РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.02.2023Справа № 910/5462/22
За позовом Національної поліції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК"

про стягнення 212 105,81 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Без виклику учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулась Національна поліція України (далі - Нацполіція України, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (далі - ТОВ "МІК", відповідач) про стягнення неустойки у сумі 212 105,81 грн., з яких: штрафу у розмірі 17 566,50грн. та 194 539,31 грн. пені.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 172НП від 25.06.2021 в частині своєчасної поставки замовленого позивачем товару, у зв`язку з чим відповідачу були нараховані штрафні санкції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2022 справу № 910/5462/22 передано за підсудністю до Господарського суду Запорізької області.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу.

За наслідками апеляційного розгляду, ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.07.2022 скасовано, справу направлено до місцевого суду для продовження розгляду.

За таких обставин, зважаючи на повернення справи до суду першої інстанції, та відповідність позовної заяви вимогам ГПК України, суд Ухвалою від 09.12.2022 прийняв до розгляду та відкрив провадження. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників спору, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

03.01.2023 відповідач надав суду клопотання про зменшення неустойки на 95 % з огляду, що прострочення строків поставки відбулось у зв`язку з великою завантаженістю відповідача виконанням інших договорів.

08.02.2023 позивач подав заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, клопотання відповідача про зменшення неустойки, заперечення позивача на клопотання відповідача про зменшення неустойки та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог та заперечення відповідача, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

25.06.2021 між Нацполіцією України (покупець) та ТОВ "МІК" (постачальник) був укладений договір про закупівлю № 172НП (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцю сорочки трикотажні з короткими рукавами темно-синього кольору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим договором (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.2 договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, та ціна договору визначається у специфікації товару (додаток № 1 до договору) і ростовці товару (додаток № 2 до договору). Місце виконання договору - в частині поставки товару - вул. Святошинська, 27, м. Київ, в частині інших зобов`язань за договором, в тому числі щодо сплати штрафних санкцій - вул. Богомольця, 10, м. Київ (п. 1.5 договору).

Ціна договору становить 7 313 400,00 грн. (п. 3.1 договору). Розрахунки проводяться шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі, протягом бюджетного періоду. Підставою для проведення розрахунків є накладна (яка повинна бути оформлена та містити обов`язкові реквізити відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"). Зміст та обсяг господарської операції, зазначеної в накладній, повинен відповідати специфікації товару (додаток № 1 до договору), підписаній уповноваженими особами сторін (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 5.1 договору постачальник зобов`язується здійснити поставку товару до місця виконання договору протягом 30 календарних днів включно з дати укладання цього договору за адресою покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115). У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день. Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін накладної (пункт 5.2 договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 31.12.2021, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами умов цього договору (п. 13.1).

Також у додатку № 1 до договору сторони погодили специфікацію товару на загальну суму 7 313400,00 грн., його технічні характеристики та кількість.

Судом встановлено, що ТОВ "МІК" поставку обумовленого товару здійснило з порушенням строку, визначеного договором (до 26.07.2021), а саме:

- партію Товару у кількості 4 266 штук поставлено 03.08.2021 року, що підтверджується накладною № РН-07/26/11 від 03.08.2021 року, тобто з простроченням терміну поставки Товару на 8 днів (з 27.07.2021 по 03.08.2021).

- партію Товару у кількості 15 434 штук поставлено 25.08.2021 року, що підтверджується накладною № РН-08/26/01 від 25.08.2021 року, тобто з простроченням терміну поставки Товару на ЗО днів (з 27.07.2021 по 25.08.2021).

- партію Товару у кількості 700 штук поставлено 29.09.2021 року, що підтверджується накладною № РН-09/29/06 від 29.09.2021 року, тобто з простроченням терміну поставки Товару на 45 днів (з 27.07.2021 по 29.09.2021).

Зазначені обставини щодо прострочення постачальником зобов`язання, а також щодо наявності підстав для нарахування пені, сторонами не заперечуються, спір між ними виник стосовно розміру штрафних санкцій, нарахованих позивачем.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з даним позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 17 566,50грн. та 194 539,31 грн. пені.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В свою чергу, такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 9.2 Договору за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. При цьому, день поставки товару поставленого постачальником з порушення строку передбаченого пунктом 5.1 розділу 5 Договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього Договору.

Звертаючись до суду з даним позовом, Нацполіція України нарахувала відповідачу пеню в розмірі 0,1 % вартості непоставленого в строк товару (з 27.07.2021 по 03.08.2021 - на суму 12 234,89 грн.; з 27.07.2021 по 25.08.2021 - на суму 165 992,67 грн.; з 27.07.2021 по 29.09.2021 - на суму 16 311,75 грн.), що склало 194 539,31 грн. та штраф - 17 566,05 грн. (7 % вартості простроченої поставки товару понад 30 днів).

