ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2023 р. Справа№ 910/21734/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Барсук М.А.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 (суддя Плотницька Н.)

у справі № 910/21734/21

за позовом Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації

до Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"

про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення площею 14,3 кв. м в будинку № 88/2 літ. В на проспекті Перемоги у місті Києві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після закінчення строку оренди відповідач не вчинив необхідних дій для продовження договору і продовжує користуватися комунальною власністю без законних підстав.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 позов задоволений повністю; зобов`язано Фізичну особу-підприємця Каралоп Марину Анатоліївну звільнити нежитлове приміщення (господарська споруда) загальною площею 14.3 кв.м в будинку № 88/2, літ В на проспекті Перемоги у м. Києві; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни на користь Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації судовий збір у розмірі 2 270 грн 00 коп.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на позивачем було вчасно висловлено заперечення з приводу поновлення договору оренди № 390/1 від 22.06.2015 року на новий строк, що вказує про відсутність підстав для автоматичного продовження договору на той же строк та на тих самих умовах відповідно до положень статті 764 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Каралоп Марина Анатоліївна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спір вирішено без належного позивача, адже орендований відповідачем об`єкт не знаходився в управлінні позивача. За твердженням апелянта, лист, на який позивач посилається в якості підстав для припинення договору оренди, не може вважатись врученим відповідачу, оскільки повернувся до відправника за закінченням терміну зберігання. Крім того, даний лист не містить однозначного небажання продовжити договір оренди, оскільки у ньому викладена пропозиція або повернути приміщення або вчинити дії щодо укладення договору на новий термін.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача та третьої особи надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/21734/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В., - головуюча суддя; судді - Барсук М.А., Пономаренко Є.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 відкрито апеляційне провадження у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22 червня 2015 року між Шевченківською районною в місті Києві державну адміністрацію (надалі - позивач, орендодавець), Фізичною особою-підприємцем Каралоп Мариною Анатоліївною (надалі - відповідач, орендар) та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (балансоутримувач) укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 390/1 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець на підставі розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 304 від 04.06.2015, за погодженням постійної комісії Київради з питань власності (протокол № 29 від 17.03.2015), передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно нежиле приміщення загальною площею 14,3 кв.м, яке являє собою а саме господарську споруду з орендованою площею 14,3 кв.м, згідно поверхового плану приміщення, що знаходиться за адресою: просп. Перемоги, 88/2, літ. В, і належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва під використання для прийому склотари.

Відповідно до пункту 4.15. договору визначено, що орендар зобов`язаний після припинення дії цього договору протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству. Акт приймання-передачі об`єкта підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством. У разі невиконання цього пункту орендар сплачує неустойку у подвійному розмірі орендної плати.

Згідно з пунктом 7.6 договору у разі закінчення/припинення дії цього договору або при його розірванні орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт підприємству у стані не гіршому, ніж в якому перебував об`єкт на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Договір діє з 22.06.2015 року по 20.06.2018 року (п. 9.1. договору).

Відповідно до п. 9.4. договору договір припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору (п. 9.7. договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у зв`язку з відсутністю заяви однієї із сторін про припинення цього договору станом на 20.06.2018 та протягом одного місяця, строк договору оренди відповідно до ст. 764 ЦК України і ст. 284 ГК України був продовжений на той самий строк і на тих самих умовах, тобто до 19.06.2021.

У зв`язку із закінченням строку дії договору оренди № 390/1 від 22.06.2015 року позивач звернувся до відповідача з листом від 18.06.2021 року № 109/04/45-4331, в якому повідомив про закінчення дії договору 19.06.2021 року та про необхідність передати майно за актом приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу, або вчинити дії щодо укладення договору оренди на новий термін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на закінчення строку дії договору 19.06.2021 року і відповідач врахував, що орендоване ним приміщення добровільно не звільнив, за актом приймання-передачі не передав. За твердженнями позивача, відповідач займає спірне приміщення безпідставно, внаслідок чого просив постановити рішення про примусове звільнення нежитлового приміщення (господарської споруди) площею 14,3 кв.м в будинку №88/2 літ. В на просп. Перемоги у м. Києві.

Розглянувши доводи сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволені апеляційної скарги, з огляду на таке.

03.10.2019 прийнято Закон України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ. У розділі "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 лютого 2020 року (за виключенням окремих зазначених норм).

При цьому пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 157-IX визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 30, ст. 416 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону.

Текс Закону України № 157-ІХ опублікувано в офіційному друкованому виданні "Голос України" 26.12.2019, і закон введений в дію з 01.02.2020, отже, з цієї дати підлягають застосуванню його норми (за винятком норм, наведених у розділі "Прикінцеві та перехідні положення").

При цьому за загальним правилом, якщо прийнятим нормативним актом порівняно з попереднім змінюється правове регулювання відносин в тій чи іншій сфері, то нові норми застосовуються з дати набрання ними чинності, якщо інше не визначено в самому нормативному акті (частина 1 статті 5 ЦК України).

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 157-IX договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини 2 статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Колегія суддів зазначає, що порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України № 2269-XII (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) у силу вимог абзацу 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 157-IX має застосовуватися порядок продовження, визначений Законом України № 157-ІХ. Таким чином, законодавець передбачив умови та порядок продовження дії договорів оренди державного та комунального майна, укладених відповідно до положень Закону України № 2269-XII.

Оскільки строк дії договору оренди від 22.06.2015 визначено його сторонами до 19.06.2021, тобто вже після 01.07.2020, то до спірних орендних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 18, 24, 25 Закону України № 157-ІХ.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 та частин 3, 4 статті 18 Закону України № 157-ІХ без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше. Договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Рішення про продовження договору оренди державного майна, передбаченого частиною 2 цієї статті, і рішення про відмову у продовженні договору оренди державного майна приймаються орендодавцем. Рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною 2 цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, Орендар не звертався до Орендодавця у визначений законом 3-місячний строк з пропозицією продовжити договорів оренди від 22.06.2015. Орендодавець 23.06.2021 направив на адресу Орендаря листа-повідомлення № 109/04/45-4331 від 18.06.2021 та повідомив Орендаря про закінчення строку дії договору оренди № 390/1 від 22.06.2015 року та попередив про необхідність передачі майна за актом приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу.

Порядок повернення майна з оренди визначений у п. 7.6 Договору.

Таким чином у разі недотримання орендарем порядку порядку продовження договору оренди державного так коммунального майна, передбаченого статтею 18 Закону України № 157-ІХ, договір оренди припинився з 19.06.2021, тож у орнедаря виник обов`язок звільнити орендоване майно і повернути його у порядку та строки, визначені у договорі на момент розгляду спору судом першої інстанції і орендар не повернув обєкт оренди, тож позивач правомірно просить про прийняття рішення про примусове звільнення об`єкта оренди.

Доводи апеллянта про те, що позивачу у данному спорі не належить право на позов, спростовуються умовами договору оренди, де позивач визначений - орендодавцем.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Посилання суду першої інстанцій на регулювання спірних правовідносин нормами статті 764 ЦК України, частини 4 статті 284 ГК України та статей 17, 26, 27 Закону України № 2269-XII не призвело до прийняття неправильного по суті рішення та не може бути достатньою підставою для його скасування, у розумінні вимог ст. 277 ГПК України.

Відповідно до ст. 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2022 у справі № 910/21734/21 залишити без змін, змінивши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

3. Матеріали справи №917/21734/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.02.2023 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко