ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" лютого 2023 р. Справа № 924/859/22

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлусти У.О., розглянувши у залі судового засідання № 205 справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ютем-Інжиніринг", м. Буча Київської області

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 5687539,63 грн основного боргу, 1151214,95 грн інфляційних втрат, 130423,85 грн 3% річних, 821187,23 грн пені, 398127,77 грн штрафу,

Представники сторін:

позивач: Заторська О.А. - адвокат, представник за довіреністю

відповідач: Шадрін І.О. - представник згідно виписки

У судовому засіданні 28.02.2023 року відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 21.11.2022р. відкрито провадження у справі № 924/859/22 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі, надано строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 31.01.2023 р. закрито підготовче провадження у справі № 924/859/22 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ютем-Інжиніринг" звернулося до суду з позовом про стягнення з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" 5687539,63 грн основного боргу, 1151214,95 грн інфляційних втрат, 130423,85 грн 3% річних, 821187,23 грн пені, 398127,77 грн штрафу на підставі договору про виконання робіт № 698-29/20-124-01-20-12146 від 18.05.2020р. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що заборгованість відповідача сформувалась в результаті невиконання відповідачем встановленого в договорі строку на здійснення оплати належним чином виконаних робіт, факт виконання яких підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт, підписаних сторонами. На виконання умов договору підрядником було виконано роботи, а замовником прийнято на загальну суму 11104081,58 грн, з яких відповідачем здійснено оплату лише в розмірі 5416541,95 грн за період з 29.10.2021р. по 28.12.2021р. Згідно умов договору граничний строк оплати по останньому акту настав 27.01.2022р., але роботи, прийняті за актами, залишилися неоплаченими замовником. Крім того, на суму основного боргу позивачем нараховано 1151214,95 грн інфляційних втрат, 130423,85 грн 3% річних за період з 28.01.2022р. по 02.11.2022р., 821187,23 грн пені за період з 28.01.2022р. по 27.07.2022р., а також 398127,77 грн штрафу на підставі п. 9.5. договору.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив від 21.12.2022р., у якій щодо заперечень відповідача зазначає, зокрема, що невиконання зобов`язання контрагентами боржника (ДП "Енергоринок") не є поважною причиною порушення умов спірного договору. Крім того, виходячи з норм ПК України, сума ПДВ є податковим зобов`язанням саме постачальника (позивача), яка підлягає сплаті до Державного бюджету України. Ціна робіт встановлюється разом з ПДВ, а тому відокремлювати строки оплати робіт від строків оплати ПДВ неможливо. Разом з тим, здійснюючи платежі по договору, відповідач здійснював оплату за виконані роботи з урахуванням суми ПДВ. Також відповідач помилково заперечує наявність у спірному договорі умов щодо покладення на відповідача зобов`язань зі сплати пені та штрафу, оскільки п. 9.5. договору передбачено сплату замовником пені та додаткового штрафу у разі порушення ним строку оплати виконаних робіт.

Представником відповідача подано до суду відзив на позов від 06.12.2022р., у якому просить: відмовити у задоволенні позовних вимог; у разі ухвалення судом рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог позивача зменшити розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивача до їх розумного, реального і обґрунтованого розміру; у разі ухвалення судом рішення надати відповідачу відстрочення виконання такого рішення суду тривалістю 3 календарних місяці з моменту набрання таким рішенням суду законної сили, але не менше ніж до закінчення 2 календарних місяців з моменту припинення воєнного стану в Україні. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначає про неможливість здійснення повної оплати у визначені договором строки у зв`язку із скрутним фінансовим становищем та наявністю форс-мажорних обставин. Також безпідставними є нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки такі нарахування проведено на суму податку на додану вартість. Крім того, відповідач вказує, що укладений між сторонами договір не містить умов щодо покладення на відповідача зобов`язань зі сплати штрафних санкцій (пені, штрафу).

Представники сторін в судовому засіданні підтримали доводи викладені в своїх заявах по суті справи.

Перелік обставин, які є предметом доказування; та доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.

18.05.2020р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Ютем-Інжиніринг" (підрядник) та державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (замовник) укладено договір № 698-29/20-124-01-20-12146, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконати роботу: ДСТУ Б Д 1.1-1:2013. "Технічне переоснащення. Впровадження системи примусового скидання тиску із СГО з встановленням фільтруючого обладнання. Енергоблок № 2. Хмельницька АЕС. БМР" (роботи).

Відповідно до п. 1.2. договору код робіт, що є предметом закупівлі за цим договором, згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010:43.29 - Роботи будівельно-монтажні, інші.

Згідно п. 1.3. договору замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи відповідно до умов цього договору.

У відповідності до п. 1.4. договору обсяг та склад робіт, що виконуються підрядником за цим договором, визначаються кошторисною документацією.

Як передбачено п. 3.1. договору, ціна робіт за цим договором згідно з Протоколом узгодження договірної ціни (додаток № 1) становить 15920312,57 грн з ПДВ.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що оплата за цим договором здійснюється замовником протягом 30 кал. днів з дати підписання сторонами актів виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідки (форма КБ-3).

Підрядник має право отримати за виконані роботи оплату в розмірах і строки, передбачені цим договором (п. 5.2.2. договору).

Замовник зобов`язується оплатити виконані роботи у порядку та строки, передбачені цим договором (п. 5.3.3. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору місце виконання робіт: м. Нетішин, Хмельницька обл., ВП "Хмельницька АЕС", Енергоблок № 2, РВ.

Згідно п. 7.1. договору підрядник щомісячно до 25 числа надсилає замовнику акт виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідку про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3) в 2-х примірниках та звітну документацію. Замовник протягом 10 календарних днів з дня його одержання зобов`язаний підписати, скріпити печаткою і направити підряднику 1 примірник акту (форма КБ-2в) та 1 примірник довідки про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3) або надати мотивовану відмову від приймання виконаних робіт.

У відповідності до п. 7.2. договору у випадку мотивованої відмови замовника від виконаних робіт, сторони протягом 5 календарних днів з дня направлення підряднику мотивованої відмови від виконаних робіт, складають двохсторонній акт з переліком встановлених недоліків та необхідних доопрацювань, які виконуються за рахунок підрядника, і строками їх виконання.

Як передбачено п. 9.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України.

Пунктом 9.5. договору передбачено, що за порушення строку оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів замовник додатково сплачує підряднику штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його реєстрації в ДП "НАЕК "Енергоатом", за умови підписання його обома сторонами та скріплення печатками, і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором, а в частині гарантійних зобов`язань підрядника, що передбачені цим договором - договір діє до повного виконання сторонами гарантійних зобов`язань за договором (п. 12.1. договору).

Відповідно до протоколу узгодження договірної ціни на виконання робіт: ДСТУ Б Д 1.1-1:2013. "Технічне переоснащення. Впровадження системи примусового скидання тиску із СГО з встановленням фільтруючого обладнання. Енергоблок № 2. Хмельницька АЕС. БМР" сторони погодили розмір договірної ціни на виконання робіт по договору № 968-29 від 12.05.2020р. у сумі 15920312,57 грн з ПДВ. Цей протокол є підставою для проведення взаємних розрахунків і платежів між підрядником і замовником.

Сторонами підписано договірну ціну до договору № 698-29/20-124-01-20-12146 від 18.05.2020р. на будівництво ДСТУ Б Д 1.1-1:2013. "Технічне переоснащення. Впровадження системи примусового скидання тиску із СГО з встановленням фільтруючого обладнання. Енергоблок № 2. Хмельницька АЕС. БМР", що здійснюється в 2020 році, на суму 15920,3126 тис.грн, з яких 6485,40792 тис.грн - прямі витрати, 986,43664 тис.грн - загальновиробничі витрати, 5211,50498 тис.грн - інші супутні витрати, 535,638 тис.грн - прибуток, 47,9396 тис.грн - кошти на покриття адміністративних витрат, 2653,38543 тис.грн - ПДВ.

Сторонами підписано об`єктний кошторис № 2-1 на будівництво: Хмельницька АЕС. Енергоблок № 2. Реакторне відділення (додаток № 4 до договору № 698-29/20-124-01-20-12146 від 18.05.2020р.), кошторисна вартість якого становить 7471,84456 тис.грн, кошторисна трудомісткість - 26,78190 тис.люд.год., кошторисна заробітна плата - 2492,26696 тис.грн.

20.04.2021р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Ютем-Інжиніринг" (підрядник) та державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (замовник) укладено додаткову угоду № 1 до договору № 698-29/20-124-01-20-12146 від 18.05.2020р., відповідно до якої сторони погодили без зміни вартості договору внести зміни в Технічні вимоги, а саме: додаток № 2 (договірна ціна), додаток № 4 (об`єктний кошторис № 2-1) вважати такими, що втратили чинність. При цьому, сторони узгодили прийняти до виконання додаток № 1 (договірна ціна), додаток № 2 (зміни в Технічні вимоги), додаток № 3 (об`єктний кошторис № 2-1) до даної додаткової угоди № 1.

Відтак, сторонами підписано договірну ціну (додаток № 1 до договору № 698-29/20-124-01-20-12146 від 18.05.2020р.) на будівництво ДСТУ Б Д 1.1-1:2013. "Технічне переоснащення. Впровадження системи примусового скидання тиску із СГО з встановленням фільтруючого обладнання. Енергоблок № 2. Хмельницька АЕС. БМР", що здійснюється в 2021 році, на суму 15920,31257 тис.грн, з яких 6821,52662 тис.грн - прямі витрати, 871,46479 тис.грн - загальновиробничі витрати, 5016,29542 тис.грн - інші супутні витрати, 511,8314 тис.грн - прибуток, 45,80891 тис.грн - кошти на покриття адміністративних витрат, 2653,38543 тис.грн - ПДВ.

Сторонами підписано об`єктний кошторис № 2-1 на будівництво: Хмельницька АЕС. Енергоблок № 2. Реакторне відділення (додаток № 3 до договору № 698-29/20-124-01-20-12146 від 18.05.2020р.), кошторисна вартість якого становить 7692,99141 тис.грн, кошторисна трудомісткість - 25,59157 тис.люд.год., кошторисна заробітна плата - 2239,39954 тис.грн.

На виконання умов договору товариством з обмеженою відповідальністю "Ютем-Інжиніринг" (підрядник) було виконано роботи, а державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (замовник) прийнято роботи на загальну суму 11104081,58 грн, що підтверджується:

1) довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 1 від 29.01.2021р. на загальну суму 2090,50097 тис.грн, з яких: 943,19072 тис.грн - будівельні роботи, 798,89342 тис.грн - інші витрати, 348,41683 тис.грн - ПДВ; актом приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 29.01.2021р. на загальну суму 2090,50097 тис.грн;

2) довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 2 від 26.02.2021р. на загальну суму 1534,68101 тис.грн, з яких: 1033,51505 тис.грн - будівельні роботи, 245,38579 тис.грн - інші витрати, 255,78017 тис.грн - ПДВ; актом приймання виконаних будівельних робіт № 2 від 26.02.2021р. на загальну суму 1534681,01 грн;

3) довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 3 від 31.03.2021р. на загальну суму 1436,66126 тис.грн, з яких: 811,44220 тис.грн - будівельні роботи, 385,77552 тис.грн - інші витрати, 239,44354 тис.грн - ПДВ; актом приймання виконаних будівельних робіт № 3 від 31.03.2021р. на загальну суму 1436661,26 грн;

4) довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 4 від 15.04.2021р. на загальну суму 254,95842 тис.грн, з яких: 112,41943 тис.грн - будівельні роботи, 100,04592 тис.грн - інші витрати, 42,49307 тис.грн - ПДВ; актом приймання виконаних будівельних робіт № 4 від 15.04.2021р. на загальну суму 254958,42 грн.

5) довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 5 від 21.05.2021р. на загальну суму 99,74029 тис.грн, з яких: 48,50429 тис.грн - будівельні роботи, 34,61262 тис.грн - інші витрати, 16,62338 тис.грн - ПДВ; актом приймання виконаних будівельних робіт № 5 від 21.05.2021р. на загальну суму 99740,29 грн;

6) довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 6 від 19.11.2021р. на загальну суму 785,28286 тис.грн, з яких: 560,90808 тис.грн - будівельні роботи, 93,49430 тис.грн - інші витрати, 130,88048 тис.грн - ПДВ; актом приймання виконаних будівельних робіт № 6 від 19.11.2021р. на загальну суму 785282,86 грн;

7) довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 7 від 19.11.2021р. на загальну суму 1640,40056 тис.грн, з яких: 924,73741 тис.грн - будівельні роботи, 442,26306 тис.грн - інші витрати, 273,40009 тис.грн - ПДВ; актом приймання виконаних будівельних робіт № 7 від 19.11.2021р. на загальну суму 1640400,56 грн;

8) довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 8 від 29.10.2021р. на загальну суму 1400,11799 тис.грн, з яких: 845,10065 тис.грн - будівельні роботи, 321,66434 тис.грн - інші витрати, 233,35300 тис.грн - ПДВ; актом приймання виконаних будівельних робіт № 8 від 29.10.2021р. на загальну суму 1400117,99 грн;

9) довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 9 від 19.11.2021р. на загальну суму 720,16901 тис.грн, з яких: 514,35421 тис.грн - будівельні роботи, 85,78663 тис.грн - інші витрати, 120,02817 тис.грн - ПДВ; актом приймання виконаних будівельних робіт № 9 від 19.11.2021р. на загальну суму 720169,01 грн;

10) довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 10 від 28.12.2021р. на загальну суму 482,30054 тис.грн, з яких: 238,78892 тис.грн - будівельні роботи, 163,12820 тис.грн - інші витрати, 80,38342 тис.грн - ПДВ; актом приймання виконаних будівельних робіт № 10 від 28.12.2021р. на загальну суму 482300,54 грн.

11) довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 11 від 28.12.2021р. на загальну суму 659,26867 тис.грн, з яких: 491,67673 тис.грн - будівельні роботи, 57,71383 тис.грн - інші витрати, 109,87811 тис.грн - ПДВ; актом приймання виконаних будівельних робіт № 11 від 28.12.2021р. на загальну суму 659268,67 грн.

Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" частково сплачено вартість виконаних позивачем робіт в розмірі 5416541,95 грн, тобто акти приймання виконаних робіт №№ 1-5, що підтверджується банківськими виписками, а саме: від 26.03.2021р. на суму 1005000,00 грн, від 02.04.2021р. на суму 630000,00 грн, від 09.04.2021р. на суму 1000600,97 грн, від 26.04.2021р. на суму 252000,00 грн, від 28.04.2021р. на суму 252000,00 грн, від 13.05.2021р. на суму 215000,00 грн, від 14.05.2021р. на суму 132500,00 грн, від 25.05.2021р. на суму 201081,01 грн, від 28.05.2021р. на суму 100200,00 грн, від 04.06.2021р. на суму 600000,00 грн, від 09.06.2021р. на суму 200000,00 грн, від 15.06.2021р. на суму 254958,42 грн, від 25.06.2021р. на суму 473461,26 грн, від 06.08.2021р. на суму 99740,29 грн.

Решта суми вартості виконаних позивачем робіт в розмірі 5687539,63 грн, тобто акти приймання виконаних робіт №№ 6-11, залишилися несплаченими замовником.

Згідно листа від 28.02.2022р. № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022р.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Ютем-Інжиніринг" звернулося до відповідача із претензією від 16.08.2022р. № 0664/22, у якій просило сплатити заборгованість в розмірі 5687539,63 грн за невиконання взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати виконаних робіт по договору № 698-29/20-124-01-20-12146 від 18.05.2020р. Надіслання претензії підтверджується описом вкладення у цінний лист від 16.08.2022р., поштовою накладною 259 від 16.08.2022р., фіскальним чеком від 16.08.2022р., поштовим відстеженням від 26.10.2022р.

Сторонами складено акт звіряння взаємних розрахунків від 31.07.2022р., відповідно до якого заборгованість державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" перед позивачем становить 5687539,63 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії: Технічних вимог (додаток № 3 до договору № 698-29/20-124-01-20-12146 від 18.05.2020р.); зміни в Технічні вимоги (додаток № 2 до договору № 698-29/20-124-01-20-12146 від 18.05.2020р.); реєстри виконавчої документації по здаванню-прийманню робіт на об`єкті ДП "НАЕК "Енергоатом", ВП "Хмельницька АЕС", енергоблок № 2.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Абзац 2 частини 1 статті 175 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до норм статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносинам, що виникли між сторонами в процесі укладення і виконання договору про виконання робіт № 698-29/20-124-01-20-12146 від 18.05.2020р. притаманні ознаки, що характеризують відносини які виникають з договорів будівельного підряду (§3 Глава 61 ЦК України).

Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Відповідно до статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини 4 статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що у пункті 4.1. договору сторонами погоджено, що оплата за цим договором здійснюється замовником протягом 30 кал. днів з дати підписання сторонами актів виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідки (форма КБ-3).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що позивачем виконано роботи: ДСТУ Б Д 1.1-1:2013. "Технічне переоснащення. Впровадження системи примусового скидання тиску із СГО з встановленням фільтруючого обладнання. Енергоблок № 2. Хмельницька АЕС. БМР" на загальну суму 11104081,58 грн.

Вказані роботи відповідач прийняв, про що свідчать наявні у матеріалах справи засвідчені копії довідок про вартість виконаних будівельних робіт та актів приймання виконаних будівельних робіт (а.с. 51 - 149, том 1), підписаних та скріплених печатками підрядника та замовника. Будь-яких письмових заперечень чи зауважень до позивача по вказаним роботам відповідач не заявляв.

Впродовж періоду з 29.10.2021р. по 28.12.2021р. державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" частково сплачено вартість виконаних позивачем робіт в розмірі 5416541,95 грн, тобто акти приймання виконаних робіт №№ 1-5, що підтверджується банківськими виписками, а саме: від 26.03.2021р. на суму 1005000,00 грн, від 02.04.2021р. на суму 630000,00 грн, від 09.04.2021р. на суму 1000600,97 грн, від 26.04.2021р. на суму 252000,00 грн, від 28.04.2021р. на суму 252000,00 грн, від 13.05.2021р. на суму 215000,00 грн, від 14.05.2021р. на суму 132500,00 грн, від 25.05.2021р. на суму 201081,01 грн, від 28.05.2021р. на суму 100200,00 грн, від 04.06.2021р. на суму 600000,00 грн, від 09.06.2021р. на суму 200000,00 грн, від 15.06.2021р. на суму 254958,42 грн, від 25.06.2021р. на суму 473461,26 грн, від 06.08.2021р. на суму 99740,29 грн.

Разом з тим, решта суми вартості виконаних позивачем робіт в розмірі 5687539,63 грн, тобто акти приймання виконаних робіт №№ 6-11, залишилися несплаченими замовником.

Таким чином, заборгованість, що утворилась перед товариством з обмеженою відповідальністю "Ютем-Інжиніринг" за виконанні роботи: ДСТУ Б Д 1.1-1:2013. "Технічне переоснащення. Впровадження системи примусового скидання тиску із СГО з встановленням фільтруючого обладнання. Енергоблок № 2. Хмельницька АЕС. БМР" становить 5687539,63 грн.

Даний розмір заборгованості також підтверджується підписаним сторонами актом звіряння взаємних розрахунків від 31.07.2022р.

Судом враховано позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 05.03.2019р. у справі № 910/1389/18 про те, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Враховуючи, що доказів здійснення розрахунків за виконані та прийняті роботи у сумі 5687539,63 грн відповідач ані підряднику, ані суду не надав, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення зазначеної суми боргу підлягає задоволенню.

Як слідує із позовних вимог, позивачем заявлено до стягнення 1151214,95 грн інфляційних втрат та 130423,85 грн 3% річних за період з 28.01.2022р. по 02.11.2022р.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, провівши в системі "Законодавство" перерахунок 3% річних, дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення суму 130423,85 грн 3% річних (на суму боргу 5687539,63 грн за період з 28.01.2022р. по 02.11.2022р.).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання" №14 від 17.12.2013 року).

При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно необхідно рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня (лист Верховного Суду України №62-97р від 03.04.97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Щодо заявленої до стягнення суми втрат від інфляції судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19. Зокрема, при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 № 265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 - 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19). Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19).

Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100% (п. 28 постанови у справі № 905/21/19).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

При цьому, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019р. у справі № 905/600/18 дійшов висновку, що до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом здійснено перерахунок інфляційних втрат в системі "Законодавство", відповідно до якого вважає правомірною до стягнення суму інфляційних втрат у розмірі 1151214,95 грн (за період лютий 2022 року - вересень 2022 року (згідно розрахунку позивача) на суму боргу 5687539,63 грн).

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача згідно наданого розрахунку 821187,23 грн пені за період з 28.01.2022р. по 27.07.2022р., а також 398127,77 грн штрафу на підставі п. 9.5. договору.

За положеннями ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони у п. 9.5. договору передбачили, що за порушення строку оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів замовник додатково сплачує підряднику штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Судом здійснено перерахунок пені у системі "Законодавство", відповідно до якого вважає правомірною до стягнення суму пені у розмірі 821187,23 грн (за період з 28.01.2022р. по 27.07.2022р. на суму боргу 5687539,63 грн).

Позивач також просить стягнути з відповідача 398127,77 грн штрафу із розрахунку 7% за прострочення понад тридцять днів від вартості несплаченого боргу за виконані роботи.

Судом враховується, що статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Статтею 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

Тобто сторони у договорі передбачили можливість нарахування позивачем штрафу за порушення замовником строків оплати товару у розмірі 7% від вартості несплаченого боргу за виконані роботи, що узгоджується із приписами ст.ст. 230, 231 ГК України.

За таких обставин з огляду на п. 9.5. договору позивачем правомірно нараховано 398127,77 грн штрафу (5687539,63 грн * 7%), який підлягає стягненню.

Щодо нарахування одночасно штрафу та пені судом відзначається наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України передбачено що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості та штрафних санкцій згідно укладеного між сторонами договору.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК та статті 549 ЦК унормовано, що видами штрафних санкцій є штраф та пеня.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК, частиною 6 статті 231 ГК та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України.

При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З урахуванням викладеного, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто, не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018р. у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018р. у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018р. у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018р. у справі № 922/1720/17, 09.07.2018р. у справі № 903/647/17. Суд по даній справі не вбачає підстав для відступу від вказаної правової позиції.

Щодо зменшення штрафних санкцій.

Відповідач у клопотанні від 13.02.2023р. просить суд зменшити на 90% розмір штрафних санкцій у даній справі. В обґрунтування своєї позиції відповідач вказує на наявну фактичну ситуацію, що склалася в сфері енергосистеми України, важкий фінансовий стан, введення в Україні воєнного стану та невиконанням грошових зобов`язань перед відповідачем контрагентами. На підтвердження своїх доводів відповідачем долучено лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р., роздруківку повідомлення від 11.09.2022р. із офіційного сайту Державної інспекції ядерного регулювання України, інформаційний звіт про роботу ДП "НАЕК "Енергоатом" за грудень 2022р., звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) ДП "НАЕК "Енергоатом" за 1-3 квартали 2022 року.

Позивач заперечив щодо вищевказаного клопотання з підстав того, що проценти річних та інфляційні втрати є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації за користування коштами, належними до сплати кредитору.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Аналіз вказаних приписів дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 у справі № 916/553/19, від 07.11.2019 у справі № 920/437/19, від 04.03.2020 у справі № 908/2634/18, від 28.05.2020 у справі № 909/636/16, від 26.02.2020 у справі № 924/456/19.

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 917/104/19, від 21.11.2019 у справі № 916/553/19, від 07.11.2019 у справі № 920/437/19, від 11.02.2020 у справі № 911/867/19, від 25.02.2020 від у справі № 904/2542/19.

Оцінюючи обґрунтованість клопотання відповідача в частині зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд враховує, що відповідач є державним підприємством, на якого державою покладено спеціальні обов`язки на ринку електричної енергії, майно підприємства є державною власністю, а Кабінет Міністрів України передбачає у державному бюджеті видатки на фінансову підтримку гарантованого покупця для оплати електричної енергії, а також те, що порушення виконання зобов`язань за договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

З огляду на наведені обставини, суд вважає за можливе зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій - штрафу та пені на 50 %, у зв`язку з чим до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 410593,62 грн (821187,23 грн * 50%) та штраф у розмірі 199063,89 грн (398127,77 грн * 50%). Таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

При цьому, щодо правових підстав для зменшення розміру 3% річних та інфляційних суд зазнає наступне.

Інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для зменшення 3% річних та інфляційних.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.10.2021р. у справі № 910/8396/21, від 07.09.2022р. у cправі № 910/9911/21.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій підлягає частковому задоволенню.

Доводи відповідача стосовно того, що укладений між сторонами договір не містить умов щодо покладення на відповідача зобов`язань зі сплати штрафних санкцій (пені, штрафу) спростовуються змістом самого договору, зокрема п. 9.5. договору, який передбачає можливість нарахування підрядником пені та штрафу за порушення замовником строку оплати виконаних робіт. Договір про виконання робіт від 18.05.2020р. є чинним, не визнавався судом недійсним, зокрема і в частині нарахування пені та штрафу.

