заяви про забезпечення позову слідує, що ОСОБА_1 не є учасником (засновником, акціонером, членом) комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2", а тому спір за позовом, з яким опікун заявника має намір звернутися до суду, не є корпоративним спором.

Крім того, як слідує із заяви про забезпечення позову, предметом позову, з яким опікун заявника має намір звернутися до суду, є скасування оскаржуваного рішення. Мотивуючи свої вимоги опікун заявника стверджує, що оскаржуване рішення міської ради порушує трудові права та інтереси опікуна заявника, оскільки на підставі даного рішення шляхом реорганізації трудовий колектив КНП "ВМКПБ № 2", до якого належить опікун заявника, припинить своє існування, а місто втратить кваліфікованих лікарів. До того ж, в результаті незаконної реорганізації опікун заявника зазнає майнової шкоди, оскільки позивач ОСОБА_1 є безпорадним і перебуває на утриманні в матері ОСОБА_2 (опікун), яка працює в закладі на посаді сестри медичної відділення новонароджених та не зможе заробляти собі та підопічному синові на життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають зокрема із трудових відносин.

Оскільки опікун заявника має намір звернутися до суду із позовом, як фізична особа, при цьому між сторонами у справі існують трудові правовідносини, а не господарські, спірні правовідносини між сторонами у справі не регулюються нормами Господарського кодексу України, чи іншими актами господарського й цивільного законодавства з питань здійснення господарської діяльності.

Таким чином, спір за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради м. Вінниця та до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Хмельницький про скасування рішення Вінницької міської ради № 1208 від 30.09.2022р. "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" та про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, має розглядатись в порядку цивільного судочинства згідно з приписами ст. 19 ЦПК України.

Згідно із статтею 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Отже, беручи до уваги вищенаведене, зважаючи на відсутність у заяві пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, а також те, що заявником не обгрунтовано можливість розгляду (вирішення) поданої заяви в порядку господарського судочинства, суд дійшов висновку про повернення заяви про забезпечення позову заявнику.

Частина 7 статті 140 ГПК України передбачає наслідки у випадку недотримання заявником вимог ст. 139 ГПК України, а саме постановлення ухвали про повернення такої заяви заявнику.

Суд також звертає увагу заявника, що повернення заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з дотриманням вимог ст. 139 ГПК України, а також із врахуванням відповідної судової юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 138, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову від 20.02.2023р. до подачі позовної заяви повернути без розгляду.

Додаток: заява про забезпечення позову з доданими документами на 75 аркушах.

Ухвала набирає законної сили 22.02.2023р. та може бути оскаржена протягом десяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст. ст. 254-259 ГПК України.

Ухвалу складено та підписано 22.02.2023р.

Суддя С.В. Гладій

Віддрук. 2 прим.:

1 - до справи;

2 - заявнику ( АДРЕСА_2 ) (реком. з повід) та