ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року

м. Київ

cправа № 910/10590/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Пєскова В.Г.

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

за участі представників судового засідання відповідно протоколу судового засідання від 15.02.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства обмеженої відповідальності "ФК "Женева"

на постанову Господарського суду міста Києва від 12.01.2022

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022

у справі № 910/10590/21

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність,-

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 відкрито провадження у справі № 910/10590/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; керуючим реструктуризацією боржника призначено арбітражного керуючого Косякевича С.О.

2. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 визнано кредитором у справі № 910/10590/21 по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 : Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" на суму 81 815 191,27 грн, з яких: 76 300 749,98 грн - вимоги другої черги, 5 509 901,29 грн - вимоги третьої черги та 4 540,00 грн судові витрати кредитора, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів.

3. Надалі ТОВ "ФК "Женева" звернулося до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, оскільки боржником було зазначено недостовірну інформацію у деклараціях.

4. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2022, яку залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022, у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Женева" про закриття провадження у справі відмовлено повністю, з огляду на те, що звіт керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларації не містить посилань та доказів того, що у деклараціях зазначена неповна та/або недостовірна інформація.

5. 24.11.2021 до суду першої інстанції надійшло клопотання боржника про визнання її банкрутом та введення процедури погашення боргів.

Короткий зміст та мотиви рішень судів першої та апеляційної інстанцій

6. Постановою Господарського суду міста Києва від 12.01.2022, яку залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022, припинено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 . Визнано банкрутом фізичну особу ОСОБА_1 . Введено процедуру погашення боргів фізичної особи ОСОБА_1 .

6.1. Суди при прийнятті наведених рішень виходили з того, що матеріали справи не містять погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника та сплив 120-денний строк з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

6.2. Апеляційний суд дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Женева" звернулось до Касаційного господарського суду зі скаргою на постановою Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 у цій справі, просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким подане від імені зборів кредиторів клопотання про закриття провадження у цій справі задовольнити у повному обсязі.

7.1. На виконання вимог п.5 ч.2 ст. 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) касаційна скарга подається з підстав неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме:

- п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, щодо застосування судом п. 1 ч. 7 ст. 123 Кодексу України з процедур банкрутства без урахування правових позицій Верховного Суду викладеної у постановах від 16.12.2021 у справі №910/8306/20, від 15.06.2022 у справі №922/3911/19, від 16.12.2021 у справі №910/7323/20, від 16.12.2021 у справі №910/8306/20;

- п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, щодо застосування судом ч. 5 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства без урахування правових позицій Верховного Суду викладеної у постановах від 22.09.2021 у справі №910/6639/20, від 21.06.2022 у справі №903/264/21;

- п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, щодо застосування судом ст. 124 Кодексу України з процедур банкрутства без урахування правових позицій Верховного Суду викладеної у постановах від 16.12.2021 у справі №910/8306/20, від 25.08.2021 у справі №925/473/20;

- п. З ч. 2 ст. 287 ГПК України, щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування п. 1 ч. 7 ст. 123 Кодексу України з процедур банкрутства з підстав не визначення боржником-фізичною особою у своїй заяві усіх наявних кредиторів та внесення неправдивих відомостей боржником до заяви та декларацій відносно фінансового стану особи та її членів сім`ї, у подібних правовідносинах;

- п. З ч. 2 ст. 287 ГПК України, щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування п. 1 ч. 7 ст. 123 Кодексу України з процедур банкрутства щодо відсутності/наявності обмежень у вартості майна боржника, відносно якого боржник може усунути такі неточності шляхом надання суду виправленої декларації;

- п.4 ч. 1 ст. 287 ГПК України, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу, а зокрема - п.З ч.3 ст.310 ГПК України, суд необгрунтовано залишив без розгляду клопотання про припинення арбітражним керуючим повноважень керуючого реструктуризацією, подане ТОВ "ФК "Женева" яке мало значення для правильного вирішення справи, разом з тим порушивши норми процесуального законодавства, щодо встановлення обставин.