Перевіривши заявлений позивачем розмір пені та штрафу, судом встановлено їх арифметичну правильність, з урахуванням періоду такого нарахування та положень Договору.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення пені та штрафу на 95%, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16 та у постанові від 27.02.2019 у справі №910/9765/18.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що ТОВ "МІК" як стратегічне підприємство відсічі збройної агресії російської федерації проти України виконує завдання із задоволення потреб Збройних Сил, інших військових формувань, зокрема із виготовлення форменого одягу. ТОВ "МІК" докладаючи всіх зусиль для збереження життів людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань і здійснює витрати для господарської діяльності без отримання попередніх оплат від замовників.

Відповідач зазначає, що прострочення поставки за Договором має винятковий характер, адже в період його виконання відповідач виконував значний обсяг інших замовлень для державних потреб, оскільки було укладено велику кількість контрактів, за якими поставка товару була здійснена без прострочень, оскільки ніхто з замовників не пред`являв до ТОВ "МІК" претензій по виконанню договорів в аналогічний період.

ТОВ "МІК" зазначає також, що позивач не зазнав ніяких збитків або шкоди у зв`язку із незначним простроченням поставки по Договору, а отже незначні порушення договірних зобов`язань не мали ніяких негативних наслідків для позивача та не порушили його майно інтереси.

Позивач в свою чергу, заперечуючи проти заявленого клопотання зазначає, що порушення строків виконання умов Договору впливає на ефективність обороноздатності держави та на репутацію Національної поліції України в цілому, що узгоджується із висновками Верховного Суду у поставної № 922/2141/21 від 15.06.2022.

Як зазначає позивач, виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару в повному обсязі є його обов`язком, а не підставою для звільнення його від відповідальності або зменшення розміру штрафних санкцій.

Позивач також зазначає, що відповідачем не надано належних доказів або первинних документів, які б підтверджували б поважність причин порушення строків поставки за Договором, або вжиття ним будь-яких заходів для недопущення порушення договірних зобов`язань, а фактичні обставини справи вказуються на недобросовісну поведінку відповідача.

При цьому, позивач зазначає, що більше двох місяців не мав можливості забезпечити поліцейських одностроєм згідно норм належності, на що він обґрунтовано розраховував при укладенні Договору.

Також позивач зазначає, що відповідач знаючи про неможливість забезпечити своєчасну поставку товару залежно від своїх виробничих та матеріальних потужностей, й матеріального становища, на власний ризик прийняв рішення взяти участь у багатьох процедурах закупівлі за державні кошти, знижуючи ціну тендерної пропозиції та усунувши від участі у торгах інших учасників, які мали можливість забезпечити своєчасну поставку товару, відповідач за результатами торгів тільки з позивачем уклав 29 договорів на виконання державного замовлення, однак по 15 договорам не виконав своєчасну поставку форменого одягу, отже відповідач допускає систематичне порушення строків (термінів) виконання зобов`язань.

Оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, суд зазначає, що сам лише факт належного за доводами відповідача виконання зобов`язань за іншими договорами, укладеними з іншими контрагентами, як і укладення таких договорів для задоволення потреб Збройних Сил, інших військових формувань, не може бути самостійною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки означені посилання нівелюють інститут застосування пені та штрафу за порушення зобов`язання, у даному випадку, порушення строків поставки товару.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на відсутність зауважень щодо строку поставки товару по іншим договорам, оскільки, такі твердження не стосуються даного предмету спору.

Пунктом 5.1 Договору сторонами узгоджено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 30 календарних днів включно з дати укладення цього Договору, за адресою покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115). У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або світків день, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день.

Отже, позивач, підписуючи договір, усвідомлював, що має поставити товар протягом 30 календарних днів, а отже, повинен був розумно оцінити вказану обставину.

Матеріали справи не містять зауважень, письмових пропозицій тощо, щодо кінцевої дати постачання товару. Тобто, позивач, підписавши спірний договір поставки, погодив всі істотні умови договору.

Як унормовано частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд оцінюючи обставини справи враховує, що відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд звертає увагу, що юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому укладаючи договір, з строком поставки протягом 30 календарних днів, позивач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з поставки товару та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний строк.

При цьому наведені позивачем підстави для зменшення розміру пені та штрафу не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язань позивачем за договором, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, оскільки укладення таких Договорів здійснюється відповідачем з метою отримання прибутку.

Що ж до посилань відповідача, зокрема на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, суд зазначає таке.

У розглядуваній справі ВП ВС зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Такого висновку ВП ВС дійшла з урахуванням того, що у справі умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

При цьому ВП ВС зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.

Таким чином, правовідносини у справі № 910/1335/22 та № 902/417/18 відрізняються за своїми обставинами, а тому суд не вбачає підстав для врахування означених висновків при розгляді даної справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.05.2021 у справі № 910/6349/19.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені та штрафу, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення їх розміру.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення суми пені та штрафу.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача повністю в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне Шосе, 69а; ідентифікаційний код: 30105738) на користь Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; ідентифікаційний код 40108578) пеню в розмірі 194 539 (сто дев`яносто чотири тисячі п`ятсот тридцять дев`ять) грн. 31 коп. пені, 17 566 (сімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят шість) грн. 50 коп. штрафу та 3 181 (три тисячі сто вісімдесят одну) грн. 59 коп. витрат по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя І.І. Борисенко