УХВАЛА

02 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/1412/20 (904/1497/22)

Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Огороднік К.М.

розглянувши касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпробізнесбуд»

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2022 року

у справі №904/1412/20 (904/1497/22)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробізнесбуд»

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ і зобов`язання вчинити певні дії,

ухвалене в межах справи № 904/1412/20

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробізнесбуд»

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2023 року позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОБІЗНЕСБУД" від 17.05.2022 №11038. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Головного управління Держаної податкової служби у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОБІЗНЕСБУД" 2 481,00 грн судового збору.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2022 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2022 у справі № 904/1412/20 (904/1497/22) задоволено. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2022 у справі № 904/1497/22 (904/1497/22), скасовано. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробізнесбуд» у справі № 904/1497/22 (904/1497/22), відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробізнесбуд» на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Держаної податкової служби України 3721,50 грн (три тисячі сімсот двадцять одна гривня 50 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпробізнесбуд» з доданими до неї матеріалами (надіслана 09.02.2023 року, що підтверджується конвертом з штрихкодом 260) на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2022 року у справі №904/1412/20 (904/1497/22), в якій просить суд скасувати оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2023 року залишити без змін.

Перевіривши касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами, суддею-доповідачем встановлено, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 287-291 ГПК України, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 290 ГПК України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1)якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок визначити у касаційній скарзі конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, а тому право касаційного оскарження обмежено виключно тими підставами, які визначені наведеними вище положеннями статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.

Водночас Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які сам заявник скарги не викладав у тексті касаційної скарги, оскільки вказане свідчитиме про порушення судом принципу змагальності сторін.

Так, в обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на те, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зокрема судом апеляційної інстанції не всебічно і не повно з`ясовано всі фактичні обставини справи, не об`єктивно оцінені докази , які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті.

Скаржник у касаційній скарзі хоча і зазначає про невірне застосування норм матеріального права та порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права проте не вказує підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга відповідно до частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Касаційна скарга має містити мотиви взаємозв`язку між ухваленням незаконного судового рішення та підставою для касаційного оскарження судових рішень, передбаченою статтею 287 цього Кодексу з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

В цілому доводи касаційної скарги фактично зводяться до власного викладення обставин справи стороною по справі.

Відповідно до ч. 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі ч. 2 статті 292 ГПК України.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 288, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробізнесбуд» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2022 року у справі №904/1412/20 (904/1497/22) - залишити без руху2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпробізнесбуд» строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме: виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

3.Роз`яснити скаржнику у справі №904/1412/20 (904/1497/22), що невиконання вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Касаційного господарського суду

у складі Верховного Суду Огороднік К.М.