-Скаржник переконує, що судами не надано належної оцінки того, що боржник не наділений правом самостійно звернутися до суду з клопотанням про необхідність переходу до процедури погашення боргів, а також про те, що боржником було зазначено недостовірну інформацію у деклараціях.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

8. Арбітражним керуючим Косякевичем С.О. та представником боржника подано відзиви на касаційну скаргу з проханням залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Провадження у Верховному Суді

9. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/10590/21 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Пєскова В.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2022.

10. Ухвалою Верховного Суду від 30.01.2023, серед іншого, поновлено строк на подання касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Женева" на постанову Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 у справі № 910/10590/21.

Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Женева" поданою на постанову Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 у справі № 910/10590/21.

Призначено до розгляду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Женева" на 15 лютого 2023 року о 12:15 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

11. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін, виходячи з такого.

12. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

13. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

14. Частиною шостою статті 12 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

15. За частиною першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

16. Провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою четвертою КУЗБ "Відновлення платоспроможності фізичної особи" (стаття 113 КУзПБ).

17. Згідно статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, боржником є юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

18. Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу України з процедур банкрутства, до боржника - фізичної особи застосовуються такі судові процедури: реструктуризація боргів боржника; погашення боргів боржника. Процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність разом з визнанням боржника банкрутом.

19. Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що погашення боргів боржника це - судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою задоволення вимог кредиторів за рахунок реалізації майна банкрута, визнаного банкрутом у порядку, встановленому цим Кодексом.

20. Верховний Суд акцентує, що за приписами КУзПБ судова процедура реструктуризації боргів боржника має строковий характер та вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

21. В ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарський суд зазначає, зокрема, строк підготовки та подання до господарського суду плану реструктуризації боргів боржника, який не може перевищувати трьох місяців з дня проведення підготовчого засідання суду (пункт 8 частини п`ятої статті 119 КУзПБ).

22. Попереднє засідання суду проводиться не пізніше 60 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (частина друга статті 122 КУзПБ).

23. Згідно з частиною четвертою статті 122 КУзПБ в ухвалі за результатами попереднього засідання суду, зокрема, зазначаються: 1) обов`язок керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутися не пізніше 14 днів з дня постановлення такої ухвали; 2) дата засідання господарського суду, яке має відбутися не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

24. Відповідно до частини одинадцятої статті 126 КУзПБ, якщо протягом трьох місяців з дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність і введення процедури реструктуризації боргів до господарського суду не поданий погоджений боржником і схвалений кредиторами план реструктуризації боргів боржника, господарський суд має право прийняти рішення про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника відповідно до цього Кодексу або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

25. За змістом цієї норми:

- чітко визначений строк з якого вона може бути застосована судом - після спливу трьох місяців у процедурі реструктуризації боргів боржника;

- обов`язковою умовою її реалізації є неподання до господарського суду протягом визначеного строку погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника;

- коло ініціаторів її застосування не конкретизовано;

- господарський суд набуває право на альтернативне вирішення подальшого руху справи: ухвалити рішення про перехід до наступної судової процедури чи про закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.

26. За загальним правилом закриття провадження у справі є формою завершення судового розгляду без прийняття рішення по суті справи через виявлення після відкриття провадження таких обставин, з якими закон пов`язує неможливість її судового розгляду.

27. Окрім виконання плану реструктуризації боргів боржника, у інших випадках за Книгою четвертою КУзПБ закриття провадження у справі під час судової процедури реструктуризації боргів не може вважатися очікуваним процесуальним рішенням для боржника з огляду на "добровільність банкрутства" фізичної особи та основну мету цього провадження - соціальну реабілітацію добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.

28. Водночас очевидним є те, що неподання до господарського суду протягом трьох місяців з введення процедури реструктуризації боргів погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника може бути зумовлене як недобросовісною поведінкою боржника, так і неналежною реалізацією кредиторами власних правомочностей.

29. Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 26 травня 2022 року у справі № 903/806/20 зробив такі висновки:

У судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, тому до боржника - фізичної особи за приписами Книги четвертої КУзПБ установлено спеціальні вимоги до його добросовісності, інше б суперечило засадам цивільного законодавства, зокрема таким, як добросовісність у здійсненні відповідного права та недопустимість зловживання правом (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 13 ЦК України).

