ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2023 р. Справа№ 910/5132/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю секретаря судового засідання: Прокопенко О.В.

учасники справи:

від позивача: Чайка К.Г.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 (дата підписання 28.11.2022)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 (дата підписання 27.12.2022)

у справі №910/5132/22 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Комунального підприємства "Виробниче управління комунального господарства"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право"

про визнання договору розірваним (припиненим)

УСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Виробниче управління комунального господарства" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право" про визнання договору розірваним (припиненим).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 у справі №910/5132/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення обґрунтоване тим, що станом на момент розгляду справи строк дії договору №02/2020 на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг від 01.01.2020 закінчився. Суд зазначив, що розірваний може бути лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився), а відтак вимога позивача про розірвання договору №02/2020 від 01.01.2020 з 01.01.2022 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Від представника відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій він просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право" задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Виробниче управління комунального господарства" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000, 00 грн. В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

Додаткове рішення обґрунтовано тим, що спір, який виник між Сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із розірванням договорів, та матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПП Право" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд скасувати рішення суду першої інстанції частково, в частині викладених ним у мотивувальній частині висновків.

Апеляційна скарга обґрунтована зокрема наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом у мотивувальній частині оскаржуваного рішення необґрунтовано було зазначено, що договір є розірваним (припиненим) з 01.01.2022 у зв`язку із закінченням строку його дії на підставі п. 7.1 цього договору. За твердженням позивача такий висновок не підтверджується належними доказами. Також апелянт стверджує, що місцевим господарським судом зроблено хибний висновок про те, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг. На думку відповідача даний договір слід вважати абонентським договором.

Не погодившись з додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПП Право" також подало апеляційну скаргу, у якій просило суд скасувати додаткове рішення в частині зменшення ним витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача 22 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована зокрема наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було зменшено суму витрат на професійну правничу допомогу у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 у справі №910/5132/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/5132/22. Об`єднано для спільного розгляду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022. Розгляд справи призначено на 22.02.2023.

КП "Виробниче управління комунального господарства" подало письмові відзиви на апеляційні скарги у яких просило суд рішення та додаткове рішення залишити без змін, а апеляційні скарги ТОВ "ПП Право" - без задоволення.

КП "Виробниче управління комунального господарства" подало до Північного апеляційного господарського суду клопотання про залишення позову без розгляду у порядку ч. 2 ст. 226 ГПК України.

У даному клопотанні позивач просить суд залишити без розгляду апеляційну скаргу ТОВ «ПП «Право» у справі № 910/5132/22 у зв`язку із тим, що на думку заявника у представника позивача відсутні повноваження для подачі та підписання даної апеляційної скарги.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

В силу ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката Куровського В.В. на представництво інтересів ТОВ «ПП Право» у Північному апеляційному господарському суді підтверджено Ордером на надання правової допомоги серія КВ № 105671 від 28.11.2022.

Також матеріали справи місять копію свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю № 647, виданого Куровському В.В. 22.06.2012.

Договірні відносини між адвокатом Куровським В.В. та ТОВ «ПП Право» з приводу надання правової допомоги оформлені відповідним Договором від 01.07.2022.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що повноваження представника ТОВ «ПП Право» адвоката Куровського В.В. підтверджені належним чином.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 01.01.2020 між комунальним підприємством «Виробниче управління комунального господарства» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПП Право» укладено договір №02/2020 на надання консультаційно- інформаційних та юридичних послуг строком на 24 місяці.

Згідно із п.7.1, Договір укладений строком на двадцять чотири місяці з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року і підлягає пролонгації на тих же умовах, у разі якщо жодна із Сторін не пізніше, ніж за два місяці до закінчення строку його дії письмово не повідомить іншу сторону про його розірвання (припинення).

23 лютого 2021 року листом №1-4/342 від Позивач звернувся до ТОВ «ПП «Право» про дострокове розірвання договору.

Листом №02-09/2 від 26 лютого 2021 року Відповідач повідомив про те, що розгляд питання про дострокове припинення договору буде розглянуто після здійснення оплати поточної заборгованості.

Позивач стверджує, що даним листом він письмово завчасно повідомив Відповідача про відсутність потреб у надання послуг, які охоплювались предметом договору. Але, ураховуючи, що умови договору не передбачали права Позивача розірвати (припинити) договір в односторонньому порядку, Відповідач відмовився від дострокового розірвання (припинення) договору. Отже за переконанням Позивача, він завчасно, більше ніж за 10 місяців до дати закінчення строку, договору виявив свій намір припинити договірні правовідносини між сторонами.

29 жовтня 2021 року за вих. №1-4/1359 Позивач листом письмово повідомив ТОВ «ПП Право» про те, що на виконання пункту 7.1.Договору Комунальне підприємство «Виробниче управління комунального господарства», не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення строку дії договору повідомляє про розірвання(припинення) договору від 01 січня 2020 року №02/2020. Лист про розірвання (припинення) договору направлений замовним листом з описом вкладення на юридичну адресу ТОВ «ПП Право», зазначену в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Водночас, як зазначає Позивач, поштове відправлення № 360 не було отриманий Відповідачем. Причина невручення: «закінчення терміну зберігання». 18 грудня 2021 року лист було повернуто на адресу комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства».

03 грудня 2021 року Позивач отримав від Відповідача лист №05-100/1 від 30 квітня 2021 року щодо питання виконання договірних зобов`язань (підписання актів виконаних робіт за квітень 2021 року). Також крім цього листа 03 грудня 2021 року Позивач отримав на підписання акти виконаних робіт за червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2021 року та рахунки за цей період. Зважаючи на фактичне ненадання послуг за договором за цей період Позивач звернувся з листом від 17.12.2021року вих.№1-4/1681 до Відповідача щодо надання підтверджуючих документів щодо надання послуг по актам та рахункам (відповідь на лист ТОВ «ПП «Право» вих.№05-100/1 від 30.04.202), надісланий на адресу ТОВ «ПП «Право» 17.12.202, номер відправлення 550 (копія листа, опису цінного листа, квитанції про відправлення додається).

Цим листом Позивач повторно повідомив Відповідача про припинення (розірвання) договору після завершення строку його дії. Лист був направлений на юридичну адресу ТОВ «ПП Право», зазначену в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців. та громадських формувань замовними листом з описом вкладення. Однак, цей лист також не був отриманий ТОВ «ПП «Право».

10 січня 2022 року за вих. №04.1-09/26 Позивач у відповідь на лист ТОВ «ПП «Право» №05-100/5 від 31.05.2021 (щодо підписання актів виконаних робіт за травень 2021 року), яке надійшло на адресу Позивача лише 21 грудня 2021 року повторно повідомило Відповідача про те, що в установлений Договором строк, тобто за два місяці до закінчення Договору Позивач (Клієнт за договором) повідомив Відповідача (Виконавця за договором) про те, що на підставі п.7.1 Договору КП «ВУКГ» розриває (припиняє) вищезазначений Договір, номер відправлення 948. Цей лист ТОВ «ПП «Право» отримало.

21 січня 2022 року за вих. №04.1-09/74 КП «ВУКГ» надало аналогічну відповідь ТОВ «ПП «Право» щодо підписання актів виконаних робіт за грудень 2021 року, у якому знову повторно повідомило Виконавця про те що за два місяці до закінчення Договору Клієнт повідомив Виконавця про те, що на підставі п.7.1 Договору КП «ВУКГ» розриває (припиняє) вищезазначений Договір. Цей лист ТОВ «ПП «Право» також отримало. Інформація про трекінг поштових відправлень додається.

Однак, не зважаючи на дотримання Позивачем процедури повідомлення Відповідача про припинення (розірвання) договору, а саме завчасне, не пізніше ніж за 2 місяці, письмове повідомлення про припинення (розірвання) договору, яке було надіслано Позивачем на юридичну адресу Відповідача, зазначену у Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Відповідач своїм листом від 31 січня 2022 року вих. №031/22 (відповідь на лист КП «ВУКГ» від 21.01.2022 №0.4-09/74) направив на адресу Позивача вимогу щодо сплати заборгованості за договором за січень 2022 року, в якому зазначає наступне: «Також наголошуємо на тому, що дія Договору №02/2020 від 01.01.2020 є пролонгованою на тих же умовах, оскільки у встановлені вимогами п. 7.1 договору строки, тобто не пізніше, ніж за два місяці до закінчення строку його дії, ви не направили нам свого офіційного повідомлення про розірвання договору».

У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору №02/2020 на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг від 01.01.2020, укладеного між комунальним підприємством «Виробниче управління комунального господарства» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПП Право» з 01.01.2022.

Відповідач, в свою чергу, заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивачем не дотримано процедури повідомлення відповідача про припинення дії договору.

Приписами частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Тобто, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, до особи, яка порушила це право, з метою його захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №910/2062/18.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про розірвання договору №02/2020 на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг від 01.01.2020, укладеного між комунальним підприємством «Виробниче управління комунального господарства» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПП Право» з 01.01.2022.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг, а відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором.

