ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 лютого 2023 року Справа № 903/953/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участі секретаря судового засідання Грачука В.С.,

за участю представників:

від позивача: Давидюк М.В. адвокат (дов. №202 від 29.12.2022),

від відповідача: Кушнірук А.В. адвокат (ордер серії АС №1052033 від 16.01.2023),

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу №903/953/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт, с. Рованці, Луцького району, Волинської області

до Фермерського господарства Західний Буг Юнака Сергія Петровича, м. Володимир

про стягнення 11744890,67 грн.,

в с т а н о в и в:

15.12.2022 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява б/н та дати Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт до Фермерського господарства Західний Буг Юнака Сергія Петровича про стягнення 11744890,67 грн., з них: 8700325,20 грн. заборгованості за надані послуги на підставі договору складського зберігання Вз №0907/957316 від 09.07.2021, 869484,17 грн. пені, 2175081,30 грн. штрафу.

Ухвалою суду від 19.12.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт залишено без руху; встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт строк для усунення недоліку позовної заяви шляхом надання суду розрахунку суми заборгованості в розмірі 8700325,20 грн., заявленої до стягнення з відповідача.

21.12.2022 від позивача надійшло клопотання б/н та дати, в якому позивач просив приєднати до матеріалів справи розрахунок заборгованості.

Ухвалою суду від 26.12.2022 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.01.2023; встановлено відповідачу строк до 15.01.2023 для подачі відзиву.

16.01.2023 від представника відповідача до суду надійшов відзив б/н від 16.01.2023, в якому представник відповідача визнає позовні вимоги частково, а саме: в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 8700325,20 грн., позовні вимоги в частині стягнення 869484,17 грн. пені та 2175081,30 грн. штрафу просить зменшити до суми, яка дорівнюватиме 1% від суми нарахованих позивачем штрафних санкцій (пені та штрафу), а саме: до суми 30445,65 грн.; здійснити справедливий розподіл судових витрат у зв`язку з частковим визнанням позовних вимог.

17.01.2023 від представника відповідача надійшла заява б/н від 17.01.2023 про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні, що проходитиме 18.01.2023 о 10:00 год. у Волинському апеляційному суді.

Ухвалою суду від 18.01.2023 було відкладено підготовче засідання на 08.02.2023; запропоновано позивачу подати суду письмові пояснення на клопотання представника відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (пені та штрафу).

24.01.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не визнає аргументів, викладених відповідачем у відзиві на позов, та заперечує проти зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій.

03.02.2023 від представника відповідача надійшла заява б/н від 03.02.2023 про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні, що проходитиме 08.03.2023 о 10:30 год. у Маневицькому районному суді, Волинської області.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи з підстав наведених у клопотанні, залишив його без задоволення.

В судовому засіданні 08.02.2023 представник позивача висловив думку про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 08.02.2023 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22.02.2023.

В судовому засіданні 22.02.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

В судовому засіданні 22.02.2023 представник відповідача визнав позовні вимоги в частині стягнення 8700325,20 грн. заборгованості, просив зменшити штрафні санкції до суми, яка дорівнюватиме 1% від суми нарахованих позивачем штрафних санкцій (пені та штрафу)

Згідно з ч.ч. 1,2,4,5 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Як зазначено в ордері серії ВС №1052033 від 16.01.2023, виданому Фермерським господарством Західний Буг Юнака Сергія Петровича адвокату Кушніруку А.В., договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються.

Оскільки визнання позову представником відповідача не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та інтересів інших осіб, заявлено повноважною особою, суд прийняв визнання позову представником відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.

В процесі судового розгляду встановлено, що 09.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт (зерновий склад) та Фермерським господарством Західний Буг Юнака Сергія Петровича (поклажодавець) було укладено договір складського зберігання Вз № 0907/957316, згідно з п. 2.1. якого предметом договору є домовленість сторін про надання зерновим складом за плату послуг по доведенню товару, що передається поклажодавцем, до відповідних кондицій, згідно ДСТУ, ГОСТ, параметрів, державних стандартів, послуг зі зберігання, сушки, очистки, прийомки та погрузки товару та повернення товару останньому (чи особі, зазначеній ним як одержувач) у кількості та умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 3.4. договору послуги за зберігання товару, нараховані згідно тарифів, що вказані в п.3.2. даного договору, починаючи з першого дня зберігання, сплачуються поклажодавцем щомісяця, протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку та акту, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок зернового складу.

