ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"16" лютого 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3651/22
Суддя Рога Н.В.
Секретар с/з Богомолова В.С.
Представники сторін:
Від позивача: Коваль О.Л. - на підставі довіреності від 28.12.2022р.;
Від відповідача: не з`явився.
Суть спору: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «БУДІВЕЛЬНІ ІНДУСТРІЇ ПЛЮС» про стягнення відшкодування вартості неповернутих з оренди елементів опалубки у розмірі 499 979 грн 63 коп.
Ухвалою суду від 02.01.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, судове засідання призначено на 30.01.2023р.
Ухвалою суду від 30.01.2023р. відкладено судове засідання на 16.02.2023р.
Позивач - ТОВ «УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА», підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.
Відповідач - ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ ІНДУСТРІЇ ПЛЮС», не скористався своїм правом на судовий захист, письмового відзиву на позовну заяву до суд не надав.
Суд зауважу на тому, що уповноважений представник ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ ІНДУСТРІЇ ПЛЮС» - Лукинюк В.В., 20.01.2023р. ознайомився з матеріалами справи, про що міститься відмітка в матеріалах справи.
За таких обставин, справа розглядається за наявними в матеріалах справи доказами в порядку ч.9 ст.165 ГПК України.
Позивач у справі зазначає, що 30.09.2019р. між ТОВ «УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА» (Орендодавець) та ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ ІНДУСТРІЇ ПЛЮС» (Орендар) було укладено договір оренди №242/09-19, відповідно до якого Орендодавець зобов`язався, зокрема, передати у строкове платне користування об`єкт оренди (елементи опалубки, обрані Орендарем з переліку, зазначеному у додатку №1 до Договору, що є його невід`ємною частиною), а Орендар зобов`язався прийняти об`єкт оренди, сплатити передоплату та щомісячно сплачувати орендну плату та оплачувати інші передбачені Договором послуги в порядку і розмірах, визначених Договором.
Позивач зазначає, що ним належним чином виконано зобов`язання за Договором та передано Орендарю у користування опалубку (об`єкт оренди) відповідно до підписаних Сторонами актів приймання-передачі майна в оренду (WZ) , загальною кількістю 4299 елементів опалубки, які знаходились на балансі у позивача.
За даними позивача, Орендарем було повернуто з оренди елементи опалубки загальною кількістю 4117 елементів опалубки, тобто Орендар не повернув з оренди 182 елементів опалубки загальною вартістю 416 649 грн 69 коп. (ПДВ - 83 329 грн 94 коп.).
Позивач зазначає, що відповідно до п.3.8. Договору у разі неповернення у визначений Договором термін чи ухилення Орендаря від повернення об`єкту оренди або його складових, до чого прирівнюється ухилення від підписання Акта повернення, протягом 5 робочих днів з дати, коли таке повернення або підписання повинно було відбутись, Орендодавець має право вважати, що об`єкт оренди або його складові втрачені.
У разі втрати об`єкта оренди чи його складових Орендар на вимогу Орендодавця зобов`язаний відшкодувати останньому вартість втраченого об`єкту оренди або його втрачених складових. Вказане відшкодування здійснюється у розмірі вартості втраченого об`єкта оренди або втрачених складових об`єкта оренди, що визначена у специфікаціях до Договору (з врахуванням коригування вартості об`єкта оренди, що здійснюється в порядку, передбаченому п.7.3 Договору), з додаванням до цієї вартості податку на додану вартість за ставкою, встановленою чинним в Україні законодавством на дату такого відшкодування.
Позивач повідомляє, що з метою досудового врегулювання спору він направив Орендарю вимогу №136 від 12.09.2022р. , якою просив у строк до 16.09.2022р. повернути на склад Орендодавця 182 елементи опалубки, однак, вказана вимога не була задоволена відповідачем, на підставі чого позивач дійшов висновку, що неповернуте з оренди майно було втрачене відповідачем.
На підставі вищенаведеного, посилаючись на положення ст.ст. 526, 611 Цивільного кодексу України, ст.ст.175, 193 Господарського кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача вартість неповернутих 182 елементів опалубки у розмірі 499 979 грн 63 коп. з урахуванням ПДВ.
Відповідач не скористався своїм правом на судовий захист.
Розглянув матеріали справи, вислухав пояснення представника позивача, суд встановив, що 30.09.2019р. між ТОВ «УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА» (Орендодавець) та ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ ІНДУСТРІЇ ПЛЮС» (Орендар) було укладено договір оренди №242/09-19, відповідно до п.1.1. якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування (оперативну оренду) майно, найменування, перелік та вартість якого з урахуванням індексації визначено у загальних специфікаціях (Додаток №1), які є невід`ємною частиною цього Договору (далі - «об`єкт оренди»).
За приписами ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Отже, виходячи з зазначених положень законодавства, правовідносини між сторонами у справі є орендними.
Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Як вбачається з положень ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ч.1 ст.629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до п.9.1. Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до дати, зазначеної у Додатковій угоді до Договору, але у будь-якому разі до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.
