РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.02.2023Справа № 910/9277/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» (01135, м. Київ, вул. В. Черновола, 8)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАВЕРСТОК» (03038, м. Київ, вул. М. Грінченка, 4),

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 4 211 602,82 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Драненко Я.В.

від відповідача-1: не з`явились

від відповідача-2: не з`явились

У судовому засіданні 22.02.2023 в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паверсток», ОСОБА_1 про стягнення 4 211 602,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем-1 було порушено умов договору овердрафту №OV/U/03-2-0013 від 18.02.2021, а саме в частині строків погашення траншів овердрафту та строків сплати процентів за користування овердрафтом, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості перед позивачем у розмірі 4 211 602,82 грн. Оскільки зобов`язання позичальника за договором овердрафту були забезпечені договором поруки №OV/U/03-2-0013/Р1 від 18.02.2021, укладеним з ОСОБА_1 як поручителем (відповідач-2), позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів вищевказану суму заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 суд звернутися до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_1 .

30.09.2022 до канцелярії суду надійшов лист від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві, у якому було повідомлено, що у Відділі містяться дані щодо ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , лише станом на 24.05.2005 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2022 суд звернутися до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної державної адміністрації у м. Києві із запитом щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

30.09.2022 на електронну адресу суду надійшов лист Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до якого було повідомлено, що місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 04.05.1989.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/9277/22 та постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 09.11.2022.

У судовому засіданні 09.11.2022 судом було проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку неявкою відповідачів, на 30.11.2022.

29.11.2022 загальним відділом діловодства суду зареєстрована заява представника відповідач-2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судовому засіданні 30.11.2022 судом було проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання у зв`язку неявкою відповідачів на 14.12.2022

30.11.2022 загальним відділом діловодства суду зареєстрований відзив відповідача-2 на позовну заяву, в якому відповідач-2 зазначив, що враховуючи суб`єктний склад сторін даний спір не підвідомчий господарським судам. Також відповідач-2 зазначає, що позивачем не надано доказів направлення на адресу поручителя вимоги з розрахунком заборгованості. У відзиві відповідач-2 також вказує на зміну зобов`язань без згоди поручителя, а тому просить суд відмовити у позові повністю. У даному відзиві, відповідача-2 також заявлено клопотання про поновлення процесуальних строків для подачі відзиву.

У судовому засіданні 14.12.2022 судом заслухано думки представників позивача та відповідача-2 та оголошено протокольну ухвалу про задоволення клопотання представника відповідача-2, поновлено строки для подачі відзиву та долучено відзив до матеріалів справи, підготовче засідання відкладено на 18.01.2023.

09.01.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстрована заява представника відповідач-2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

17.01.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстровані пояснення позивача у справі № 91/9277/22, відповідно до яких надано спростування доводів відповідач-2 у відзиві.

У судовому засіданні 18.01.2023 судом було проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання у зв`язку неявкою відповідачів на 01.02.2023.

У судовому засіданні 01.02.2023 судом проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.02.2023.

У судовому засіданні 22.02.2023 судом заслухано пояснення представника позивача, який позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі не забезпечили явку уповноважених представників, про причини відсутності суд не повідомили, про дату та час проведення судового засідання була повідомлена належним чином.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки, відповідач-1 не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

18 лютого 2021 року між Акціонерним товариством «Український будівельно-інвестиційний банк» (надалі - Банк/Кредитодавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАВЕРСТОК» (надалі - Позичальник/відповідач) було укладено договір овердрафту №OV/U/03-2-0013 (надалі також - Договір овердрафту)

Відповідно до п. 1.1. Договору овердрафту Кредитодавець на положеннях та умовах цього Договору надає Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, шляхом кредитування поточного рахунку, зазначеного у п. 2.1. цього Договору (надалі за текстом - Рахунок); тобто шляхом проведення платежів Позичальника у разі відсутності/браку коштів на Рахунку, зазначеного у п. 2.1. цього Договору у межах встановленого Кредитодавцем Ліміту Овердрафту на підставі платіжних документів Позичальника, надалі за текстом - «Овердрафт».

З моменту здійснення таких платежів вважається, що Кредитодавець надав Позичальнику кредит на суму здійснених Кредитодавцем за рахунок кредитних коштів платежів у межах Ліміту Овердрафту.

Як вбачається із матеріалів справи, до Договору овердрафту сторонами було укладено п`ять договорів про внесення змін, якими збільшувався розмір овердрафту та продовжувався строк користування поточним траншем кредиту, зокрема: Договір про внесення змін №1 від 05.04.2021; Договір про внесення змін №2 від 08.06.2021; Договір про внесення змін №3 від 08.09.2021; Договір про внесення змін №4 від 05.10.2021; -Договір про внесення змін №5 від 19.10.2021.

Згідно з п. 1.2. Договору овердрафту в редакції Договору про внесення змін №3 від 08.09.2021, протягом всього періоду дії цього Договору максимальна заборгованість Позичальника за Овердрафтом не може перевищувати максимальний Ліміт Овердрафту, який встановлюється у розмірі 25 000 000,00 грн (двадцять п`ять мільйонів гривень 00 копійок).

Відповідно до п. 1.7 Договору овердрафту кінцевий термін до якого здійснюється надання та має бути повністю погашена заборгованість за Овердрафтом за цим Договором - «17» лютого 2022 року.

У п. 1.8. Договору овердрафту сторонами визначено, що Овердрафт надається Позичальнику на поповнення обігових коштів (поточні витрати).

За користування Овердрафтом Кредитодавець нараховує, а Позичальник сплачує проценти за ставкою, яка є фіксованою та встановлюється у розмірі 20% (двадцять процентів) річних (п. 1.10 Договору овердрафту).

Відповідно до п. 1.17 Договору овердрафту усі вимоги Кредитодавця до Позичальника, щодо виконання/належного виконання зобов`язань Позичальника по Договору, сплати нарахованих процентів, комісій, пені, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат забезпечуються порукою ОСОБА_1 .

Згідно з п. 2.1. Видача овердрафту проводиться шляхом оплати з поточного рахунку Позичальника № НОМЕР_2 відкритого у Кредитодавця, розрахункових документів Позичальника у разі відсутності/браку коштів на рахунку, але в межах Ліміту Овердрафту, визначеного п. 1.2. цього Договору (з врахуванням умов перегляду Ліміту).

Днем надання Овердрафту вважається день оплати з поточного рахунку Позичальника, зазначеного у п. 2.1. цього Договору, розрахункових документів Позичальника (п. 2.3 Договору овердрафту).

За умовами п. 2.4. Договору овердрафту днем погашення Овердрафту вважається день зарахування/надходження на поточний рахунок Позичальника, зазначений у п. 2.1. цього Договору грошових коштів до досягнення на ньому кредитового, або нульового залишку.

Згідно з приписами п. 2.5. Договору овердрафту строк користування Позичальником наданими коштами Овердрафту у межах строку дії цього Договору не може перевищувати 30 (тридцять) календарних днів з дня надання Овердрафту. Позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за Овердрафтом (обнуляти овердрафт), враховуючи всі надані кошти, кожні 20 днів, не пізніше останнього дня 30-денного строку користування та у дату кінцевого терміну погашення.

У п. 2.6. Договору овердрафту зазначено, що нарахування процентів за користування Овердрафтом здійснюється у валюті Овердрафту щоденно. Розрахунок процентів здійснюється за фактичну кількість днів користування відповідним Траншем Овердрафту в період (28-29-30-31/360). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення Траншу Овердрафту.

За умовами п. 2.7. Договору овердрафту сплата Позичальником нарахованих процентів здійснюється у валюті Овердрафту кожні 30 днів, коли має бути здійснено погашення Позичальником Овердрафту, відповідно до умов п.2.5. цього Договору та у дату кінцевого терміну погашення. У випадку відсутності кредитового залишку на поточному рахунку Позичальника, зазначеного у п.2.1. цього договору, Позичальник доручає Кредитодавцю здійснювати погашення нарахованих процентів за рахунок збільшення кредитної заборгованості в межах Ліміту Овердрафту у порядку договірного списання. Проценти не сплачені/не погашені у визначений строк визнаються простроченими.

Згідно з п. 2.10 Договору овердрафту Кредитодавець має право безумовно, без попереднього повідомлення Позичальника та без укладення будь-якого договору про внесення змін та доповнень до цього Договору, в односторонньому порядку відмовити Позичальнику у наданні Овердрафту, призупинити/зупинити надання Позичальнику Овердрафту та/або зменшити Ліміт Овердрафту, та/або вимагати дострокового виконання Позичальником своїх грошових зобов`язань перед Кредитодавцем за цим Договором у порядку та на умовах цього Договору, у тому числі згідно з пп. 2.10.10 у разі арешту уповноваженими на те органами поточних рахунків Позичальника, відкритих у Кредитодавця. При цьому у такому випадку для подальшого виконання Договору Сторони, згідно ст. 604, 1053 ЦК України здійснюють новацію - замінюють Овердрафт на Кредит, з відображенням/ перенесенням наявної заборгованості за Овердрафтом, нарахованими та несплаченими процентами, комісіями, на відповідні рахунки, згідно з нормативно правовими актами НБУ. При цьому така новація не припиняє додаткові зобов`язання Позичальника щодо сплати процентів, штрафів пені, пов`язаних з первісним зобов`язанням (Овердрафтом) за цим Договором.

У п. 4.1. Договору овердрафту встановлено, що у разі невиконання чи несвоєчасного виконання Позичальником грошових зобов`язань за цим Договором Кредитодавець має право нарахувати та стягнути, а Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період за який сплачується пеня, від суми невчасно виконаного/невиконаного платежу за кожний день прострочення виконання з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені (несвоєчасне погашення заборгованості), до дати припинення цих обставин.

Згідно з приписами п. 4.3. Договору овердрафту Сторони керуючись положеннями чинного законодавств України, в тому числі п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, та ст.625 Цивільного кодексу України, за взаємною згодою встановили, що нарахування штрафних санкцій (неустойок, штрафів, пені) за прострочення виконання Позичальником зобов`язань за даним Договором не припиняється через 6 (шість) місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, або після спливу визначеного цим договором строку кредитування, і такі штрафні санкції (неустойки, пені, штрафи) Кредитодавець має право продовжувати нараховувати до дати повного виконання Позичальником відповідних прострочених зобов`язань за Договором, а Позичальник повинен сплатити такі штрафні санкції в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.6. Договору овердрафту сторони керуючись п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України домовились, що у разі прострочення Позичальником термінів повернення заборгованості за цим Договором, Позичальник на вимогу Кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти за користування овердрафтом у розмірі процентної ставки, передбаченої п. 1.10 цього Договору, за весь час існування простроченої заборгованості та нараховані пені, штрафи.

За доводами позивача, Банк у повному обсязі виконав зобов`язання за Договором овердрафту, та надав Позичальнику кредитні кошти, що підтверджується виписками з рахунків Позичальника які додані до позовної заяви.

В свою чергу, як вказує позивача, 17.02.2022 борг позичальником не був погашений, й відповідно 18.02.2022 вся сума заборгованості була віднесена до простроченого кредиту, що відображено у виписках з рахунку позичальника.

За таких обставин, позивача вважає, що Позичальником порушено умови Договору овердрафту, в частині строків погашення Траншів овердрафту, строків сплати процентів за користування овердрафтом визначені умовами Договору овердрафту, й станом на 20.08.2022 року заборгованість Позичальника перед Банком становить 4 211 602,82 грн, з яких: 4 085 671,48 грн - заборгованість за простроченою сумою кредиту; 43 126,53 грн - заборгованість за нарахованими та простроченими процентами; 82 138,30 грн - пеня за несвоєчасно сплачений кредит; 666,51 грн - пеня за несвоєчасно сплачені проценти за користування кредитом.

У зв`язку з порушенням Позичальником умов Договору овердрафту, Банком надіслано Позичальнику Повідомлення (вимогу) про виконання порушених зобов`язань №85 від 22.02.2022 року, яка була отримана Позичальником 10.05.2022, однак борг Позичальником погашено не було.