Згідно із п.11.1. цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов`язань у повному обсязі.

На виконання умов договору складського зберігання Вз № 0907/957316 від 09.07.2021 позивач за період з липня 2021 року по січень 2022 року включно надав відповідачу послуг на загальну суму 8700325,20 грн., що підтверджується копіями актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг), підписаними обома сторонами: № 620 від 15.07.2021 на суму 4256,78 грн., № 732 від 19.07.2021 на суму 23567,47 грн., № 839 від 21.07.2021 на суму 296629,91 грн., №1330 від 31.07.2021 на суму 172302,29 грн., №1353 від 31.07.2021 на суму 421714,99 грн., №683 від 12.08.2021 на суму 214240,18 грн, №1865 від 31.08.2021 на суму 13165,80 грн., №1623 від 30.09.2021 на суму 348687,95 грн., №1625 від 30.09.2021 на суму 17455,15 грн., №1167 від 26.10.2021 на суму 2897,12 грн., №1547 від 31.10.2021 на суму 757426,40 грн., №1648 від 31.10.2021 на суму 2331583,63 грн., №1649 від 31.10.2021 на суму 47238,48 грн., №1650 від 31.10.2021 на суму 59759,06 грн., №1651 від 31.10.2021 на суму 36811,08 грн., №322 від 09.11.2021 на суму 18280,82 грн., №1243 від 30.11.2021 на суму 2250,08 грн., №1244 від 30.11.2021 на суму 2021698,96 грн., №191 від 07.12.2021 на суму 231466,17 грн., №582 від 20.12.2021 на суму 1548527,37 грн., № 851 від 31.12.2021 на суму 128685,30 грн., №32 від 17.01.2022 на суму 1680,21грн. (а.с. 19-40).

Відповідно до п.п. 6.3.2 договору поклажодавець зобов`язується своєчасно розрахуватися за надані послуги за цим договором, а також отримані додаткові послуги на протязі 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку та акту здачі-приймання робіт.

Відповідач зобов`язання з оплати не виконав, послуг позивача за договором складського зберігання Вз № 0907/957316 від 09.07.2021 за спірний період не оплатив.

У процесі судового розгляду справи представник відповідача підтвердив заборгованість Фермерського господарства Західний Буг Юнака Сергія Петровича перед ТзОВ Волинь-зерно-продукт у розмірі 8 700 325,20 грн., доказів її оплати відповідач суду не надав.

У відповідності із ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно із ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 947 Цивільного кодексу України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання.

Оскільки відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов`язань за договором складського зберігання Вз №0907/957316 від 09.07.2021, не оплатив надані йому послуги зі зберігання, які підтверджені актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг), вимога позивача про стягнення 8700325,20 грн. заборгованості обґрунтована і підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з п. 8.2. договору за порушення термінів оплати поклажодавець сплачує зерновому складу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ нарахованої на несплачену суму в річному розрахунку (відсотків річних) за кожен день прострочення та штраф у розмірі 25% від несплаченої суми.

Відповідно до п. 8.3. договору сплата пені не звільняє сторону від виконання договірних зобов`язань. Сторони домовились, що строк позовної давності за цим договором становить три роки.

Позивач на підставі пункту 8.2 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 869484,47 грн.

Дослідивши розрахунок пені, наданий позивачем, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору.

На підставі п. 8.2. договору позивач нарахував і заявив до стягнення з відповідача 2175081,30 грн. штрафу за порушення строку оплати товару, виходячи з розрахунку: 8700325,20 грн. х 25% = 2175081,30 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі №910/12876/19 виклала правову позицію про те, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі N 922/1720/17.

У відзиві на позовну заяву від 16.01.2023 представник відповідача просить зменшити суму нарахованих позивачем штрафних санкцій до суми, яка дорівнюватиме 1% від суми нарахованих позивачем санкцій (штрафу та пені), а саме: до 30445,65 грн.

Частина 3 статті 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 Господарського кодексу України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

Зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

За своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукуючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності та стягуються в разі порушення такого зобов`язання.

Відповідач обґрунтовує свої вимоги про зменшення розміру санкцій тим, що позивач не довів наявність збитків, зумовлених простроченням зі сторони відповідача. Разом з тим, позивач не звертався з позовними вимогами про стягнення збитків, а просить суд стягнути штрафні санкції, передбачені договором за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку з цим позивач доводить саме наявність порушення умов договору, яке дає підстави для застосування штрафних санкцій. Розмір штрафних санкцій був визначений сторонами в договорі, і обидві сторони зобов`язані керуватись його положеннями. Крім того, згідно ст. 550 Цивільного Кодексу право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що прострочення відповідача з оплати наданих послуг становить більше року.

Посилання відповідача на форс-мажорні обставини, зумовлені воєнними діями на території України, є безпідставними, оскільки відповідач посилається на ці обставини лише як на факт, при цьому не наводячи обставин, які зумовили неможливість виконання зобов`язань саме для нього.

Необгрунтованою є позиція відповідача про те, що суд повинен зменшити розмір штрафних санкцій з огляду на факт визнання відповідачем заборгованості. Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України суд повинен брати до уваги ступінь виконання зобов`язань боржником, а не ступінь визнання вини. Фактично ж, незважаючи на визнання боргу відповідачем, ступінь виконання відповідачем зобов`язання з оплати залишається нульовою.

Укладення низки договорів і їх часткове прострочення не свідчить про поважність причин невиконання відповідачем спірних договірних зобов`язань, враховуючи те, що підприємницька діяльність є діяльністю на власний ризик. Будь-які докази, які б підтверджували скрутне матеріальне становище відповідача, до матеріалів справи не надано, а саме лише посилання на такі обставини не є автоматичною підставою для зменшення штрафних санкцій на підставі положень статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України.

Не доведено відповідачем й здійснення всіх можливих заходів щодо належного виконання зобов`язань за договором складського зберігання Вз №0907/957316 від 09.07.2021.

Таким чином, відповідачем не доведено поважність причин прострочення та невиконання договірних зобов`язань перед позивачем, а також скрутного матеріального становища та достатніх підстав для зменшення розміру штрафних санкцій до1%, оскільки таке зменшення нівелюватиме саме значення штрафних санкцій як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання товару або грошових коштів за надані ним послуги.

Отже, для зміни судом розміру санкцій, визначених умовами договору, укладеного сторонами добровільно і за взаємною згодою, повинні бути наявні виняткові обставини. Однак, відповідач наявності таких обставин суду не довів.

За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 1%.

Матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати переданого товару, а тому вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 2175081,30 грн. та пені в розмірі 869484,47 грн. підлягають до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Звертаючись з позовом до суду, Товариство з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт сплатило 176173,36 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №209406 від 13.12.2022 (а.с. 4).

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду судом справи по суті, Товариству з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт на підставі ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України слід повернути з Державного бюджету України 88086,68 грн. судового збору - 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України решта суми судового збору, сплаченого позивачем, у зв`язку із задоволенням позову слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 191, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фермерського господарства Західний Буг Юнака Сергія Петровича (44700,Волинська область, м. Володимир, вул. Ганни Жежко, 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт (45606, Волинська область, Луцький район, с. Рованці, вул. Промислова, 5А, код ЄДРПОУ 31496 грн. 20 коп. заборгованості, 869484 грн. 17 коп. пені, 2175081 грн. 30 коп. штрафу, 88086 грн. 68 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

3. Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Волинь-зерно-продукт (45606, Волинська область, Луцький район, с. Рованці, вул. Промислова, 5А, ) 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову платіжним дорученням № 209406 від 13.12.2022 в розмірі 88086 грн. 68 коп. (платіжне доручення № 209406 від 13.12.2022 знаходиться в матеріалах справи №903/953/22).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 28.02.2023.

Суддя І. О. Якушева