ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2023 Справа № 914/3047/22

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Львівського національного університету імені Івана Франка, м. Львів

про стягнення 151 721, 59 грн

Суддя Галамай О.З.

Секретар судового засідання Бараняк Н.Я.

За участю представників:

від позивача (в режимі відеоконференції): Орел С.С. - представник;

від відповідача: Гудз Б.Д. - представник

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України до Львівського національного університету імені Івана Франка про стягнення 151 721, 59 грн.

Хід розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.12.2022 відкрито спрощене позовне провадження, судове засідання призначено на 16.01.2023.

У судових засіданнях 16.01.2023 та 08.02.2023 оголошувалась перерва до 08.02.2023 та 16.02.2023 відповідно.

У судовому засіданні 16.02.2023 представник позивача підтримав доводи, викладені у позові та відповіді на відзив. Позовні вимоги просив задоволити повністю.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві на позов. Ствердив, що Львівський національний університет імені Івана Франка є неналежним відповідачем у справі, а нарахована пеня є завищеною, тому така має бути зменшена до мінімальної суми. У задоволенні позову просив відмовити.

Аргументи сторін.

Позовна заява обґрунтована несплатою відповідачем, як правонаступником Університету банківської справи, заборгованості за спожитий природний газ на суму 113 530, 20 грн. За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивач також заявив до стягнення 13 748, 04 грн пені, 2 267, 49 грн 3% річних та 22 175, 86 грн інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позов ствердив, що на момент подання позову такий не набув статусу правонаступника Університету банківської справи, оскільки процедура приєднання є незавершеною, про що свідчить відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей щодо правонаступництва. Тому просив визнати Львівський національний університету імені Івана Франка неналежним відповідачем у справі. Також вважає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором, який є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору.

У відповіді на відзив позивач з посиланням на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 14.09.2020 у справі № 296/443/16-ц, від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17 та від 04.11.2020 у справі № 922/817/18 ствердив, що відповідач став правонаступником Університету банківської справи з дати видачі Міністерством освіти і науки України наказу № 165, а саме 14.02.2022. Щодо форс-мажорних обставин, зазначив, що відповідач не довів та не надав доказів дії обставин непереборної сили, тому підстави для звільнення від відповідальності відсутні.

Відповідач також подав клопотання, в якому послався на постанову КМУ № 206 від 05.03.2022 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якою заборонено нараховувати та стягувати неустойку (трафи, пеню), інфляційні нарахування, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, а також просив врахувати суттєве зменшення фінансування, підтверджене поданим кошторисом. Просив у разі задоволення позовних вимог стягнути пеню, 3% річних, інфляційні витрати та інші судові витрати в зменшеному розмірі.

Позивач подав заперечення на клопотання щодо зменшення нарахованих санкцій, оскільки зменшення 3% річних, інфляційних втрат чинним законодавством не передбачено, а посилання на постанову КМУ № 206 від 05.03.2022 вважає безпідставним, оскільки відповідач юридична особа.

Також у додаткових поясненнях відповідач ствердив, що позивач мав звертатись до комісії з реорганізації Університету банківської справи щодо спірної заборгованості, а також звернув увагу, що така заборгованість не відображена у передавальному акті.

Обставини справи.

Щодо правонаступництва.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1806-р від 29 грудня 2021 року погоджено пропозиції Міністерства освіти і науки щодо реорганізації Університету банківської справи (код згідно з ) шляхом приєднання його до Львівського національного університету імені Івана Франка (код згідно з ).

Згідно з наказом Міністерства освіти і науки України №165 від 14.02.2022 реорганізовано Університет банківської справи (код згідно з ) шляхом приєднання його до Львівського національного університету імені Івана Франка (код згідно з ).

У витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.11.2022 відображено, що юридична особа Університет банківської справи припинена 30.09.2022 в результаті її реорганізації; у розділі дані про юридичних осіб-правонаступників зазначено, що таким є Львівський національний університет імені Івана Франка, .

Щодо суті позову.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 880ТОВ від 04.07.2017 «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 917-р від 22.07.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Пунктом 2 Постанови КМУ № 1102 від 25.10.2021 визначено зобов`язання акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України», товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі - оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 1 листопада 2021 року по 30 січня 2022 року автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».

На підтвердження факту включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» позивач долучив лист оператора ГТС №ТОВВИХ-22-6848 від 29.06.2022, інформацію щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56ХS0000YJWРМ007; інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма № 10); відомості з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС- кодом 56ХS0000YJWРМ007.

Тобто сторонами укладено типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» (далі - договір), затверджений постановою НКРЕКП № 2501 від 30 вересня 2015 року.

Відповідно до підпункту 4.2. розділу IV договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що Споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Згідно з пунктом 4.5. договору постачальником «останньої надії» у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На виконання умов договору позивач поставив 6 757, 75 м.куб. природного газу за період 01.11.2021-22.11.2021.

Згідно з довідкою АТ «Державний ощадний банк України» за період 01.10.2021-07.09.2022 від Університету банківської справи не надходили кошти позивачу.

Враховуючи відсутність оплати за поставлений газ, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 113 530, 20 грн основного боргу, 13 748, 04 грн пені, 2 267, 49 грн 3% річних та 22 175, 86 грн інфляційних втрат.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник «останньої надії» визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» (далі - Договір) затверджений постановою НКРЕКП № 2501 від 30 вересня 2015 року.

Університет банківської справи як бюджетна установа уклав з позивачем договір постачання природного газу.

Позивач поставив впродовж 01.11.2021-22.11.2021 природний газ в об`ємі 6 757, 75 куб.м. на загальну суму 113 530, 20 грн, що підтверджується листом оператора ГТС №ТОВВИХ-22-6848 від 29.06.2022, інформацію щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56ХS0000YJWРМ007; інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ; відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС- кодом 56ХS0000YJWРМ007.

Вартість 1 куб.м. природного газу для бюджетних організацій становила 16, 80 грн.

Відповідно до частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договором встановлено строк оплати за поставлений природний газ - до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Проте доказів його оплати матеріали справи не містять, в той час, як позивач надав довідку АТ «Державний ощадний банк України» про відсутність надходжень коштів від Університету банківської справи.

Поряд з цим, згідно з наказом Міністерства освіти і науки України №165 від 14.02.2022 Університет банківської справи реорганізовано шляхом приєднання його до Львівського національного університету імені Івана Франка.

30.09.2022 відбулась державна реєстрація припинення юридичної особи - Університету банківської справи в результаті її реорганізації.

У витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у розділі дані про юридичних осіб-правонаступників відображено, що таким є Львівський національний університет імені Івана Франка, .

Відповідно до статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Приєднання - це така форма реорганізації, при якій одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, що продовжує існувати й далі, але в більшому масштабі. Приєднувана ж організація припиняє свою діяльність як самостійна юридична особа. У разі приєднання на підставі передавального (а не ліквідаційного) акта орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи, виключає юридичну особу, яка припинила діяльність, з державного реєстру. Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обов`язки припиненої юридичної особи, несе відповідальність за її зобов`язаннями в повному обсязі (стаття 107 Цивільного кодексу України).

Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а всієї їх сукупності. Тобто при універсальному правонаступництві до правонаступника переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва.

Тому враховуючи факт припинення Університету банківської справи з внесенням про це відповідних відомостей в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відображення у витязі з реєстру Університету банківської справи відомостей про його правонаступника - Львівський національний університет імені Івана Франка, суд вважає доведеним факт правонаступництва.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо неналежного відповідача, недоведеного факту правонаступництва, враховуючи невключення спірної заборгованості в передавальний акт чи відсутність відомостей про правонаступництво у витязі з реєстру щодо Львівського національного університету імені Івана Франка, оскільки такі обставини жодним чином не спростовують факт наявності спірної заборгованості та необхідність її погашення.

В акті приймання-передачі цілісного майнового комплексу Університету банківської справи до Львівського національного університету імені Івана Франка зазначено про включення як прав, так і обов`язків юридичної особи.