Згідно зі статтею 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не установлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

В той же час, статтею 631 Цивільного кодексу України та частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до п. 7.1. Договір укладений строком на двадцять чотири місяці з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року і підлягає пролонгації на тих же умовах, у разі якщо жодна із Сторін не пізніше, ніж за два місяці до закінчення строку його дії письмово не повідомить іншу сторону про його розірвання (припинення).

Лист позивача 29 жовтня 2021 року за вих. №1-4/1359 з повідомленням про припинення дії договору на підставі пункту 7.1. відповідачем не отримано.

Відповідач указував на недотримання позивачем процедури повідомлення відповідно до п.7.1 Договору про намір розірвати договір з 01.01.2022. Проте за умовами Договору достатньо лише письмового повідомлення про розірвання договору, а подія припинення договору не ставиться в залежність від події отримання стороною визначеного умовами договору повідомлення про припинення дії (розірвання) договору. Так, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. При цьому суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18).

Отже, ураховуючи повідомлення позивачем відповідача про припинення договору та відсутність у матеріалах справи доказів продовження дії договору, станом на момент розгляду справи строк дії договору №02/2020 на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг від 01.01.2020 закінчився.

При цьому судом враховується позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 910/16750/18, згідно із якою розірваний може бути лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо розірвання договору №02/2020 від 01.01.2020 з 01.01.2022.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "ПП Право", в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 у справі №910/5132/22, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 у справі №910/5132/22 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/5132/22 колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України установлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, з огляду на наведені вище положення законодавства, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу, має бути поданий сторонами разом із першою заявою по суті спору. Вказана норма є імперативною та передбачає конкретний порядок подання відповідних доказів.

Відповідно до ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обґрунтовуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право" посилається на Договір про надання правової допомоги від 01.07.2022, акт приймання-передачі наданих послуг від 28.11.2022 та касовий ордер від 28.11.2022 на суму 22 000,00 грн.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач, заперечуючи проти стягнення суми, заявленої відповідачем, стверджує, що дана справа за своєю складністю є типовою справою з усталеною судовою практикою, а тому адвокату не потрібно було витрачати значні зусилля на надання правової допомоги. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час. Розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката є неспівмірним із часом витраченим адвокатом та із ціною позову.

Розглянувши наявні у матеріалах справи підтверджуючі документи щодо понесення відповідачем адвокатських витрат, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що витрати в частині консультацій в галузі бухгалтерського та фінансового обліку не пов`язані з розглядом даної справи, оскільки предметом позову є визнання договору №02/2020 від 01 січня 2020 року про надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг припиненим (розірваним) з 01 січня 2022 року. Судовим процесом та відповідно підготовкою до його розгляду не охоплюються будь-які питання, пов`язані з бухгалтерським або фінансовим обліком.

Також колегія суддів зауважує на те, що підготовка, вивчення та опрацювання документів та нормативно-правової бази для підготовки відзиву та представництва в суді, що складає 6 годин є непропорційним до предмету позову та необґрунтованими, оскільки відповідач та його представник не з`являлись у судові засідання.

Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про неспівмірність та необґрунтованість заявлених відповідачем витрат на послуги адвоката із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Відповідно дог ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Принцип розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати - обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка, тощо.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистки або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі Двойних проти України від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, пункті 268 рішення у справі/West Alliance Limited проти України від 02.06.2014, заява № 19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У розумінні положень частини 5 цього ст. 126 Господарського процесуального кодексу зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до п. 26 постанови Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2019 у справі № 902/844/18 склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Правову позицію щодо застосування положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд, висловив, зокрема, у постановах від 03.05.2019 у справі № 910/10911/18, від 14.05.2019 у справі № 922/576/18, від 29.05.2019 у справі № 910/10483/18, від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 25.06.2019 № 916/1340/18.

Виходячи з вищенаведеної судової практики, при визначенні суми відшкодування витрат відповідача на правничу (правову) допомогу у справі № 910/5132/22 необхідно враховувати, що спір який виник між Сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із розірванням договорів; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час.

Крім того даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про зменшення до 6000,00 грн розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, який підлягає стягненню з позивача.

Ураховуючи вищевикладене, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/5132/22 є законними та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право" на рішення Господарського суду м. Києва від 23.11.2022 у справі №910/5132/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 23.11.2022 у справі №910/5132/22 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/5132/22 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/5132/22 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 23.11.2022 у справі №910/5132/22 покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.03.2023.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран