ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2023 р.м. ХарківСправа № 922/2590/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал", місто Полтава,
до Акціонерного товариства "Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ", місто Харків,
про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 127 500,00 грн.

27 грудня 2022 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до розгляду та відкрито позовне провадження у справі № 922/2590/22. Розгляд справи № 922/2590/22 вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачеві, згідно статті 251 Господарського процесуального кодексу України, встановлено строк п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, про відкриття позовного провадження був повідомлений належним чином, шляхом скерування судової кореспонденції за адресою, вказаною у позовній заяві позивачем, та яка відповідає відомостям про місцезнаходження відповідача, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. До суду поштовою установою було повернуто судову кореспонденцію із відміткою по даті складання 05 січня 2023 року щодо причин невручення судової кореспонденції: «адресат відсутній за вказаною адресою».

У відповідності до статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі. Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру (стаття 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"). Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", місцезнаходження юридичної особи належить до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Як унормовано частиною 1, 2, 4 статті 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах. Таким чином, відомості про місцезнаходження Відповідача, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є офіційним та достовірним підтвердженням зазначеної інформації.

Враховуючи наведене вище, господарський суд вважає, що не отримання відповідачем кореспонденції, яку господарський суд з дотриманням вимог процесуального закону надіслав за належною адресою, є обставиною, яка зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу. На підставі викладеного, відповідач несе ризики такої своєї поведінки, що цілком залежала від його волі. Водночас, відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, починається обрахунок визначеного судом процесуального строку на подання відповідачем відзиву на позов.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою суду від 27 грудня 2022 року, а саме до 20 січня 2023 року (включно), не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд констатує, що ним було дотримані строки для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з позовної заяви, 19 травня 2022 року у селі Грушів Львівської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: 1) MAN д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 ; 2) Peugeot Boxer д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Як вказано у позові, ДТП трапилась внаслідок порушення ОСОБА_1 п. 2.3.б, 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2011 року № 1306, що підтверджується постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі № 442/2618/22 від 25 травня 2022 року, протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №044949 від 19 травня 2022 року та схемою місця ДТП від 19 травня 2022 року. На момент ДТП автомобіль Peugeot Boxer д.н.з. НОМЕР_2 був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Саламандра» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) «КАСКО МІНІ» № 0152.0104002 від 26 січня 2022 року. У зв`язку із вищевикладеним до ПрАТ «СК «Саламандра» звернувся представник потерпілої особи із повідомленням про подію, яка має ознаки страхового випадку від 25 травня 2022 року. На виконання умов договору та на підставі звіту № 1737/22 про оцінку автомобіля Peugeot Boxer д.н.з. НОМЕР_2 , рахунку-фактури № 29 від 24 серпня 2022 року, страхового акту від 01 вересня 2022 року № 0040539.05.22/1 та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту від 01 вересня 2022 року № 0040539.05.22/1, ПрАТ «СК «Саламандра» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЗНО0085016 від 02 вересня 2022 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Мега-гарант», що підтверджується полісом № ЕР/207171199, то саме до відповідача ПрАТ «СК «Саламандра» мало право вимоги в порядку суброгації. Страхова сума за шкоду, завдану майну, згідно умов Договору № 0152.0104002 становить 130 000,00 грн. Позивач зазначає, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка згідно умов полісу № ЕР/207171199 становить 2500,00 грн. Таким чином, ціна позову становить 127 500,00 грн. 05 вересня 2022 року позивач направив відповідачу заяву № 07995 про виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації) на електронну пошту відповідача. Як вказує позивач, відповідач не виконав досудову вимогу в повному обсязі. Щодо відступлення права вимоги позивач зазначає наступне. 02 січня 2020 року між ПрАТ «СК «Саламандра» та позивачем був укладений договір про надання фінансових послуг факторингу № 02.01.2020-СК від 02 січня 2020 року щодо придбання права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли згідно акту прийому-передачі документів № 39-03 від 05 вересня 2022 року до договору № 02.01.2020-СК від 02 січня 2020 року у ПрАТ «СК «Саламандра» до АТ «СК «Мега-гарант». Відповідно до п. 139 Переліку переданих регресних вимог № 03-22 (за період з 01 липня 2022 року по 30 вересня 2022 року), який є невід`ємною частиною договору факторингу № 02.01.2020-СК від 02 січня 2020 року, право вимоги до відповідача перейшло до фактора відповідача. Відповідно до п. 1.2. Договору факторингу, фактор займає місце клієнта (як кредитора) по усіх переданих регресних вимогах клієнта, у тому числі права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу права за регресними вимогами переходять від клієнта до фактора з моменту підписання Акту прийому-передачі документів по відповідній Регресній вимозі за формою наведеною у Додатку №2 до цього договору. У зв`язку з цим, позивач вважає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача. Крім того, у зв`язку із розглядом справи позивач очікує понести судові витрати на правовому допомогу 8 000,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