Щодо посилань відповідача на наявність об`єктивних і незалежних від нього обставин, а саме скрутним фінансовим становищем та наявністю форс-мажорних обставин, судом враховується наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

З аналізу наведеної норми слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

У п. 10.1 договору сторони врегулювали, що вони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, зазначених в п. 2 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін.

Сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів з моменту їх настання або припинення (п. 10.2 договору).

Згідно з п. 10.5 договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є Сертифікат Торгово-Промислової палати України.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) можуть бути засвідчені, зокрема Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами шляхом видання сертифікатів про такі обставини.

Однак відповідачем ні у порядку, передбаченому Законом України "Про торгово-промислові палати в Україні" та п. 10.5 договору, ні іншими належними та допустимими доказами не підтверджено наявності будь-яких обставини непереборної сили для відповідача і що саме такі обставини зробили неможливим виконання ним свого зобов`язання за договором.

З приводу доводів відповідача щодо безпідставності нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму податку на додану вартість (ПДВ) суд зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника сплатити інфляційні втрати та 3 % річних поширюється на усю суму грошового зобов`язання, яке прострочив боржник. При цьому, зважаючи на те, що ПДВ - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (податковий агент), то суми ПДВ є частиною грошового зобов`язання покупця. За таких обставин, позивач правомірно нарахував 3% річних та інфляційні втрати на суму заборгованості відповідача з врахуванням ПДВ.

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначені обставини справи у їх сукупності, положення законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 5687539,63 грн основного боргу, 1151214,95 грн інфляційних втрат, 130423,85 грн 3% річних, 410593,62 грн пені, 199063,89 грн штрафу. В решті позову в частині стягнення 410593,62 грн пені та 199063,89 грн штрафу суд відмовляє.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, при цьому при розподілі судового збору щодо вимоги про стягнення пені та штрафу судом беруться до уваги приписи п. 9 ст. 129 ГПК України.

Сума витрат на правову допомогу позивачем не заявлялась.

Щодо відстрочки виконання рішення суду.

Відповідач у відзиві на позов просить відстрочити виконання рішення суду у цій справі тривалістю 3 календарних місяці з моменту набрання рішенням законної сили, але не менше ніж до закінчення 2 календарних місяців з моменту припинення воєнного стану в Україні, з підстав вкрай важкого фінансового стану, початку військової агресії і введення в Україні воєнного стану.

Крім того, у клопотанні від 13.02.2023р. представник відповідача просить суд у разі ухвалення судом рішення у даній справі про повне або часткове задоволення позовних вимог надати відповідачу відстрочення виконання такого рішення суду тривалістю 1 (один) календарний рік з моменту набрання таким рішенням суду законної сили, але не менше ніж до закінчення 2 календарних місяців з моменту припинення воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022.

При цьому, позивач у запереченнях від 23.02.2023р. заперечив щодо зазначеного клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій та відстрочення виконання рішення суду, обґрунтувавши їх тим, що надані відповідачем звіти про фінансові результати ВП "Хмельницька АЕС" свідчать лише про недостатнє фінансування головною Компанією свого відокремленого підрозділу. В той же час у проміжної звітності емітента (ДП "НАЕК Енергоатом"), копія якої додана до клопотання, станом на квітень 2022 року значиться серед активів грошові кошти на рахунках в розмірі ,00 грн, що підтверджує можливість вчасного розрахунку з ТОВ "Ютем-Інжиніринг".

Розглядаючи клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, судом враховується, що частиною першою статті 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою відстрочки та розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Таким чином, відстрочити виконання судового рішення суд може лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим. При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

Суд враховує, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

В обґрунтування неможливості виконання зобов`язань перед позивачем, відповідач посилається на важкий фінансовий стан, початок військової агресії і введення в Україні воєнного стану та невиконанням грошових зобов`язань перед відповідачем контрагентами.

З приводу наведеного суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Стаття 42 Господарського кодексу України передбачає, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Тобто юридична особа самостійно, на власний ризик здійснює свою господарську діяльність, в тому числі укладає господарські договори і відповідає за наслідки їх невиконання.

Відповідно до ст. 218 ГК України, ст. 617 ЦК України, практики Європейського суду з прав людини (справа "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 (заява №59498/00), справа "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші) відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань та не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, а частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Необхідність відстрочення виконання рішення суду повинно обґрунтовуватися належними та допустимими доказами, що подаються стороною.

Скрутне фінансове становище відповідача, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом господарської діяльності відповідача як самостійного суб`єкта господарювання, а тому вказані обставини не є безумовними самостійними та достатніми підставами для відстрочення виконання судового рішення.

Належність відповідача до підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, не підтверджує наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим, що є необхідним для відстрочення виконання рішення та підлягає доказуванню з урахуванням положень ст.ст. 73-80 ГПК України.

Крім того, відповідачем не обґрунтовано доцільності відстрочення рішення суду саме на 1 рік та не надано доказів на підтвердження наявності у нього реальної можливості в майбутньому (через 1 рік) виконати рішення у цій справі. Натомість відстрочення виконання рішення не менше ніж до закінчення 2 календарних місяців з моменту припинення воєнного стану в Україні з огляду на невизначеність вказаного строку суперечить ч. 5 ст. 331 ГПК України, якою передбачено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Щодо наданих відповідачем доказів, то суд не бере їх до уваги, оскільки вони об`єктивно не відображають реальний фінансовий стан відповідача станом на час ухвалення судом рішення, так як звіти про фінансові результати містять інформацію станом за 9 місяців 2022 року. Водночас проміжна фінансова звітність емітента (ДП "НАЕК "Енергоатом") містить дані станом за ІІ квартал 2022 року. Разом з цим, у проміжної звітності емітента значиться серед активів грошові кошти на рахунках, що підтверджує можливість вчасного розрахунку з позивачем.

Також відповідачем доказово не доведено здійснення заходів забезпечення ядерної енергії та радіаційної безпеки, зокрема: здійснення середнього планово-попереджувального ремонту енергоблока № 1, здійснення робіт з технічного обслуговування та ремонту електротехнічного обладнання, здійснення ремонту якорів збудників, роторів турбогенератора, здійснення заходів стосовно укріплення та захисту електротехнічного обладнання на відкритих розподільчих пристроях.

Разом з цим, відповідачем не було подано до суду доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності (тощо). Суд відмічає, що при вирішенні питання про надання відстрочки необхідно врахувати, що спір у цій справі виник саме з вини відповідача у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідних платежів.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "ІммобільяреСаффі" проти Італії", № 22774/93).

Враховуючи те, що існування заборгованості підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Водночас, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

З огляду на вищевикладене, враховуючи заперечення позивача, вину відповідача у простроченні зобов`язань з оплати заборгованості за виконані роботи за укладеним із позивачем договором, матеріальні інтереси обох сторін та беручи до уваги, що відповідачем всупереч ч. 3 ст. 13 ГПК України не надано доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності коштів та винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання відстрочення виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотань відповідача про відстрочення виконання рішення суду у справі № 924/859/22.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений права на звернення до суду із заявою про відстрочення, розстрочення виконання рішення суду за наявності доказів існування підстав для відстрочення, розстрочення виконання рішення.

Керуючись статтями 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Ютем-Інжиніринг", м. Буча Київської області до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 5687539,63 грн основного боргу, 1151214,95 грн інфляційних втрат, 130423,85 грн 3% річних, 821187,23 грн пені, 398127,77 грн штрафу задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3 ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20 ідентифікаційний код 21313677) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ютем-Інжиніринг" (08292, Київська область, м. Буча, вул. Леха Качинського, 3, а/с 1082, ідентифікаційний код 30568,63 грн (п`ять мільйонів шістсот вісімдесят сім тисяч п`ятсот тридцять дев`ять гривень 63 коп.) основного боргу, 1151214,95 грн (один мільйон сто п`ятдесят одну тисячу двісті чотирнадцять гривень 95 коп.) інфляційних втрат, 130423,85 грн (сто тридцять тисяч чотириста двадцять три гривні 85 коп.) 3% річних, 410593,62 грн (чотириста десять тисяч п`ятсот дев`яносто три гривні 62 коп.) пені, 199063,89 грн (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістдесят три гривні 89 коп.) штрафу, 122827,40 грн (сто двадцять дві тисячі вісімсот двадцять сім гривень 40 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову в частині стягнення 410593,62 грн пені та 199063,89 грн штрафу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення господарського суду Хмельницької області подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.02.2023 року.

Суддя С.В. Заверуха

Відрук. 3 примірн.

1 - до справи;

2, 3 - відповідачу (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; 30100, м. Нетішин, Хмельницька обл., вул. Енергетиків, 20) реком. з повід.

Електронні адреси:

позивача - ;

відповідача - ; ;