За доводами позивача, що підтверджується матеріалами справи, для забезпечення виконання Договору овердрафту між Банком та ОСОБА_1 (надалі - відповідач-2) було укладено Договір поруки №OV/U/03-2-0013/P1 від 18 лютого 2021 року (надалі - Договір поруки).

До Договору поруки було укладено три договори про внесення змін, якими збільшувався розмір овердрафту, а саме: Договір про внесення змін №1 від 05.04.2021 року; Договір про внесення змін №2 від 08.06.2021 року; Договір про внесення змін №3 від 08.09.2021 року.

У відповідності до п. 2.1. Договору поруки з урахуванням Договорі про внесення змін, Поручитель зобов`язується перед Кредитором в повному обсязі відповідати всім належним йому майном за виконання Позичальником зобов`язань, що випливають з Кредитного договору, та усіх додаткових договорів до нього (в тому числі майбутніх), а саме:

- погашення основної суми овердрафту у розмірі 25 000 000 (двадцять п`ять мільйонів гривень 00 копійок), у строк до 17 лютого 2022 року включно, відповідно до умов Договору овердрафту;

- погашення процентів по Кредиту в розмірі 20,0% (двадцять процентів) річних, у порядку та строки, що визначені договором овердрафту;

- погашення комісій у розмірах, порядку та строки, що визначені договором овердрафту;

- погашення штрафних санкцій, передбачених договором овердрафту та витрат пов`язаних зі стягненням заборгованості за договором овердрафту.

У п. 3.1.2. Договору поруки визначено, що Поручитель вичерпно ознайомлений із змістом Кредитного договору та цього Договору в повній мірі усвідомлює їх, погоджується з ними та не має щодо них заперечень та/або доповнень, укладаючи цей договір Поручитель не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди чи збігу важких обставин.

Згідно з п. 4.1. Договору поруки сторони договору визначають, що у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Позичальник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитними коштами та неустойки, передбачених Кредитним договором, витрат, що виникають у зв`язку зі стягненням боргу, та інших збитків Кредитора, які викликані невиконанням чи неналежним виконанням зобов`язань Позичальника.

У п. 4.2. Договору поруки сторони визначили, що у разі невиконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором у встановлені ним строки, Поручитель зобов`язується сплатити заборгованість Позичальника в десятиденний строк з дати пред`явлення Кредитором вимоги. Датою пред`явлення Кредитором вимоги про оплату заборгованості Боржника є або день вручення Кредитором вимоги Поручителю особисто, або четвертий день з дня здачі такої вимоги до установи зв`язку. До вимоги Кредитора додається розрахунок суми заборгованості. Про одержання вимоги Кредитора Поручитель зобов`язаний повідомити Позичальника.

Виконання зобов`язань Поручителя за цим договором забезпечується всім належним йому майном, на яке може бути звернено стягнення (п. 4.8. Договору поруки).

Згідно з п. 5.2. за порушення терміну погашення (перерахування) коштів, згідно з п. 4.2. цього договору, Поручитель сплачує Кредитору пеню (неустойку) в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період за який сплачується пеня (неустойка), від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу. При розрахунку пені (неустойки) приймається календарна кількість днів в місяці та році. Облік пені (неустойки) згідно з цим договором здійснюється Кредитором касовим методом.

Відповідно до п. 5.3. сторони, керуючись положеннями чинного законодавства України, в тому числі п.6 ст. 232 Господарського кодексу України, за взаємною згодою встановили, що застосування штрафних санкцій (неустойок: штрафів, пені) за прострочення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, і такі штрафні санкції (неустойки: пені, штрафи) Кредитор має право продовжувати стягувати до дати повного виконання Позичальником та/або Поручителем відповідних прострочених зобов`язань за Кредитним договором.

Відповідно до п. 6.1. порука, встановлена цим Договром припиняється належним виконанням в повному розмірі позичальником взятих на себе зобов`язань за Договором овердрафту чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього Договору.

За твердженнями позивача, у зв`язку з порушенням Позичальником умов Договору овердрафту, Банком надіслано Поручителю Повідомлення (вимогу) про виконання порушених зобов`язань №86 від 22.02.2022 року з вимогою погасити заборгованість за Договором овердрафту. Вимога була отримана Поручителем 17.03.2022.

Оскільки вимоги не були виконані ані Поручителем ані Позичальником, Банк звернувся до суду з вимогами про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за Договором овердрафту.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, Банк у повному обсязі виконав зобов`язання за Договором овердрафту, та надав Позичальнику кредитні кошти, що підтверджується виписками з рахунків Позичальника які додані до позовної заяви. Зокрема, на підтвердження розміру заборгованості Банк долучив до матеріалів позовної заяви первинну бухгалтерську документацію - виписки з особових рахунків позичальника з електронних реєстрів бухгалтерського обліку. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц.

Так, на момент звернення позивача до суду із цим позовом, виходячи з наявних в матеріалах справи банківських виписок з особового рахунку позичальника, підтверджується прострочення повернення позичальником кредиту у розмірі 4 085 671,48 грн.

Відповідачами не надано суд жодних доказів на спростування наведених позивачем обґрунтувань та погашення вказаної заборгованості за Договром овердрафту.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідачів 43 126,53 грн - заборгованість за нарахованими та простроченими процентами; 82 138,30 грн - пені за несвоєчасно сплачений кредит та 666,51 грн - пені за несвоєчасно сплачені проценти за користування кредитом.

Досліджуючи аргументацію сторін про правомірність нарахування позивачем процентів за користування кредитом, суд виходить з такого.

Відповідно до приписів частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Водночас за змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України у разі неправомірного, незаконного користування боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.

У постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини 4 статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.

У постанові від 04.02.2020 у справі 912/1120/16 зазначено, що у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Позицію Великої Палати Верховного Суду про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, а в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання було неодноразово підтримано Великою Палатою Верховного Суду та касаційними судами у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 17.11.2021 у справі № 910/22113/17, від 08.12.2021 у справі № 922/4053/20.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що основна заборгованість за кредитними договорами підтверджена, проте заявлені проценти саме за користування кредитом нараховані після спливу строку кредитування (після 17.02.2022), а тому задоволенню не підлягають.

Щодо заявлених вимог про стягнення 82 138,30 грн - пені за несвоєчасно сплачений кредит та 666,51 грн - пені за несвоєчасно сплачені проценти за користування кредитом.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд зазначає, що частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) № 1-рп/1999 від 09.02.1999, положення частини 1 статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Законом України "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19" №691-IX від 16.06.2020, були внесені зміни до розділу IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України та доповнено п. 8 такого змісту: "У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення".

Зазначені зміни також внесено до Цивільного кодексу України (розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 15).

Закон України №691-IX від 16.06.2020 набрав чинності 04.07.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" №211 від 11.03.2020 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.

Оскільки, Закон України №691-IX від 16.06.2020 набрав чинності в період дії карантину на території України і у самому Законі визначено початок перебігу строку звільнення позичальника від сплати неустойки саме з початку дії карантину, суд дійшов висновку, що у Законі передбачено правило зворотної дії в часі положень цього Закону до відносин, що виникли до введення його в дію.

Із позовної заяви вбачається, що позивачем здійснено нарахування пені за несвоєчасно сплачений кредит за договором овердрафту за період з 18.02.2022 по 23.02.2022.

З огляду на приписи розділу IX «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якою установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин та який станом на момент ухвалення господарським судом рішення у цій справі не завершився, суд дійшов про те, що нарахування позивачем пені у розмірі 82 138,30 грн за несвоєчасно сплачений кредит та пені у розмірі 666,51 грн за несвоєчасно сплачені проценти за користування кредитом є безпідставним та таким, що суперечить нормам матеріального права.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 08.12.2021 у справі № 922/4053/20 та від 16.12.2021 у справі № 922/4076/20.

Отже, зважаючи на викладені приписи чинного законодавства, які обмежують період нарахування штрафних санкцій, в тому числі пені, що підлягає стягненню із суб`єкта господарювання у зв`язку з порушенням ним господарського зобов`язання в період карантину, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача у частині стягнення з відповідачів пені задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Разом з тим, як вже було встановлено судом, для забезпечення виконання Договору овердрафту між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки №OV/U/03-2-0013/P1 від 18 лютого 2021 року (надалі - Договір поруки).