ВІДНОСНО НАЯВНОСТІ ПІДСТАВ ДЛЯ СТЯГНЕННЯ ГРОШОВИХ КОШТІВ В ПОРЯДКУ СУБРОГАЦІЇ.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як свідчать матеріали справи, 19 травня 2022 року о 09 год. 45 хв. у селі Грушів Львівської області водій транспортного засобу MAN10.163LLC д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , рухаючись по другорядній дорозі та наближаючись до перехрестя нерівнозначних доріг, не надав дорогу транспортному засобу Peugeot Boxer д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 (власник автомобіля АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»), чим порушив п. 2.3 б, 16.11 ПДР України. Означені обставини та вина ОСОБА_1 підтверджені постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі № 442/2618/22 від 25 травня 2022 року. Автомобіль Peugeot Boxer д.н.з. НОМЕР_2 застрахований відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту, крім залізничного («КАСКО МІНІ») № 0152.0104002 від 26 січня 2022 року. Страховиком відповідно до цього договору є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра». 25 травня 2022 року начальником служби автотранспорту АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», ОСОБА_3 до ПрАТ «СК «Саламандра» надано повідомлення про подію, яка має ознаки страхового випадку. Відповідно до звіту № 1737/22 від 07 липня 2022 року про оцінку автомобіля Peugeot Boxer д.н.з. НОМЕР_2 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 649 671,79 грн. Відповідно до рахунку-фактури № 29 від 24 серпня 2022 року, що складений ФОП Кішко В.І. («Borys-Service»), вартість робіт та запчастин складає 475 834,10 грн. Відповідно до страхового акту № 0040539.05.22/1 від 01 вересня 2022 року затверджено, що розмір збитку складає 649 671,79 грн., а розмір страхового відшкодування, з огляду на встановлені ліміти, складає 130 000,00 грн. Враховуючи заяву начальника служби автотранспорту АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» Савченка П.С. від 18 серпня 2022 року, грошові кошти у розмірі 130 000,00 грн. були перераховані ПрАТ «СК «Саламандра» на користь ФОП Кішко В.І. з призначенням платежу: «Страхове відшкодування за ремонт автомобіля згідно страхового акту № 0040539.05.22/1». Як вбачається з реєстру «Перевірка чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ», що розміщений на офіційному сайті МТСБУ, транспортний засіб MAN10.163LLC д.н.з. НОМЕР_1 забезпечений відповідачем відповідно до полісу серії ЕР № 207171199 (дійсний на момент ДТП).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

У постанові Верховного Суду у справі № 910/171/17 від 02 жовтня 2018 року відображено правову позицію, згідно з якою до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Крім того, статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові в справі № 910/2603/17 від 04 липня 2018 року висловила правову позицію, згідно з якою перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові у справі № 905/2970/16 від 10 липня 2018 року. При цьому, у постанові в справі № 910/32720/15 від 02 квітня 2018 року Верховний Суд зазначив, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності, підлягають застосуванню спеціальні норми пункту 22.1 статті 22 та статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма частини 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові у справі № 910/22886/16 від 01 лютого 2018 року.

В матеріалах справи наявний звіт № 1737/22 від 07 липня 2022 року про оцінку автомобіля Peugeot Boxer д.н.з. НОМЕР_2 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 649 671,79 грн. На підставі вказаного документа судом встановлено, що розмір відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу перевищує встановлені договором добровільного страхування наземного транспорту, крім залізничного («КАСКО МІНІ») № 0152.0104002 від 26 січня 2022 року (п. 5 Договору) ліміти відповідальності. У зв`язку з цим, сума, що затверджена АТ «СК «Саламандра» страховим актом № 0040539.05.22/1 від 01 вересня 2022 року та сума, що зазначена в якості ліміту відповідальності у п. 5 договору добровільного страхування наземного транспорту, крім залізничного («КАСКО МІНІ») № 0152.0104002 від 26 січня 2022 року, співпадає та становить 130 000,00 грн.

У постанові Верховного Суду у справі № 910/171/17 від 02 жовтня 2018 року відображено правову позицію, згідно з якою до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що до ПрАТ «СК «Саламандра», який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Враховуючи встановлену полісом серії ЕР № 207171199 франшизу, ПрАТ «СК «Саламандра має право вимагати стягнення 127 500,00 грн.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ПрАТ «СК «Саламандра» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу від 02 січня 2020 року. Відповідно до п. 1.2. Договору фактор (позивач) займає місце клієнта (ПрАТ «СК «Саламандра») як кредитора по усіх переданих Регресних вимогах клієнта, у тому числі права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. Відповідно до п. 1.3. Договору права за Регресними вимогами переходять від клієнта (ПрАТ «СК «Саламандра») до фактора (позивача) з моменту підписання Акту прийому-передачі документів по відповідній регресній вимозі за формою наведеною у Додатку № 2 до цього Договору. Відповідно до п. 1 Акту прийому-передачі документів №39-03 від 05 вересня 2022 року, що укладений між позивачем та ПрАТ «СК «Саламандра» цим актом підтверджується, що клієнт (ПрАТ «СК «Саламандра») передав, а фактор (позивач) прийняв оригінали документів, що підтверджують право вимоги фактора (позивача), як кредитора за Регресними вимогами щодо, зокрема, номеру страхового випадку 0040539.05/22/1 на суму боргу 127 500,00 грн. Означений номер також присвоєний страховому акту, що міститься в матеріалах справи. Також, позивачем долучено перелік переданих регресних вимог № 03-22, в якому містяться вимоги до відповідача за номером страхового випадку 0040539.05/22/1 на суму боргу 127 500,00 грн.

Отже, судом встановлено, що до позивача від ПрАТ «СК «Саламандра» перейшло право вимоги до відповідача щодо виплати страхового відшкодування в порядку суброгації. 05 вересня 2022 року позивачем було направлено відповідачу заяву за вих. № 07995, відповідно до якої позивач вимагав сплатити суму страхового відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було оплачено страхову відшкодування в порядку суброгації на користь позивача.

Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частини 3 та 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження здійснення повної оплати.

ВІДНОСНО РОЗПОДІЛУ ВИТРАТ НА ПРОФЕСІЙНУ ПРАВНИЧУ ДОПОМОГУ.

У позовній заяві зазначено, що у зв`язку із розглядом справи позивач очікує понести витрати: 1) судовий збір за подання позовної заяви 2 481,00 грн.; 2) на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України). У частині 3 статті 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позовній заяві зазначено, що 09 грудня 2022 року між Адвокатським бюро «ТЕРЗІ ТА ПАРТНЕРИ» та позивачем погоджено розмір витрат на професійну правничу допомогу по даній справі, про що був підписаний Акт наданих послуг та Детальний опис виконаних робіт (наданих послуг). Позивач посилається на правову позицію Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, яка викладена в постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19: «Так, господарські суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплати (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою». Позивач зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу). Позивач робить висновок, що оскільки між ним та Адвокатським бюро «ТЕРЗІ ТА ПАРТНЕРИ» погоджений детальний опис робіт (наданих послуг) та підписаний Акт надання послуг по даній справі, то відповідач має сплатити на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Відносно розподілу суми сплаченого судового збору суд зазначає, що враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про задоволення позову, судові витрати з оплати судового збору, понесені позивачем, покладаються на відповідача в повному обсязі.

Відносно розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього ГПК України).

Витрати, понесені позивачем в даній справі на професійну правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, при розподілі судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвокатом, має виходити з конкретних особливих обставин справи, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про підставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 стаття 126 ГПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України). Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю цих сторін. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, зокрема, з огляду на положення частини 6 статті 126 ГПК України. Тобто, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

По даній справі відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Верховний Суд звертає увагу (постанова Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 910/23210/17), що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, як зазначає Верховний Суд у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 910/23210/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 911/739/15, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/8682/18 від 14 листопада 2018 року від якого об`єднана Палата у постанові від 03 листопада 2019 року у справі № 922/445/19 не відступила через відмінність у нормативно-правовому регулюванні.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

До позовної заяви долучено договір про надання професійної правничої допомоги № 02/2022-АБ від 14 лютого 2022 року, що укладений між Адвокатським бюро «ТЕРЗІ ТА ПАРТНЕРИ» та позивачем. Відповідно до п. 1.1. означеного Договору клієнт доручає, а Бюро приймає на себе зобов`язання надавати клієнту професійну правничу допомогу на умовах, передбачених цим Договором, а саме: - надання юридичних консультацій; - представництво інтересів клієнта в місцевих судах; апеляційних судах; Верховному Суді, у складі якого діють Велика Палата Верховного Суду, Касаційний адміністративний суд, Касаційний господарський суд, Касаційний кримінальний суд, Касаційний цивільний суд; - представництво інтересів клієнта в цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справах, а також справах про адміністративні правопорушення; - представництво інтересів Клієнта в органах поліції, прокуратури та органах, що реалізують державну податкову політику та політку у сфері державної митної справи; - представництво інтересів клієнта перед фізичними та юридичними особами, органами державної влади, органами місцевого самоврядування, органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями з усіх питань, що стосуються прав та інтересів клієнта; - надання іншої професійної правничої допомоги, яка не заборонена чинним законодавством України. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 1 від 14 лютого 2022 року до вищезазначеного Договору розмір гонорару не є фіксованим та визначається на підставі обсягів фактично наданих послуг, витраченого Бюро часу та складності опрацьованих Бюро справ. Обсяг наданих послуг та їх вартість визначається Актом виконаних робіт (наданих послуг). Відповідно до п. 3 цієї Додаткової угоди гонорар сплачується на підставі Акту виконаних робіт за результатами надання професійної правничої допомоги у відповідності до п. 3.3. Договору. Також, позивачем долучено Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 09 грудня 2022 року до вищевказаного Договору. В цьому акті зазначено найменування робіт (послуг): «Підготовка та направлення до господарського суду Харківської області позовної заяви про стягнення з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-гарант» шкоди в порядку суброгації в розмірі 127 500,00 грн», кількість: 1, одиниця виміру: послуга, ціна: 8 000,00 грн. Також, долучено детальний опис робіт (наданих послуг) до цього акту. Текст опису робіт (послуг) співпадає з текстом, що зазначений у акті. З цього приводу суд зазначає, що у акті та детальному описі робіт не зазначеного чіткого та деталізованого опису робіт. Тобто, з наданого детального опису робіт неможливо встановити з чого складається сума 8 000,00 грн. У цьому документі зазначається лише, що були виконані роботі з: підготовки та направлення до Господарського суду Харківської області позовної заяви. Суд зазначає, що направлення позовної заяви охоплюється наданням послуги підготовки (складання) позову. Водночас, позивач виокремлює цю роботу, а отже включає її в загальну вартість. Крім того, Додатковою угодою № 1 від 14 лютого 2022 року до вищезазначеного Договору було встановлено, що розмір гонорару не є фіксованим та визначається на підставі обсягів фактично наданих послуг, витраченого Бюро часу та складності опрацьованих Бюро справ. В свою чергу, у акті та детальному описі робіт не визначено кількість затраченого часу для можливості обрахунку правомірності заявлення відповідної суми.

З огляду на нескладність справи (спір виник з приводу стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації, що є типовим в цій сфері господарювання), а відповідно і нескладність підготовки позовної заяви (її невеликий обсяг), затрачений адвокатом час на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді першої інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, додані докази є типовими для означених правовідносин, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалось), сталість судової практики по цій категорії справи а отже, на думку суду у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а їх стягнення з відповідача становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат, через що суд дійшов висновку, що за підготовку позовної заяви розумним та пропорційним є стягнення 3 000,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного у сукупності, суд вважає у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу обґрунтованим, пропорційним, розумним та таким, що відповідає критерію реальності адвокатських витрат у розмірі 3 000,00 грн.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "МЕГА-ГАРАНТ" (61057, місто Харків, вулиця Донця-Захаржевського, будинок 6/8; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36023, місто Полтава, вулиця Колективна, будинок 10; ) страхове відшкодування в порядку суброгації у розмірі 127 500,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "22" лютого 2023 р.

Суддя Н.В. Калініченко