Згідно п.9.2. Договору строк дії цього Договору може бути продовжено шляхом укладення письмової Додаткової угоди до цього Договору до закінчення строку його дії.
У відповідності до п.9.1.1. Додаткової угоди до Договору №1 від 30.09.2019р. цей Договір діє до 31.12.2019р.
Згідно п.2.1. Договору Орендар вступає в строкове платне користування об`єктом оренди з дати підписання сторонами Акта приймання-передачі (видача) об`єкта оренди, за яким об`єкт оренди передається у користування Орендарю .
Згідно п.2.2. Договору у тому разі, якщо об`єкт оренди передається у користування Орендарю частинами за двома і більше актами приймання-передачі в оренду, Орендар вступає у строкове платне користування кожною частиною об`єкта оренди з дати підписання сторонами Акта приймання-передачі в оренду на таку частину об`єкта оренди.
У додатку №1 сторони виклали перелік майна, що передається в оренду, а саме: Специфікація №1 (вертикальна система опалубки); Специфікація №2 (горизонтальна система опалубки); Специфікація №3 (башти Т-60); Специфікація №4 (консольна система НG-180, КSР); Специфікація №5 (система модульних риштувань ВRІО); Специфікація №6 (Віrа, Оrmа, DSD, Соmаіn); Специфікація №7 (транспортувальна тара); Специфікація №8 (Опалубка для круглої колонни).
Відповідно до п.п.2.3.-2.4 Договору Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю передоплату за перші 30 (тридцять) календарних днів користування об`єктом оренди, що буде переданий Орендарю за Актом приймання-передачі в оренду, у розмірі, вказаному у рахунку-фактурі на попередню оплату.
Сторони погодили, що протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня підписання цього Договору Орендар зобов`язаний перерахувати на поточний банківський рахунок Орендодавця платежі, розмір яких вказується Орендодавцем у рахунках-фактурах, відповідно до умов підписаної сторонами Додаткової угоди до Договору, суми яких встановлюються як Гарантійний платіж. Під «Гарантійним платежем» Сторони розуміють грошову суму (грошові суми), які перераховуються Орендарем на поточний банківський рахунок Орендодавця згідно п.п. 2.4., 2.5. Договору у розмірі, вказаному у Додатковій угоді до Договору. Внесення Гарантійного платежу (платежів) здійснюється Орендарем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця у розмірі, визначеному згідно Додаткової угоди до Договору, у виставлених Орендодавцем рахунках-фактурах. Гарантійний платіж не є попередньою оплатою, а є погодженим Сторонами згідно ч.2 ст.546 Цивільного кодексу України способом забезпечення виконання грошових зобов`язань Орендаря щодо сплати орендної плати, відшкодування вартості втраченого об`єкта оренди, інших грошових зобов`язань Орендаря за Договором.
Згідно п.2.5. Договору Орендодавець зобов`язаний передати об`єкт оренди Орендарю, а Орендар зобов`язаний прийняти об`єкт оренди у користування не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання у повному обсязі сум передоплати та Гарантійного платежу відповідно до п.п. 2.3.-2.4. цього Договору. Орендодавець має право не передавати Орендарю об`єкт оренди до сплати (перерахування) Орендарем у повному обсязі зазначених вище платежів.
Відповідно до п.2.10. Договору передача об`єкта оренди або складових об`єкта оренди Орендарю здійснюється на складі Орендодавця за адресою, що вказана у Додатковій угоді до Договору, в робочі дні у встановлений час роботи: з 08:30 год. до 17:00 год.
Згідно п.2.11. Договору Орендар зобов`язаний власними силами вивезти об`єкт оренди, в тому числі його складові, зі Складу транспортним засобом, який повинен відповідати вимогам, встановленим у цьому Договорі. Усі витрати, пов`язані із організацією доставки об`єкта оренди та сама доставка об`єкта оренди або складових об`єкта оренди у повному обсязі покладаються на Орендаря. За письмовою згодою сторін надання послуг з організації доставки може бути здійснено Орендодавцем, за умови їх обов`язкового погодження сторонами та за умови повної попередньої оплати таких послуг Орендарем.
Пунктом 2.12. Договору проект Акта (актів) приймання-передачі в оренду складає, підписує та скріплює своєю печаткою Орендодавець і передає у двох примірниках представнику Орендаря у день передання об`єкта оренди (або частини об`єкта оренди) Орендарю. Уповноважений представник Орендаря зобов`язаний розглянути кожен проект такого акту, підписати його та повернути один примірник вказаного акту Орендодавцю під час прийняття об`єкта оренди (або частини об`єкта оренди) за таким актом.
У відповідності до п.3.1. Договору Орендар зобов`язаний повернути об`єкт оренди Орендодавцю на Склад не пізніше останнього робочого дня перед датою, яка вказана в Додатковій угоді до Договору як строк дії Договору, якщо інше не передбачено цим Договором, Додатковою угодою до нього або нормами цивільного законодавства. Конкретний час здачі (повернення) об`єкта оренди має бути узгоджений з Орендодавцем не менш ніж за 3 (три) робочі дні до такої здачі (для ефективного логістичного обслуговування). В день повернення об`єкта оренди або складових об`єкта оренди Орендар зобов`язаний розпочати таке повернення Орендодавцю на Склад в інтервал часу з 08:30 год. і закінчити таке повернення до 17:00 год.
Відповідно до п.3.3. Договору в день повернення об`єкта оренди на Склад Орендодавця останній зобов`язаний здійснити огляд об`єкта оренди і за відсутності сумнівів у відповідності об`єкта оренди, що повертається (або його складових), встановленим цією статтею Договору вимогам Сторони підписують акт приймання-передачі об`єкту оренди, за яким об`єкт оренди повертається Орендодавцю .
Пунктом 3.7. Договору визначено, що датою повернення об`єкта оренди вважається дата підписання акта повернення або дата відшкодування Орендарем 100% вартості об`єкта оренди відповідно до п.3.4. даного Договору. Цим Договором сторони також погоджують можливість і порядок викупу об`єкта оренди, такий викуп може бути здійснений з оформленням і підписанням сторонами акта підтвердження прийому-передачі права власності на об`єкт оренди чи його складові. У разі викупу, ціна об`єкту оренди (його складових), що підлягає сплаті на користь Орендодавця, визначається виходячи з вартості елементів опалубки, що визначена у специфікаціях до Договору (з врахуванням коригування вартості об`єкта оренди, що здійснюється в порядку, передбаченому п. 7.3 Договору), з додаванням до цієї вартості податку на додану вартість за ставкою, встановленою чинним в Україні законодавством на дату такого викупу, або окремо вказується у Акті підтвердження прийому-передачі права власності і повинна бути сплачена Орендарем протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати такого акту.
Пунктом 3.8. Договору визначено, що у разі неповернення у визначений Договором термін чи ухилення Орендарем від повернення об`єкту оренди або його складових, до чого прирівнюється ухилення від підписання Акту повернення, протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати, коли таке повернення або підписання повинно було відбутись, Орендодавець має право вважати, що об`єкт оренди або його складові втрачені. У разі втрати об`єкта оренди чи його складових Орендар, на вимогу Орендодавця, зобов`язаний відшкодувати останньому вартість втраченого об`єкта оренди або його втрачених складових. Вказане відшкодування здійснюється у розмірі вартості втраченого об`єкта оренди або втрачених складових об`єкта оренди, що визначена у специфікаціях до Договору (з врахуванням коригування вартості об`єкта оренди, що здійснюється в порядку, передбаченому п. 7.3 Договору), з додаванням до цієї вартості податку на додану вартість за ставкою, встановленою чинним в Україні законодавством на дату такого відшкодування.
З наданих до матеріалів справи актів прийому-передачі до Договору №242/09-19 вбачається, що серед переданих на користь відповідача на виконання умов Договору об`єктів оренди, зокрема, були: Балка НТ20/180 у кількості 6шт; Балка ПТ20/240 у кількості 11 шт.; Балка НТ20/290 у кількості 28 шт.; Балка НТ20/330 у кількості 12 шт.; Балка НТ20/360 у кількості 3 шт.; Балка НТ20/390 у кількості 22 шт.; Головка підпори 8/20 у кількості 4 шт.; Стійка 50 С+О у кількості 93 шт.; Тринога «ВАГОМА» у кількості 3 шт. загальною вартістю 416 649 грн 69 коп.
За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 526 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що відповідачем виконано не було.
Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Однак, матеріали справи не містять доказів повернення на користь позивача 182 елементів опалубки, а саме: Балка НТ20/180 у кількості 6шт; Балка ПТ20/240 у кількості 11 шт.; Балка НТ20/290 у кількості 28 шт.; Балка НТ20/330 у кількості 12 шт.; Балка НТ20/360 у кількості 3 шт.; Балка НТ20/390 у кількості 22 шт.; Головка підпори 8/20 у кількості 4 шт.; Стійка 50 С+О у кількості 93 шт.; Тринога «ВАГОМА» у кількості 3 шт., загальною вартістю 499 979 грн 63 коп. в т.ч. ПДВ.
Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження повернення на користь позивача вищезазначених елементів опалубки.
У відповідності до ст.766 Цивільного кодексу України якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: 1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; 2) відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.
На підставі вищенаведеного, враховуючи положення Договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА».
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
До того ж, 17.10.2019р. набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача у відповідності до положень ст.129 ГПК України.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛЬМА ОПАЛУБКА УКРАЇНА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНІ ІНДУСТРІЇ ПЛЮС» про стягнення відшкодування вартості неповернутих з оренди елементів опалубки у розмірі 499 979 грн 63 коп. - задовольнити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 21 лютого 2023 р.

Суддя Н.В. Рога