Відповідно до частини першої статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами першою та другою статті 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.

При цьому, щодо заперечень відповідача-2 з приводу припинення поруки на підставі ст. 559 ЦК України у зв`язку із збільшенням відповідальності поручителя в частині виконання умов кредитних договорів відповідно, суд зазначає таке.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За змістом статті 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

За загальним правилом, установленим частиною першою статті 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим за змістом частини третьої статті 651 ЦК України договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину.

Особливістю одностороннього правочину є те, що такий правочин як юридичний факт здійснюється за волевиявленням однієї особи, однак може спричиняти відповідні правові наслідки (породжувати обов`язки) для інших осіб, коли це випливає зі спеціальних положень законодавства.

Так, за правилами, передбаченими абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Настання правових наслідків, зумовлених вчиненням особою одностороннього правочину, для інших осіб пов`язане з дотриманням вимог щодо вчинення його у відповідній формі, обумовленій законом, та його реалізацією шляхом доведення цього правочину до відома зацікавлених осіб.

Приписи частини першої статті 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя.

Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 910/1309/18.

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У відповідності до п. 2.1. Договору поруки з урахуванням Договорі про внесення змін, Поручитель зобов`язується перед Кредитором в повному обсязі відповідати всім належним йому майном за виконання Позичальником зобов`язань, що випливають з Кредитного договору, та усіх додаткових договорів до нього (в тому числі майбутніх), а саме:

- погашення основної суми овердрафту у розмірі 25 000 000 (двадцять п`ять мільйонів гривень 00 копійок), у строк до 17 лютого 2022 року включно, відповідно до умов Договору овердрафту;

- погашення процентів по Кредиту в розмірі 20,0% (двадцять процентів) річних, у порядку та строки, що визначені договором овердрафту;

- погашення комісій у розмірах, порядку та строки, що визначені договором овердрафту;

- погашення штрафних санкцій, передбачених договором овердрафту та витрат пов`язаних зі стягненням заборгованості за договором овердрафту.

З огляду на викладене вище, суд доходить до висновку, що у даному випадку відповідачі мають відповідати перед позивачем за невиконання грошових зобов`язань з повернення кредиту за як солідарні боржники, а порука припиненою в силу положень частини першої статті 559 ЦК України (у відповідній редакції) вважатися не може.

Як вбачається з матеріалів справи, банк направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення (вимоги) про виконання порушених зобов`язань № від 22.02.2022, у яких вимагав усунути порушення умов договору овердрафту № №OV/U/03-2-0013 шляхом сплати у повному обсязі кредиту, процентів та пені (опис вкладення у цінний лист, фіскальний чек та накладна від 22.02.2022 наявні в копіях в матеріалах справи).

Отже, з огляду на викладене, датою пред`явлення вимоги поручителю вважається 22.02.2022, а тому доводи відповідача-2 про відсутність доказів направлення такої вимоги останньому, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Не беруться до уваги і заперечення відповідача-2 щодо не підвідомчість даного спору Господарським судам, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 25.04.2018 у справі № 638/13998/14-ц.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАВЕРСТОК» (03038, м. Київ, вул. М. Грінченка, буд. 4; ідентифікаційний код 43016569) та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк" (01135, м. Київ, вул. Чорновола Вячеслава, буд. 8, ідентифікаційний код 26547581) заборгованість за Договором овердрафту № OV/U/03-2-0013 від 18 лютого 2021 року в розмірі 4 085 671 грн 48 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАВЕРСТОК» (03038, м. Київ, вул. М. Грінченка, буд. 4; ідентифікаційний код 43016569) на користь Акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк" (01135, м. Київ, вул. Чорновола Вячеслава, буд. 8, ідентифікаційний код 26547581) витрати по сплаті судового збору у розмірі 30 642 грн 54 коп.

4. Стягнути ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк" (01135, м. Київ, вул. Чорновола Вячеслава, буд. 8, ідентифікаційний код 26547581) витрати по сплаті судового збору у розмірі 30 642 грн 54 коп.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

6. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.02.2023

Суддя Л. Г. Пукшин