За змістом приписів статей 116, 119, 123, 125, 126, 128 КУзПБ щодо вимог до боржника та процесуальних наслідків їх невиконання, законодавець означив принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.

Щодо ролі арбітражного керуючого у справі про неплатоспроможність фізичної особи

У судовій процедурі реструктуризації боргів боржника роль арбітражного керуючого є ключовою, адже за частиною першою статті 126 КУзПБ саме йому належить подати суду на затвердження план реструктуризації боргів боржника, відтак керуючий реструктуризацією зобов`язаний забезпечити розроблення такого плану відповідно до вимог статті 124 КУзПБ та з урахуванням економічно обґрунтованих пропозицій сторін, а також у встановлені строки подати його на схвалення зборам кредиторів та для затвердження - суду.

Щодо закриття провадження у справі про неплатоспроможність в межах судової процедури реструктуризації боргів боржника

Системне тлумачення положень статей 90, 123, 126, 128, 129 КУзПБ у взаємозв`язку зі статтями 2, 113 КУзПБ приводить до висновку, що закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи під час судової процедури реструктуризації боргів боржника можливе:

- зі спеціальних підстав, визначених частиною сьомою статті 123 КУзПБ, частиною одинадцятою статті 126 КУзПБ;

- із загальних підстав, визначених пунктами 1 - 8 частини першої статті 90 КУзПБ (тією мірою, якою ці підстави можуть стосуватися боржника - фізичної особи);

- в інших випадках, передбачених законом (пункт 9 частини першої статті 90 КУзПБ), зокрема визначених пунктами 1 - 7 частини першої статті 231 ГПК України в тих межах, що стосуються судової процедури неплатоспроможності фізичної особи.

Враховуючи, що основним призначенням частини сьомої статті 123 КУзПБ є припинення реабілітації очевидно недобросовісного боржника та можливість її застосування з власної ініціативи суду, господарський суд не може залишити поза увагою обставини, які вказують на наявність підстав для закриття провадження у справі за цією нормою, тому з власної ініціативи, зокрема розглядаючи інформацію керуючого реструктуризацією про результати перевірки майнового стану боржника або вирішуючи питання про перехід до судової процедури погашення боргів, зобов`язаний перевірити такі обставини та надати їм юридичну оцінку, про що зазначити у відповідному судовому рішенні.

Виокремивши певний перелік підстав для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи у частині сьомій статті 123 КУзПБ, законодавець у абзаці п`ятому цієї норми акцентує на спеціальних наслідках її реалізації - неможливості протягом року повторно скористатися судовою процедурою неплатоспроможності для очевидно недобросовісного боржника. Тому, перелік підстав для закриття провадження у справі за частиною сьомою статті 123 КУзПБ слід тлумачити як вичерпний лише в аспекті застосування передбачених цією ж нормою обмежувальних наслідків такого закриття.

Само по собі клопотання зборів кредиторів про закриття провадження/перехід до наступної судової процедури, за відсутності передбачених спеціальним законом підстав та обставин, не може бути достатньою та безумовною підставою для задоволення господарським судом такого клопотання.

Порівняльний аналіз положень частини одинадцятої статті 126 КУзПБ з іншими нормами, що регламентують закриття провадження на стадії реструктуризації боргів свідчить про те, що хоча ці норми частково кореспондуються між собою, проте не є тотожними за ступенем імперативності, колом ініціаторів та передумовами їх застосування. Такі відмінності дають підстави для висновку, що неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів може бути самостійною підставою для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи відповідно до частини одинадцятої статті 126 КУзПБ.

Сам по собі факт недосягнення мети судової процедури реструктуризації боргів не є обов`язковою підставою для припинення реабілітації боржника у справі про відновлення платоспроможності фізичної особи, адже за змістом частини одинадцятої статті 126 КУзПБ у такому випадку закриття провадження у справі є лише одним з варіантів вирішення господарським судом питання щодо подальшого руху справи.

Добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав з якими КУзПБ пов`язує можливість альтернативного вирішення господарським судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи. Тому, обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника у сукупності з іншими обставинами справи підлягають врахуванню господарським судом при ухваленні рішення про закриття провадження у справі, замість переходу до процедури погашення боргів боржника.

170. Логічне та філологічне тлумачення частини одинадцятої статті 126 КУЗПБ у взаємозв`язку з пунктом 2 частини четвертої статті 122 КУзПБ приводить до висновку, що за їх приписами на господарський суд покладено обов`язок розглянути та вирішити питання щодо подальшого руху справи після спливу тримісячного строку з дня введення процедури розпорядження майном, зокрема у разі неподання на затвердження плану реструктуризації боргів боржника, а словосполучення "має право прийняти рішення" вказує на дискрецію господарського суду при вирішенні цього питання в межах диспозиції частини одинадцятої статті 126 КУзПБ.

У разі неподання до господарського суду протягом трьох місяців погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника, суд, після спливу цього строку повинен у судовому засіданні з`ясувати позиції сторін та крізь призму судового контролю оцінити за наявними у матеріалах справи доказами причини недосягнення мети судової процедури реструктуризації боргів.

Враховуючи, що у частині одинадцятій статті 126 КУЗПБ конкретизовано лише момент з якого вона підлягає застосуванню господарським судом, реалізація цієї норми можлива після спливу трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника та до звершення цієї судової процедури, зокрема безпосередньо перед вирішенням господарським судом питання про визнання боржника банкрутом та перехід до судової процедури погашення боргів в порядку частини першої статті 130 КУзПБ.

Приписи частини першої статті 130 КУзПБ не повинні застосовуватися суто формально та зводитися до підрахунку строків чи встановлення відсутності/наявності рішення зборів кредиторів про схвалення плану реструктуризації боргів боржника без встановлення господарським судом обставин справи, перевірки дотримання процесуальних гарантій реалізації прав і захисту інтересів сторін, а також з`ясування підстав для закриття провадження у справі, зокрема за частиною сьомою статті 123, частиною одинадцятою статті 126 КУзПБ.

За змістом абзацу другого частини другої статті 6, частини перша статті 130 КУзПБ процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність фізичної особи одночасно з визнанням банкрутом боржника, тобто у разі встановлення ознак неплатоспроможності боржника, яка є обов`язковою підставою для визнання боржника банкрутом та переходу до судової процедури погашення боргів, зокрема в порядку частини першої статті 130 КУзПБ, а відсутність ознак неплатоспроможності боржника матиме наслідком закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 90 КУзПБ.

30. Як вбачається з матеріалів справи, провадження у цій справі відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 відкрито провадження у справі № 910/10590/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

31. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 визнано кредитором у справі № 910/10590/21 по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 : Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" на суму 81 815 191,27 грн, з яких: 76 300 749,98 грн - вимоги другої черги, 5 509 901,29 грн - вимоги третьої черги та 4 540,00 грн судові витрати кредитора, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів.

32. Колегія суддів враховує, що ТОВ "ФК "Женева" звернулося до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, оскільки боржником було зазначено недостовірну інформацію у деклараціях, проте, ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Женева" про закриття провадження у справі відмовлено повністю, зазначену ухвалу залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 та до суду касаційної інстанції наведені судові рішення не оскаржувались.

33. Тож слід відзначити, що суди надали оцінку під час прийняття наведених судових рішень наявності або відсутності правових підстав для закриття провадження у цій справі.

34. Предметом цього касаційного розгляду є правомірність переходу до судової процедури погашення боргів в порядку частини першої статті 130 КУзПБ та встановлення наявності або відсутності ознак неплатоспроможності боржника фізичної особи.

35. Судами встановлено, що з дня відкриття провадження у справі на дату ухвалення постанови про перехід до судової процедури погашення боргів пройшло більше 170 днів, при цьому, рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника зборами кредиторів прийнято.

36. Слід погодитись із висновками попередніх судових інстанцій з приводу того, що не зважаючи на подане боржником клопотання, Господарським судом міста Києва прийнято рішення про визнання боржника банкрутом у відповідності до положень ст.126 та ст.130 КзПБ, що відповідає вимогам Закону, не зважаючи на звернення боржника із вказаним клопотанням, оскільки, приписи частини одинадцятої статті 126 та частини першої статті 130 КУзПБ у їх системному зв`язку є послідовністю процесуальних засобів, де дискреція господарського суду у вирішенні питання про перехід до наступної судової процедури чи закриття провадження у справі за частиною одинадцятою статті 126 КУзПБ є основним процесуальним інструментом, що застосовується крізь призму судового контролю та відповідно до мети провадження про неплатоспроможність фізичної особи, а частина перша статті 130 КУзПБ формалізує початок судової процедури погашення боргів боржника та є спеціальною процесуальною гарантією для добросовісного боржника у разі зволікання зборів кредиторів із прийняттям рішення щодо плану реструктуризації його боргів.

37. Також колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20, за змістом якої у випадку неподання до господарського суду протягом трьох місяців погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника, суд, через призму судового контролю, повинен за своїм внутрішнім переконанням оцінити за наявними у матеріалах справи доказами причини неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів, які можуть полягати за одних обставин у діях/бездіяльності кредиторів, за інших обставин - у діях/бездіяльності боржника, при цьому враховуючи добросовісність поведінки учасників провадження у справі про неплатоспроможність.

38. Щодо заборгованості Боржника перед AT «ОТП Банк» апеляційний господарський суд встановив, що Боржником відомості щодо наявної заборгованості по кредитній картці були вказані у додатку №28 до заяви про відкриття провадження про неплатоспроможність, де зокрема вказано зазначену юридичну особу, і відому заборгованість перед нею без будь-яких приховувань. Такі відомості зокрема були зазначені у межах виконавчого провадження № 52946397, у якому Скарник є стягувачем, та які підтверджують зазначену заборгованість. Разом з тим, боржник додатково звернувся до AT «ОТП Банк» із проханням надати актуальні відомості про залишки коштів на рахунках та згідно отриманих довідок, станом на 19.10.2021 року заборгованість по всім рахункам боржника відсутня.

Таким чином, як встановлено апеляційним господарським судом, боржником не допущено порушень і подано на розгляд суду повну інформацію про наявних кредиторів.

39. Крім того, апеляційний господарський суд встановив, що згідно постанов державного виконавця від 06.05.2019 та 31.01.2019 у межах виконавчого провадження №52946397, у якому скаржник є стягувачем, на усі рахунки боржника накладено арешти і усі грошові кошти, які на них перебували, були заарештовані.

40. Стосовно доводів скаржника про те, що Боржником не було повідомлено в Деклараціях відомостей про фактичний склад власної сім`ї, а зокрема щодо особи, яка спільно проживає але не перебуває в шлюбі, ОСОБА_2 , як і не зазначення доходів та розтрат такої особи, апеляційний господарський суд встановив, що скаржником не доведено належними та допустимими доказами того, що боржник веде спільне господарство та має спільні права і обов`язки із ОСОБА_2 .

41. Щодо доводів скаржника про те, що боржником в її заяві про неплатоспроможність та в деклараціях не вказано повного переліку своїх роботодавців, апеляційний господарський суд встановив, що скаржник вважає, що боржник мала трудові або цивільно-правові відносини і не вказала відомостей про доходи боржника на інтернет платформах YouTube, каналах OBOZ.TV, Island .tv., однак згідно поданих декларацій за 2018 - 2020 роки боржник не отримувала у 2018-2020 роках доходів на зазначених платформах та каналах.

42. Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 мала трудові відносини лише на телеканалі «ДОМ», власником якого є ДП «МПІУ», про що було зазначено у декларації за 2020 рік та відображено отриману заробітну плату, таким чином, боржник отримувала та отримує дохід виключно від суб`єктів, які вказані у деклараціях.

43. Щодо членства боржника у Раді з питань свободи слова та захисту журналістів при Президентові України то згідно поданого ж кредитором п.7 Положення про Раду з питань свободи слова та захисту журналістів, визначається робота у Раді на громадських засадах, посади боржника у зазначених суб`єктах є неоплачувані і не носять характеру ані трудових, ані цивільно-правових відносин.

44. також апеляційний господарський суд встановив, що членство боржника в одному із комітетів Американської торговельної палати є також діяльністю на громадських засадах без отримання будь-яких доходів і у боржника немає жодних трудових чи цивільно-правових оплачуваних відносин із зазначеною організацією.

45. Доводи скаржника з цього приводу обґрунтовано посиланням статті у мережі інтернет, які не містять доказів про оплатну діяльність боржника.

46. Отже, як встановив апеляційний господарський суд, належних та допустимих доказів того, що боржник перебуває цивільно-правових відносинах із суб`єктами господарювання, відмінними від тих, про які зазначено у деклараціях, скаржником не надано, а арбітражним керуючим не виявлено.

47. Крім того, скаржник переконує, що на підставі Договору оренди житлового приміщення №l9-2 від 18.10.2019, укладеним між ОСОБА_3 (Орендодавець, мати боржника) та ОСОБА_2 (Орендар), Орендодавець надала Орендарю в оренду будинок за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада, Садове Товариство «Медик-3» та земельні ділянки із кадастровим номером: :04:031:0014 та :04:03 1:0049 (об`єкт оренди), а у відповідності до умов вказаного Договору оренди житлового приміщення № 19-2 від 18.10.2019, орендна плата за користування об`єктом оренди встановлюється у розмірі 20 000 щомісячно. Орендна плата сплачується Орендарем Орендодавцю за його Письмовою вимогою на зазначені в ній реквізити протягом 5-ти календарних днів від дати отримання Вимоги. При цьому сторони узгодили термін оренди Об`єкта оренди: з дати укладення цього Договору до 18.10.2021 включно. А отже, з моменту укладення договору оренди житлового приміщення №l9-2 від 18.10.2019 ОСОБА_3 по кінець 2020 року (останній звітний рік ОСОБА_1 у справі про неплатоспроможність) отримала дохід в 2019 рік - 40 000 грн., а у 2020 році - 240 000 грн.

48. Разом із тим, апеляційним господарським судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_3 отримала на виконання Договору оренди житлового приміщення №l9-2 від 18.10.2019 будь-які грошові кошти, а відтак доводи скаржника в даній частині є безпідставними.

49. Скаржник вказує також на те, що не дивлячись на недостовірну інформацію, що міститься в деклараціях про майновий стан Боржника, суд першої інстанції, в порушення ч. 1 ст. 123 Кодексу не закрив провадження у справі про неплатоспроможність.

50. Як встановив, апеляційний господарський суд та не спростував скаржник під час касаційного оскарження, усі зауваження щодо неточностей у поданих боржником деклараціях жодним чином не свідчать про недостовірність відомостей, адже усі суб`єкти господарювання, учасниками яких були члени сім`ї боржника зазначені, відсоткова частка у статутних капіталах товариств визначена боржником правильно, а грошовий еквівалент участі зазначених вище осіб у десятки разів менший 30 розмірів мінімальної заробітної плати на відповідний рік подання декларації, що не свідчить про спробу боржника приховати свої доходи чи доходи членів сім`ї.

51. Крім того, як встановив апеляційний господарський суд, скаржником не надано доказів, а арбітражним керуючим не виявлено, що боржник здійснював витрати, які б перевищували 30 розмірів мінімальної заробітної плати на відповідний рік при поданні декларації на поїздки за кордон.

52. Апеляційний господарський суд, також, встановив відсутність дій щодо дарування боржником цінних речей менш ніж за 3 роки, що передували даті подання заяви про неплатоспроможність.

53. Крім того, судами встановлено, що ОСОБА_1 з 2012 року не володіє жодним нерухомим майном.

54. Крім того, судом апеляційної інстанції було встановлено, що згідно запропонованого плану реструктуризації було запропоновано сплатити заборгованість перед кредитором, протягом п`яти років з моменту затвердження плану реструктуризації, щомісяця рівними частинами в сумі 5 500 грн, тобто на загальну суму 330 000,00 грн. на 5 років. Решту заборгованості ОСОБА_1 перед кредитором в сумі 78 209 057,40 грн. з урахуванням п. 6 ч. 2 ст. 124 Кодексу, запропоновано списати.