Тому Львівському національному університету імені Івана Франка перейшло усе майно Університету банківської справи як сукупність прав та обов`язків, за які він повинен нести відповідальність в повному обсязі, незважаючи на наявність/відсутність відображення таких в акті.

Враховуючи викладене, позивач довів, а відповідач не спростував наявність основного боргу за поставлений природний газ об`ємом 6 757, 75 куб.м. впродовж 01.11.2021-22.11.2021 на загальну суму 113 530, 20 грн.

Щодо заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 13 748, 04 грн пені, нарахованих на суму основного боргу за період 01.01.2022-30.06.2022; 2 267, 49 грн 3% річних та 22 175, 86 грн інфляційних втрат, нарахованих за період 01.01.2022-31.08.2022.

Перевіривши розрахунки позивача, суд встановив, що такі є правильними.

Тому позивач підставно заявив до стягнення 13 748, 04 грн пені, 2 267, 49 грн 3% річних та 22 175, 86 грн інфляційних втрат.

Поряд з цим, відповідач заявив клопотання про зменшення пені, 3% річних та інфляційних втрат, яке підлягає до задоволення частково, враховуючи таке.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Доводячи наявність підстав для зменшення санкцій, відповідач надав суду звіти та плани використання бюджетних коштів за 2022, 2023 роки, в яких відображено значне збільшення видатків, у тому числі і щодо оплати комунальних послуг та енергоносіїв.

У судових засіданнях представник відповідача стверджував і щодо складного матеріального становища університету, беручи до уваги введення воєнного стану в Україні.

При здійсненні права на зменшення розміру пені, суд повинен враховувати не лише майнові, але й інші інтереси сторін спору, керуючись у тому числі засадами справедливості, добросовісності та розумності.

Стягнення з боржника штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має компенсаційний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора.

Суд вважає за необхідне взяти до уваги, що відповідач є національним університетом, видами економічної діяльності якого посеред іншого є: вища освіта, видання журналів і періодичних видань, діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук, суспільних і гуманітарних наук.

І під час війни, і після її завершення головним завданням освітньої галузі є і буде забезпечення якості освіти.

Як зазначалось вище, у зв`язку з приєднанням до Львівського національного університету імені Івана Франка Університету банківської справи, до відповідача перейшли й додаткові фінансові зобов`язання.

Тому враховуючи невідображення в передавальному акті Університетом банківської справи дебіторської заборгованості перед позивачем, що фактично унеможливило сплату відповідачем такої раніше, відсутність поданих позивачем доказів щодо наявності у нього збитків, завданих невиконанням зобов`язання відповідачем, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, фінансовий стан відповідача, заявлення до стягнення крім пені також 3% річних та інфляційних втрат, з метою надання можливості безперервного та якісного освітнього процесу шляхом зменшення нарахованих санкцій, суд дійшов висновку про задоволення заявленого відповідачем клопотання частково, та зменшення розміру пені на 80 %.

Беручи до уваги зменшення пені на 80%, суд не вбачає підстав для зменшення заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Поряд з цим, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо необхідності звільнення його від відповідальності, враховуючи форс-мажорні обставини, оскільки такий не дотримався пункту 10.4 договору, а також не подав доказів, які б підтвердили настання форс-мажорних обставин саме для спірного випадку виконання господарського зобов`язання.

Посилання відповідача на постанову КМУ № 206 від 05.03.2022 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки дія зазначеної постанови розповсюджується лише на категорію - населення та не стосується належного виконання взятих на себе зобов`язань юридичними особами.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 113 530, 20 грн основного боргу, 22 175, 86 грн інфляційних втрат, 2 267, 49 грн 3% річних та 2 749, 61 грн пені.

Щодо судового збору.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 129, 231, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка (місцезнаходження: 79000, місто Львів, вул. Університетська, будинок 1; ідент. код: 02070987) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України (місцезнаходження: 04116, місто Київ, вул. Шолуденка, будинок 1; ідент. код: 40121452) 113 530, 20 грн основного боргу, 22 175, 86 грн інфляційних втрат, 2 267, 49 грн 3% річних, 2 749, 61 грн пені та 2 481, 00 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 21.02.2023.

Суддя Галамай О.З.