ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2023 року м. Дніпро Справа № 904/9570/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Орєшкіної Е.В., Чус О.В.

секретар судового засідання: Манець О.В.

представники сторін:

від позивача: Малікова О.В., посвідчення №0164 від 31.10.2014 р., адвокат

від відповідача-1: Стовба М.І., паспорт серії НОМЕР_1 від 11.05.2000 р., керівник

від відповідача-2: Стовба М.І., паспорт серії НОМЕР_1 від 11.05.2000 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фермерського господарства "СІТІК-АГРО"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2022 р.

( суддя Золотарьова Я.С., м. Дніпро, повний текст рішення складено 09.09.2022 р.)

у справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал-Дніпро",

м. Дніпро

до відповідача -1:

Фермерського господарства "СІТІК-АГРО",

с. Вербки, Павлоградський р-н, Дніпропетровська область

до відповідача -2:

ОСОБА_1 ,

м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 277 726 грн.

за зустрічним позовом

ОСОБА_1 ,

м. Павлоград, Дніпропетровська область

до відповідача -1:

Фермерського господарство "СІТІК-АГРО",

с. Вербки, Павлоградський район, Дніпропетровська область

до відповідача -2:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал-Дніпро",

м. Дніпро

про визнання припиненим договору поруки

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал-Дніпро" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Фермерського господарства "СІТІК-АГРО" та ОСОБА_1 та просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 277 726 грн., з яких: 244 356,15 грн. - відсотки за користування кредитними коштами по Договору про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р., 33 369,85 грн. - пеня по договору.

В обгрунтування позову, Товариство вказує на неналежне виконання Відповідачем -1 ( за первісним позовом ) умов договору про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. в частині своєчасного повернення кредиту. Позивач ( за первісним позовом ) надав Відповідачу -1 ( за первісним позовом ) кредитні кошти у сумі 500 000,00 грн. із строком повернення 15.12.2020 р., однак Відповідач -1 ( за первісним позовом ) повернув кредитні кошти із прострочкою, лише 18.11.2021 р.. Відповідно до умов договору Відповідач -1 ( за первісним позовом ) за користування кредитом повинен сплачувати відсотки у розмірі 30% річних. Сума заборгованості по процентах за розрахунками позивача ( за первісним позовом ) складає 244 256,15 грн.. Крім того, Позивач (за первісним позовом) вказує на порушення з боку Відповідача -1 ( за первісним позовом ) пункту 5.2 договору, що є підставою для нарахування та стягнення з Відповідача пені у розмірі 33 369,85 грн.. З метою забезпечення виконання зобов`язань Відповідача -1 ( за первісним позовом ) перед Позивачем (за первісним позовом), між Позивачем (за первісним позовом) та Відповідачем -2 ( за первісним позовом ) було укладено договір поруки № 1/ФК130320 від 13.03.2020 р., відповідно до умов якого Відповідач -2 ( за первісним позовом ) поручився перед Позивачем ( за первісним позовом ) за виконання у повному обсязі зобов`язань Відповідачем -1 (за первісним позовом) за договором про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р..

Відповідач-1 (за первісним позовом) зазначає, що договір фінансового кредиту від 13.03.2020 р. було підписано сторонами 13.03.2020 р і протягом 3-х днів Позивач ( за первісним позовом ) був зобов`язаний надати відповідачу-1 ( за первісним позовом ) кредит ( не кредитну лінію ) у розмірі 500 000,00 грн.. Проте, після оформлення забезпечення Позивач ( за первісним позовом ) не надав Відповідачу -1 кредит в обумовленому розмірі через відсутність коштів. При цьому Позивач (за первісним позовом) роз`яснив Відповідачу -1 ( за первісним позовом ) право на повторне звернення із можливість отримання коштів частинами за окремими заявками. Тому, договір про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. не відбувся. Відповідач -1 ( за первісним позовом ) не заперечує отримання від Позивача ( за первісним позовом ) коштів у загальному розмірі 500 000,00 грн., проте зазначає, що їх отримання відбувалось з інших підстав ніж вказує Позивач (за первісним позовом) через брак коштів у самого Позивача (за первісним позовом) і неможливість виконання ним зобов`язань за договором від 13.03.2020 р.. Також, Відповідач -1 ( за первісним позовом ) вказує, що розрахунки є не вірними навіть, якщо припустити, що договір було укладено на обумовлених умовах оскільки у пункті 6.3 договору зазначається, що цей договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 15.12.2020 р. ( включно ). Тобто, Позивач ( за первісним позовом ) мав проводити нарахування процентів за договором по 15.12.2020 р. включно, а не по 17.11.2021 р.. Також, Відповідач -1 ( за первісним позовом ) вказує, що договір фінансового кредиту є нікчемним, оскільки до Відповідача -1 ( за первісним позовом ) не було доведено обов`язкову інформацію, визначену Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» і тому договір не відповідає обов`язковим вимогам. Відповідач-1 ( за первісним позовом ) зазначає, що із предмету договору поруки № 1/ФК 130320 від 13.03.2020 р. не вбачаються умови основного зобов`язання, за виконання якого, поручився Відповідач -2 ( за первісним позовом ), тому усі ризики настання негативних наслідків покладаються на сторону договору, яка не конкретизувала включення до предмету поруки умови основного зобов`язання забезпеченого порукою.