55. У плані реструктуризації, вказана сума була визначена боржником виходячи з частки заробітної плати, що тривалий час стягувалась державним виконавцем у розмірі 20 відсотків від розміру заробітної плати боржника згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження", тобто план реструктуризації був складений відповідно до фактичних даних і при цьому план реструктуризації у повній мірі відповідає вимогам Кодексу.

56. Крім того, слід відзначити, що право на звернення до господарського суду, який розглядає справу про банкрутство, з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого та відповідний розгляд такого клопотання підлягає реалізації і після визнання боржника банкрутом під час процедури погашення боргів фізичної особи.

57. Підсумовуючи наведене, при наданні оцінки доводам скаржника щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій наведених у касаційній скарзі законодавчих приписів, Верховний Суд, виходить з вимог статті 300 ГПК України щодо здійснення касаційного перегляду в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

58. Зокрема, при ухваленні оскаржуваних рішень судами попередніх інстанцій було встановлено, що:

- провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 відкрито 21.07.2021;

- стан боржника характеризується ознаками неплатоспроможності, його майнових активів недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

- станом на день ухвалення судом першої інстанції постанови про визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів комітетом кредиторів до суду не подано на затвердження план реструктуризації боргів боржника;

- відсутні підстави для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , що передбачені частиною сьомою статті 123 КУзПБ;

59. Враховуючи зазначене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів та звертає увагу на те, концепція інституту неплатоспроможності фізичних осіб та аналіз положень КУзПБ, які регламентують судову процедуру реструктуризації боргів боржника, дають підстави для висновку, що запорукою досягнення мети цієї процедури є компроміс між кредиторами і боржником щодо зміни способу та порядку виконання його грошових зобов`язань з урахуванням майнового стану та об`єктивних можливостей боржника.

60. Верховний Суд зауважує, що боржник не може бути примушений до врахування пропозицій кредиторів чи погодження плану реструктуризації боргів у запропонованій ними редакції, а інтереси кредиторів на цій стадії можуть полягати як у реструктуризації боргів, так і у найскорішому переході до їх погашення за наявності у боржника майна.

61. Крім того, судами не встановлено обставин умисного затягування процедур боржником, умисного приховування майна та джерел доходів з метою уникнення погашення наявної заборгованості, здійснення інших дій, які б свідчили про недобросовісну поведінку ОСОБА_1 у провадженні про неплатоспроможність.

62. Доводів, які б спростовували ці обставини скаржником не наведено та не доведено під час розгляду судами попередніх інстанцій в порядку, передбаченому положеннями статей 74, 76-77 ГПК України.

63. Крім того скаржник реалізував своє право у спосіб передбачений пунктом 2 частини восьмої статті 123 КУзПБ.

64. Ураховуючи зазначене, Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визнання фізичної особи ОСОБА_1 банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника відповідно до частини першої статті 130 КУзПБ, оскільки зазначеним спростовуються доводи скаржника щодо передчасності та необґрунтованості відповідних висновків судів попередніх інстанцій.

65. Верховний Суд звертає увагу, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

66. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, у подальшому підтриманий Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

67. Стосовно доводів касаційної скарги про неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Касаційним господарським судом у наведених скаржником у касаційній скарзі постановах, колегія суддів вважає, що на відміну від справи, що розглядається, фактичні обставини справ, на які посилається скаржник не є тотожними цій справі.

68. Решта доводів скаржника, наведені як підстава скасування оскаржуваних рішень, не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій та законність і обґрунтованість ухвалених ними рішень у справі щодо визнання боржника банкрутом та переходу до судової процедури погашення боргів боржника.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

69. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

70. Згідно з статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

71. Ураховуючи наведені положення законодавства та встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважає, що підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень відсутні, тому у задоволенні касаційної скарги слід відмовити.

Щодо судових витрат

72. З огляду на положення статті 129 ГПК України та залишення касаційної скарги без задоволення, понесені у зв`язку з касаційним переглядом справи судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства обмеженої відповідальності "ФК "Женева" залишити без задоволення.

2. Постанову Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 у справі №910/10590/21 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді К.М. Огороднік

В.Г. Пєсков