Відповідач-2 не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

ОСОБА_1 ( Позивач за зустрічним позовом ) подав до суду зустрічну позовну заяву до Фермерського господарства "СІТІК-АГРО", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал-Дніпро", в якій просить суд визнати припиненим договір поруки № 1/ФК130320 від 13.03.2020 р..

Позивач ( за зустрічним позовом ) зазначає, що Відповідач -1 (за первісним позовом) звернувся до відповідача-2 ( за зустрічним позовом ) із заявкою про отримання фінансового кредиту в розмірі 500 000,00 грн. строком із 16.03.2020 р. по 15.12.2020 р. із сплатою процентної ставки 30 % річних. Наслідком таких домовленостей стало підписання сторонами договору про надання фінансового кредиту № ФК13032020 від 13.03.2020 р. за яким було передбачено видачу кредиту в сумі 500 000,00 грн. не пізніше 3 банківських днів починаючи із дати підписання сторонами договору забезпечення. 13.03.2020 р. для забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. було оформлено договір поруки із ОСОБА_1 . Однак, Відповідач -2 ( за зустрічним позовом ) свої зобов`язання не виконав і в обумовлений договором строк погоджену сторонами суму кредитних коштів не перерахував. Тобто, договір про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. не було укладено оскільки грошові кошти не було передано кредитором від боржника в порядку і строки визначені сторонами у договорі. Позивач (за зустрічним позовом) вказує, що він не мав волевиявлення на підписання договору поруки і настання обумовлених ним наслідків, а приймав участь в його оформлені як керівник ФГ «СІТІК-АГРО», тобто діяв не від свого імені, а в інтересах юридичної особи, яку представляв. Позивач (за зустрічним позовом) не поручався перед Відповідачем -2 ( за зустрічним позовом ) за виконання Відповідачем -1 (за зустрічним позовом) зобов`язань за двома окремими кредитами на 200 000,00 грн. від 25.03.2020 р. і на 300 000,00 грн. від 08.04.2020 р.. Оскільки Відповідач-2 (за зустрічним позовом) не надав Відповідачу -1 ( за зустрічним позовом ) у строк до 17.03.2020 р. кредит у розмірі 500 000,00 грн., то такий договір не відбувся, тобто не був укладений між сторонами, а відповідно відсутній обов`язок поручителя виконувати обов`язки боржника перед кредитором. Підтвердженням чого також є той факт, що Відповідач-2 (за зустрічним позовом) ніколи не звертався до Позивача (за зустрічним позовом) із досудовими вимогами про погашення боргу. До того ж, договір про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. закінчився 15.12.2020 р., а кредитор не пред`являв вимогу до Позивача (за зустрічним позовом). У договорі поруки не зазначено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій ст. 252 ЦК України. Тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідач-1 не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов. Під час розгляду справи подав заяву про визнання зустрічного позову.

Заперечуючи проти задоволення зустрічного позову, Відповідача -2 за зустрічним позовом посилається на те, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2021 закрите провадження у справі № 904/6273/21 за позовом ТОВ «ФК «Капітал-Дніпро» до ФГ «Сітік-Агро» та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 500 000,00 грн. кредитних коштів, що набрала законної сили. У справі № 904/6273/21 судом встановлено, що договір фінансового кредиту є укладеним, а кредитні кошти у сумі 500 000,00 грн. є такими, що надані ТОФ «ФК «Капітал-Дніпро» та отриманні ФГ «Сітік-Агро» саме на виконання цього договору. При цьому ЦК України не віднесено до підстав припинення зобов`язання закінчення строку дії договору. Відтак припинення строку дії основного договору, забезпеченого порукою, не є підставою припинення поруки. Тобто, зобов`язання ОСОБА_1 - поручителя і солідарного боржника не обмежується строком ті договору фінансового кредиту, та не обмежуються кінцевою календарною датою закінчення строку його дії ( 15.12.2020 р. ), а продовжують існувати до того часу, поки не будуть виконані належним чином.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2022 р. у задоволенні заяви Фермерського господарства "СІТІК-АГРО" про зменшення розміру пені відмовлено. Первісний позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Фермерського господарства "СІТІК-АГРО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КАПІТАЛ-ДНІПРО" відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 244 356,15 грн., пеню, у розмірі 33 369,85 грн.. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КАПІТАЛ-ДНІПРО" відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 244 356,15 грн., пеню у розмірі 33 369,85 грн.. Стягнуто з Фермерського господарства "СІТІК-АГРО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КАПІТАЛ-ДНІПРО" судовий збір у розмірі 4 165,89 грн.. Судові витрати Фермерського господарства "СІТІК-АГРО", у розмірі 33 900,00 грн. залишити за Відповідачем -1 (за первісним позовом). У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства "СІТІК-АГРО", Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КАПІТАЛ-ДНІПРО" про визнання припиненим договору поруки № 1/ФК130320 від 13.03.2020 р. - відмовлено повністю. Судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. та судові витрати у розмірі 5 200,00 грн. залишено за Позивачем за зустрічним позовом.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Фермерське господарство "СІТІК-АГРО", в якій просить рішення суду від 31.08.2022 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, в позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на порушення умов п. п. 2.2, 4.2.1 Договору щодо зобов`язання своєчасного перерахування грошових коштів Договору Позивачем ( Кредитором ).

При цьому Скаржник зазначає, що договір було підписано сторонами 13.03.2020 р. і на протязі 3-х днів Позивач був зобов`язаний надати Відповідачеві кредит ( не кредитну лінію ) у розмірі 500 000,00 грн.. Проте, після оформлення забезпечення Позивач не надав Відповідачеві-2 кредит в обумовленому розмірі через відсутність коштів у самого Позивача. При цьому Позивач роз`яснив Відповідачеві -2 право на повторне звернення із можливість отримання коштів частинами за окремими заявками. Отже, Договір про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. не відбувся.

Водночас, на думку Скаржника, в п. 3.1.2 Договору не узгоджений відсоток за неправомірне користування кредитними коштами, внаслідок чого, господарський суд зробив неправильні юридичні висновки, що такий відсоток має становити 30%. Проте згідно Договору п. 3.1 - 30% за користування кредитними коштами Відповідач -1 повинен сплачувати тільки на період дії договору, тобто Договором не передбачений розмір відсотку за користування кредитними коштами після закінчення строку Договору та у разі його порушення. П. 3.1 Договору, передбачає, що Відповідач -1 сплачує відсотки за користування кредитними коштами протягом усього строку дії Договору. Тобто даним пунктом, передбачено, що Позичальник зобов`язаний сплачувати тільки на період дії договору. Судом не враховано правові висновки Верховного Суду викладені у постанові віл 27.07.2021 р. по справі № 910/18943/20. Окрім того, судом має бути врахована і та обставина, що 06.07.2021 р. Позивач вже звертався до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення заборгованості за договором про палання фінансового кредиту № ФК 130320 від 13.03.2020 р.. Враховуючи, що 18.11.2021 р. борг було повністю погашено суд закрив провадження у справі № 904/6273/21 через відсутність предмету спору.

Також, Скаржник зазначає, що з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути викопаним, то позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Крім того, Відповідача звільнено від обов`язків сплатити на користь Кредитодавця ( Позикодавця ) неустойку, штраф, неню за таке прострочення в період чії карантину, який введено із 12.03.2020 р. на підставі Закону № 691 IX від 16.06.2020 р..

Скаржник вважає, що в даному випадку оскаржуваний договір поруки не дозволяє встановити дійсний зміст основного зобов`язання забезпеченого порукою, тому Позивач ( Кредитор ) повинен нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови, а сам Договір поруки є таким, що припинився.

Крім того, справу розглянуто за відсутності Відиовідача -2 який не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Судом неправильно вирішено питання судових витрат, оскільки позов було задоволено повністю до двох відповідачів, а судовий збір покладено лише на Відповідача -1.

У відповіді на відзив, Скаржник вказує на те, що не своєчасне повернення грошових коштів було не навмисно, а з певних поважних причин, а саме причиною стало те, що у 2020 році була посуха і врожай був дуже низький. У підтвердження наведеної обставини, до цього листа додається Форма СГ-29 (звіт про площі та врожай) за 2019 - 2020 - 2021 роки, де чітко видно врожайність, і на додаток у 2020 році ціни на пшеницю були занадто низькі та на кукурудзу і соняшник також були низькі ціни. В даному випадку, Відповідач -1 не ухилявся від виконання обов`язку по сплаті основної суми заборгованості та процентів за правомірне користування. Навпаки, зі сторони Позивача вбачалася недобросовісна поведінка, що так зазначена в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області про закриття провадження у справі № 904/6273/21. Договором передбачено, що у Відповідача -1 обов`язок по сплаті 30% до 15.12.2020 р.. З огляду на це, сторони погодили та мали на увазі, що 30 % повинні сплачуватися за правомірне користування грошовими коштами до 15.12.2020 р., при цьому розмір за неправомірне користування кредитними коштами сторони не погодили. Судом не прийнято до уваги той факт, що нарахування штрафних санкцій проведено Позивачем в супереч постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал-Дніпро" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Товариство посилається на те, що господарським судом вірно встановлено, що відповідно до ст. 1054 ЦК України, з огляду на наявний в матеріалах справи Основний договір та обставини справи, між ТОВ "ФК «Капітал-Дніпро» та ФГ «Сітік-Агро» виникли правовідносини за кредитним договором. Також ТОВ «ФК «Капітал-Дніпро» повністю погоджується з критичним ставленням господарського суду до твердження ФГ «Сітік-Агро» та ОСОБА_1 про те, що Основний договір не було укладено і він є нікчемним, так як в таких твердженнях сторін господарський суд вірно вбачає суперечливу поведінку, оскільки: основний договір підписано обома його сторонами; заявка ФГ «Сітік-Агро» на отримання грошових коштів містить посилання на Основний договір; ТОВ «ФК «Капітал-Дніпро» перераховуючи грошові кошти також зробив посилання на Основний договір; матеріали справи не містять доказів того, що ФГ «Сітік-Агро» скористалося своїм правом, наданим йому ч.2 ст. 1056 ЦК України, та відмовилося від отримання кредиту по Основному договору; ФГ «Сітік-Агро» не заперечувалось в межах судової справи № 904/6273/21 про те, що правовідносини сторін виникли на підставі укладеного між ними Основного договору; матеріали справи не міститься доказів про визнання Основного договору недійсним повністю, або в певній частині. З боку ФГ «Сітік-Агро» та ОСОБА_1 має місце суперечлива поведінка, яка полягає у тому, що попри часткове виконання Основного договору, ФГ «Сітік-Агро» заперечує факт його укладення.

Товариство також вказує на те, що в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2021 р. по справі № 904/6273/21, яка набрала законної сили, встановлено, що 18.11.2021 р. від ФГ «Сітік-Агро» на рахунок ТОВ «ФК «Капітал-Дніпро» надійшли грошові кошти на погашення основного боргу у сумі 500 000,00 грн. за Основним договором та судовий збір у сумі 7 500,00 грн., яка не була оскаржена.

ОСОБА_1 ( Відповідач 2 за первісним позовом ) у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях повністю підтримав апеляційну скаргу Фермерського господарства "СІТІК-АГРО", та просить рішення суду від 31.08.2022 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, в позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити у повному обсязі.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи № 904/9570/21 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді ( суддя доповідач ) - Кощеєв І.М., судді - Орєшкіна Е.В., Чус О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2022 р..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.10.2022 р. апеляційну скаргу Фермерського господарства "СІТІК-АГРО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2022 р. у справі № 904/9570/21 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у сумі 9 970,33 грн..

Від Скаржника до суду надійшло платіжне доручення № 180 від 14.10.2022 р., про сплату судового збору, у розмірі 9 970,33 грн..

Отже, Скаржником усунуто недоліки апеляційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату суду від 01.11.2022 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.

Автоматичною системою документообігу, для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження у даній справі у справі, тощо визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М., у складі колегії суддів: Орєшкіної Е.В., Антоніка С.Г..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.11.2022 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 29.11.2022 р..

28.11.2022 р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, відповідно до якої, у зв`язку з відпусткою головуючого судді Кощеєва І.М., розгляд справи № 904/9570/21 в судовому засіданні не відбувся.

Розпорядженням керівника апарату суду від 01.12.2022 р., у зв`язку з вирішенням питання щодо щодо відкриття апеляційного провадження, на виконання пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, для дотримання принципу незмінності колегії суддів при розгляді справи здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/9570/21, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Орєшкіна Е.В., Чус О.В..

Після виходу на роботу головуючого судді Кощеєва І.М., ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.12.2022р., колегією суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І.М., суддів: Орєшкіна Е.В., Чус О.В., справу № 904/9570/21 прийнято до свого провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 26.01.2023 р..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2023 р. розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 23.02.2023 р..

У судовому засіданні 23.02.2023 р., була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

13.03.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал-Дніпро" ( Кредитор ) та Фермерським господарством "СІТІК-АГРО" (Позичальник) укладений Договір про надання фінансового кредиту № ФК 130320 ( т. 1 арк. с. 15 ), відповідно до п. 1.1 якого Кредитор надає Позичальникові в тимчасове користування, на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, обіговості траншів, платності, кредитні кошти з максимальним лімітом кредитування у сумі включно 500 000,00 грн..

Згідно п. 2.2 договору кредитні кошти за цим договором повинні бути надані Кредитором Позичальнику не пізніше 3 банківських днів, починаючи з дня підписання сторонами відповідних договорів забезпечення до цього договору. Позичальник зобов`язується повернути кредитні кошти не пізніше 15.12.2020 р. (включно).

П. 2.5 договору передбачено, що Позичальник зобов`язується повністю вернути кредитні кошти, отримані за цим договором, та суму нарахованих відсотків до 15.12.2020 р., шляхом перерахування відповідних сум на банківський рахунок кредитора, зазначений в розділі 8 цього говору.

Позичальник сплачує кредитору відсотки за користування кредитними коштами у валюті кредиту, по фіксованій процентній ставці 30 % річних, яка є незмінною протягом усього строку цього договору ( п. 3.1 договору ).

Відповідно до п. 3.1.3 договору відсотки за цим договором підлягають сплаті Позичальником у повному обсязі, у безготівковій формі не пізніше кінцевого строку користування кредитними коштами, який встановлено у пункті 2.2 цього договору, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок кредитора, визначений в розділі 8 цього договору.

Пунктом 3.1.2 договору встановлено, що нарахування відсотків провадиться за період з моменту списання кредитних коштів з поточного рахунку кредитора до моменту повернення кредитних коштів на поточний рахунок Кредитора.

Згідно п. 6.1 договору у випадку, якщо сплачених Позичальником коштів недостатньо для погашення виниклої до цього моменту загальної суми заборгованості, її погашення провадиться в наступній черговості: у першу чергу погашаються прострочені відсотки за користування кредитними коштами, у другу чергу погашаються відсотки за користування кредитними коштами, у третю чергу погашається сума основного боргу по кредитних котів, у четверту чергу погашається пеня та штрафи.

Відповідно до п. 5.2 договору, у випадку несвоєчасного повернення кредитних коштів або несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитними коштами, як у випадку настання строку повернення кредитних коштів (їхньої частини) та/або строку сплати відсотків, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 5 % від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов`язань за цим договором.

Позичальником було подано Кредитору заявку № 1 від 13.03.2020 р. ( т. 1 арк.с. 19 ) на отримання грошових коштів згідно договору про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. у сумі 500 000,00 грн..

На виконання умов договору, Кредитор перерахував на поточний рахунок Позичальника кредитні кошти в межах погодженого сторонами розміру кредитування, а саме 500 000,00 грн.: 1-й транш від 25.03.2020 р. в сумі 200 000,00 грн. ( призначення платежу: надання фінансового кредиту згідно договору про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р.); 2-й транш від 08.04.2020 р. в сумі 300 000,00 грн. (призначення платежу: надання фінансового кредиту згідно договору про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р.) ( т.1 арк.с.22-23 ).

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал-Дніпро" ( Кредитор ), Фермерським господарством "СІТІК-АГРО" ( Боржник ) та ОСОБА_1 ( Поручитель ) був укладений Договір поруки № 1/ФК 1303230 від 13.03.2020 р. ( т.1 арк. с. 20 ), відповідно до п. 1.1 якого, Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за належне виконання Боржником зобов`язань, що випливають з договору про надання фінансового кредиту № ФК 130320 від 13.03.2020 р., укладеного між Кредитором та Боржником, а також всіх додатків та додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, інших платежів та умов, в тому числі зобов`язань щодо відшкодування Боржником будь-яких витрат та збитків Кредитора, пов`язних з неналежним виконанням Боржником умов договору про надання фінансового кредиту ( в тому числі сплаті пені, штрафів, відшкодування збитків ).

Відповідно до п. 1.2 договору, Поручитель несе солідарну відповідальність з Боржником перед Кредитором за виконання Боржником умов основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Пунктом 4.1 договору поруки передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами.

Сторони, керуючись умовами частини 4 ст. 559 ЦК України встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором, є повне виконання боржником або поручителем зобов`язань, що складають основне зобов`язання, включаючи сплату будь-яких можливих штрафів, пені, інших санкцій тощо.

У липні 2021 року ТОВ «ФК «КАПІТАЛ-ДНІПРО» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення солідарно з ФГ «СІТІК-АГРО» та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КАПІТАЛ-ДНІПРО» суми неповернутих кредитних коштів по Договору про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. у розмірі 500 000,00 грн..

18.11.2021 р. на рахунок приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетро вської області Приходько А.А., яким, до виконання було прийнято заяву ТОВ «ФК «КАПІТАЛ-ДНІПРО» Вих. № 624/ВП від 06 07.2021 р. про примусове виконання виконавчого напису № 624 від 22.06.2021 р., вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І.. у якості додаткового забезпечення виконання ФГ «СІТІК-АГРО» своїх зобов`язань по Договору про надання фінансового кредиту № ФК 130320 від 13.03.2020 р., від ФГ «СІТІК-АГРО» надійшли грошові кошти у сумі 500 000,00 грн., в якості погашення основного боргу за отриманим ним кредитом по Договору про надання фінансового кредиту № ФК 130320 від 13.03.2020 р..

18.11.2021 р. грошові кошти у сумі 500 000,00 грн. від ФГ «СІТІК-АГРО», які надійшли в якості погашення основного боргу за отриманим ним кредитом по Договору про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. були перераховані приватним виконавцем Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. та надійшли на рахунок ТОВ «ФК «КАПІТАЛ-ДНІПРО».

18.11.2021 р. на рахунок ТОВ «ФК «КАПІТАЛ-ДНІПРО» від ФГ «СІТІК-АГРО» надійшли грошові кошти у сумі 7 500,00 грн. в рахунок компенсації судового збору по справі № 904/6273/21.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2021 р. по справі № 904/6273/21 закрито провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору.

До матеріалів справи позивачем надано: постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.07.2021 р. (ВП 66005360) про примусове викання виконавчого напису № 624 від 22.06.2021 р. (т.1 арк.с.45); постанову про закінчення виконавчого провадження від 18.11.2021 р. (ВП 66005360) (т.1 арк.с.48).

Позивач (за первісним позовом) вказує, що відповідно до умов договору Відповідач -1 (за первісним позовом) за користування кредитом повинен сплачувати відсотки у розмірі 30% річних. Сума заборгованості по процентах за розрахунками Позивача (за первісним позовом) складає 244 256,15 грн.. Період нарахування з 25.03.2020 р. по 17.11.2021 р.. Також, Позивач (за первісним позовом) вказує на порушення з боку Відповідача-1 (за первісним позовом) пункту 5.2 договору, що є підставою для нарахування та стягнення з Позичальника пені у розмірі 33 369,85 грн. за період з 16.12.2020 р. по 16.06.2021 р..

За наслідками розгляду позовів господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як слушно зазначає суд першої інстанції - з огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи, між сторонами виникли правовідносини за кредитним договором.

13.03.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал-Дніпро" ( Кредитор ) та Фермерським господарством "СІТІК-АГРО" (Позичальник) укладений Договір про надання фінансового кредиту № ФК 130320 (т. 1 арк. с. 15), відповідно до п. 1.1 якого Кредитор надає Позичальникові в тимчасове користування, на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, обіговості траншів, платності, кредитні кошти з максимальним лімітом кредитування у сумі включно 500 000,00 грн..

Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції обгрунтовано відхилив твердження відповідачів за первісним позовом про те, що договір про надання фінансового кредиту не було укладено і він є нікчемним, пославшись на суперечливу поведінку відповідачів. Так, договір про надання фінансового кредиту було підписано сторонами: Позивачем та Відповідачем 1 за первісним позовом. Заявка на отримання грошових коштів яку Відповідач -1 за первісним позовом направив Позивачу містить посилання на договір про надання фінансового кредиту. Позивач, перераховуючи Відповідачу -1 грошові кошти також в призначеннях платежу посилається на договір, укладений між сторонами. Матеріали справи не містять доказів того, що Відповідач -1 за первісним позовом відмовився від отримання кредиту. Також, Відповідачем - 1 за первісним позовом не заперечувалось в межах судової справи № 904/6273/21 про те, що правовідносини сторін виникли на підставі укладеного між ними договору. Так, зокрема, Відповідач -1 не оскаржував ухвалу суду по зазначеній справі про закриття провадження у справі у з`язку з відсутністю предмету спору ( предмет спору зник внаслідом погашення відповідачем заборгованості в межах виконавчого провадження ). В матеріалах справи не міститься доказів про визнання договору недійсним повністю, або в певній частині.

Отже, з боку відповідачів ( за первісним позовом ) має місце суперечлива поведінка, яка полягає у тому, що попри часткове виконання договору, Відповідач - 1 за первісним позовом заперечує факт його укладення. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17 застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Умовами договору передбачено строки, розмір та порядок повернення кредитних коштів. Відповідно до пунктів 2.2 та 2.5 договору, строк повернення кредитних коштів є таким, що настав 15.12.2020 р..

Частиною 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2021 р. по справі № 904/6273/21, яка набрала законної сили, встановлено, що 18.11.2021 р. від Фермерського господарства "Сітік-Агро" на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал-Дніпро" надійшли грошові кошти на погашення основного боргу у сумі 500 000,00 грн. за договором про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 та судовий збір у сумі 7 500,00 грн.. Як вже було зазначено вище, ухвала суду не була оскаржена Відповідачем - 1.

Відповідно до частини 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене, не підлягають доказуванню у цій справі обставини, встановлені ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2021 по справі № 904/6273/21.

Відтак, як вірно зазначив господарський суд - Відповідачем -1 за первісним позовом повернуто кредитні кошти у розмірі 500 000,00 грн. у повному обсязі, однак із простроченням та відхилено доводи Відповідача -1 про те, що кошти у сумі 500 000 грн. повинні були відповідно до вимог договору зараховуватись спочатку як проценти за користування кредитом, тому розрахунок заборгованості наданий Відповідачем є невірним.

Дійсно, відповідно до пункту 6.1 договору у випадку, якщо сплачених Позивальником коштів недостатньо для погашення виниклої до цього моменту загальної суми заборгованості, її погашення провадиться в наступній черговості: у першу чергу погашаються прострочені відсотки за користування кредитними коштами, у другу чергу погашаються відсотки за користування кредитними коштами, у третю чергу погашається сума основного боргу по кредитних котів, у четверту чергу погашається пеня та штрафи.

Але, погашення заборгованості в сумі 500 000,00 грн. відбувалось в межах виконавчого провадження, а не під час добровільного виконання сторонами умов договору. Тому у цьому випадку правила пункту 6.2 не можуть бути застосовані.

Відтак, Позивач отримав 500 000 грн. не від Відповідача -1, а від приватного виконавця за виконавчим провадженням № 66005360. Саме на підставі доказів про оплату заборгованості на суму 500 000 грн., суд у справі № 904/6273/21 закрив провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору. Враховуючи, що предметом спору було стягнення саме основної суми кредиту, а не процентів, відповідно грошові кошти, які сплатив Відповідач були зараховані як погашення основної суми кредиту. Відповідач -1 проти цього не заперечував ані у межах виконавчого провадження, ані у межах спрви № 904/6273/21. Так, матеріали справи не містять доказів оскарження з боку Відповідача -1 дій приватного виконавця, або ухвали суду про закриття провадження у справі.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до п. 3.1 договору Позичальник сплачує Кредитору відсотки за користування кредитними коштами у валюті кредиту, по фіксованій процентній ставці 30% річних, яка є незмінною протягом усього строку цього договору. П. 3.1.2 договору встановлено, що нарахування відсотків провадиться за період з моменту списання кредитних коштів з поточного рахунку Кредитора до моменту повернення кредитних коштів на поточний рахунок Кредитора.

Кредитором нараховано Позичальнику відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 244 256,15 грн. за період з 25.03.2020 р. по 17.11.2021 р..

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи Скаржника, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, з огляду на таке.

Зі змісту пункту 3.1.2 договору вбачається, що волю сторін договору було спрямовано на те, що відсотки за користування коштами повинні сплачуватись до повернення суми кредиту. При цьому сторони не визначали, що таке нарахування відсотків може відбуватись лише за правомірне користування кредитними коштами. Відтак, договір не виключає нарахування відсотків за користування кредитними коштами після настання строку повернення кредиту.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що як за правомірне так і за неправомірне користування грошовими коштами сторони у договорі встановили однаковий відсоток за користування грошовими коштами, а саме 30 відсотків.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відтак, Позивач має право заявити свої вимоги про стягнення процентів за правомірне користування грошовими коштами ( за період з 25.03.2020 р. по 15.12.2020 р. ) на підставі статтей 1048, 1056-1 ЦК України та за період неправомірного користування Відповідачем -1 грошовими коштами (з 16.12.2020 р. по 17.11.2021 р. ) на підставі частини 2 ст. 625 ЦК України.

Посилання Скаржника в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду у справі № 910/18943/20 відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки правові позиції Верховного Суду, викладені у названій постанові, не є релевантними до обставин цієї справи та відповідне судове рішення приймалося за іншої фактично-доказової бази.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 5.2 договору, у випадку несвоєчасного повернення кредитних коштів або несвоєчасної сплати відсотків за користування кредитними коштами, як у випадку настання строку повернення кредитних коштів (їхньої частини) та/або строку сплати відсотків, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 5% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов`язань за цим договором.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем -1 ( за первісним позовом ) своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, Позивачем ( за первісним позовом ) нараховано пеню у розмірі 33 369,85 грн. за період з 16.12.2020 р. по 16.06.2021 р..

Враховуючи те, що факт порушення зобов`язання підтверджений належними та достатніми доказами, а також враховуючи, що сторони у договорі передбачили стягнення пені у разі прострочення повернення кредитних коштів, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог Позивача (за первісним позовом) щодо стягнення пені.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, Відповідачем -1 (за первісним позовом) було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, яке обґрунтовано тим, що у позовній заяві Позивач (за первісним позовом) наводить розрахунок заборгованості, визначаючи суперечливі строки початку перебігу такого строку ( 25.03.2020 р. та 08.04.2020 р. ).

Пославшись на переривання перебігу позовної давності, оскільки Позивачем (за первісним позовом), вже пред`являвся позов до тих же солідарних боржників, предметом якого, була лише частина вимоги ( справа № 904/6273/21 ), суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що звернення Позивача (за первісним позовом) до суду відбулося в межах встановлених для цих вимог строків позовної давності.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, Відповідач -1 ( за первісним позовом ) також подав заяву про зменшення розміру штрафних санкцій, в якій просив суд відмовити у задоволенні пені повністю. На думку Відповідача - 1 наявна законодавчо встановлена заборона на нарахування пені за прострочення кредитних зобов`язань Позичальником в період дії карантину, тобто, з 12.03.2020 р. до 31.03.2022 р..

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Господарський суд обгрунтовано констатував недоведеність з боку Відповідача існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, оскільки право на зменшення (за клопотанням сторони) заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондується з обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами статті 74 ГПК України, статті 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів, тоді як відповідач не надав суду відповідних доказів в обґрунтування свого клопотання.

Згідно п. 8.1 договору про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. кожна із сторін звільняється від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за договором, якщо це невиконання стало наслідком обставин непереробної сили: під обставинами непереборної сили маються на увазі будь-які обставини, де можливість протистояти їм може лише в незначній мірі зменшити шкоду, яка цими обставинами заподіяна. До цих обставин непереборної сили належить: повені, пожежі, землетруси та інші подібні природні явища, а також війни, воєнні дії, акти і дії державних органів, а також іншіобставини, що перебувають за межами розумного контролю сторін.

Відповідно до п. 8.2 договору про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. при настанні зазначених у п. 8.1 обставин, сторона, для якої вони виникли, зобов`язана в 10 (десяти) денний термін, повідомити про це письмово іншу сторону.

Згідно п. 8.3 договору про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. при припиненні дії зазначених у п. 8.1 обставин, сторона, для якої ці обставини припинилися, зобов`язана в 3-х денний термін повідомити про це письмово іншу сторону. У повідомленні має бути зазначено термін, протягом якого передбачається виконати зобов`язання, виконання яких було перервано форс-мажорними обставинами.

П. 8.4 договору про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. погоджено, що сторона, для якої настали обставини передбачені п. 8.1, зобов`язана протягом розумного строку передати іншій стороні підтвердження Торгово-промислової палати України про виникнення і існування цих (форс-мажорних) обставин.

П. 8.5 договору про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. зазначає, що неповідомлення або несвоєчасне повідомлення позбавляє потерпілу сторону права посилатися на передбачені п. 8.1 обставини, як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань за цим договором.

Згідно п. 8.6 договору про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. у випадках, передбачених п. 8.1, терміни виконання зобов`язання зміщуються на строк, протягом якого діяли форс-мажорні обставини та їх наслідки.

Інших обставин звільнення від відповідальності сторін за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р. сторонами не передбачено.

При цьому, як зазначає суд першої інстанції - сторонам цього договору, на момент його укладення було добре відомо про дію карантину, встановлену Кабінетом Міністрів України по всій території України. Тобто, сторони фактично визнали, що дія карантину жодним чином не впливає на виконання ними взятих на себе зобов`язань по договору про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р., є повністю контрольованою сторонами та не відноситься до форс-мажору на момент укладення цього договору.

А відтак, як вірно відзначив суд першої інстанції Відповідач -1 (за первісним позовом) мав би або повідомити Позивача про те, що у подальшому ця обставина стала для Відповідача-1 (за первісним позовом) форс-мажором та виконати алгоритм дій, погоджений сторонами у викладених вище пунктах договору про надання фінансового кредиту № ФК130320 від 13.03.2020 р.. Але таких дій з боку Відповідача-1 (за первісним позовом) на адресу Позивача (за первісним позовом) не відбулося. Тому, Відповідач -1 (за первісним позовом) позбавлений права посилатися на дію карантину, як на підставу звільнення себе від сплати на користь позивача пені.

Відтак, господарський суд дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги Позивача ( за первісним позовом ) щодо стягнення з Відповідача-1 ( за первісним позовом ) пені у розмірі 33 369,85 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі ( частини 1, 2 ст. 543 ЦК України ).

Вище судом встановлено, що стягненню з Фермерського господарства «Сітік-Агро» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Капітал-Дніпро» підлягає сума боргу зі сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 244 356,15 грн. та пені у розмірі 33 369,85 грн..

Згідно пункту 1.1 договору поруки, Поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за належне виконання Боржником зобов`язань, що випливають з договору про надання фінансового кредиту № ФК 130320 від 13.03.2020 р., укладеного між Кредитором та Боржником, а також всіх додатків та додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, інших платежів та умов, в тому числі зобов`язань щодо відшкодування Боржником будь-яких витрат та збитків кредитора, пов`язних з неналежним виконанням боржником умов договору про надання фінансового кредиту (в тому числі сплаті пені, штрафів, відшкодування збитків).

Відповідно до пункту 1.2 договору, Поручитель несе солідарну відповідальність з Боржником перед Кредитором за виконання Боржником умов основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

З Договору поруки вбачається, що цей договір є трьохстороннім, укладеним між ТОВ «ФК «Капітал-Дніпро» - Кредитором, громадянином України ОСОБА_1 - Поручителем та ФГ «Сітік-Агро» - Боржником. Договір містить ідентифікуючі відомості усіх трьох сторін. У розділі 1 договору поруки є посилання на Договір фінансового кредиту, що регулює забезпечене зобов`язання з відповідними умовами.

У пункті 4.2 договору поруки вказано про те, що порука припиняється повним виконанням основного зобов`язання.

При цьому частина 4 ст. 559 ЦК України встановлює, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Встановивши, що строк поруки договором не встановлено ( оскільки в ньому міститься посилання на подію, яка може не настати ), при цьому врахувавши, що вимоги частини 4 ст. 559 ЦК України Позивачем за первісним позовом дотримані ( Позивач звернувся до суду з позовом до Поручителя протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання ), суд першої інстанції дійшов обгрунтованного висновку про відсутність підстав уважати що порука припинилась. А отже, з урахуванням умов договору поруки Позивач (за первісним позовом) набув право вимоги до Поручителя як солідарного відповідача щодо погашення кредитної заборгованості за договором про надання фінансового кредиту.

Доводи Скаржника, що справу розглянуто за відсутності Відповідача -2 за зустрічним позовом, який не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду спростовуються матеріалами справи. Разом з тим, Відповідач -2 за зустрічним позовом - ОСОБА_1 є керівником Фермерського господарства "СІТІК-АГРО" ( Відповідач -1 за зустрічним позовом ), інтереси якого захищав представник, який був присутній у судових засіданнях, який також мав інформацію щодо дати, часу і місця судового розгляду.

Щодо доводів Скаржника про неправильне вирішення питання судових витрат, то як вбачається з оскаржуваного рішення, господарський суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 4 165,89 грн. слід покласти на Відповідача -1, оскільки саме він несвоєчасно повернув кредитні кошти і спір виник внаслідок неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, згідно частини 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Відповідача.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

13. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "СІТІК-АГРО" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2022 р. у справі № 904/9570/21 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст. 286-289 ГПК України.

У зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії - судді Чус О.В., повний текст постанови складено 02.03.2023 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя О.В. Чус