ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2023 р. Справа№ 910/9907/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Олексюк О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 26.01.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САНБУМ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2022

у справі №910/9907/22 (суддя Турчин С.О.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ОВЕН"

про забезпечення позову

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ОВЕН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "САНБУМ"

про стягнення 1 632 080,02 грн.

В судовому засіданні 26.01.2023 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ОВЕН" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "САНБУМ" про стягнення 1 632 080,02 грн, з яких: 914 899,26 грн - сума попередньої оплати, 532 471,37 грн - неустойка, 182 979,85 грн - штраф, 1 729,54 грн - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки ТМЦ №1402/22 від 14.02.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 03.11.2022.

01.11.2022 позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову, а саме:

накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "САНБУМ", що знаходяться в банківських установах на рахунках, що будуть виявлені виконавчою службою чи приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, в межах ціни - 1 632 080,02 грн.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду м.Києва від 04.11.2022 у справі №910/9907/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ОВЕН" про забезпечення позову задоволено.

З метою забезпечення позову у справі №910/9907/22:

накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "САНБУМ", що знаходяться в банківських установах на рахунках, що будуть виявлені виконавчою службою чи приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, в межах ціни - 1 632 080,02 грн.

Ухвала мотивована тим, що обраний позивачем захід забезпечення позову, а саме: накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "САНБУМ", у межах заявленої до стягнення суми, є обґрунтованим, адекватним, відповідає предмету спору, спрямований запобіганню виникненню можливих перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позову, з урахуванням того, що відповідачем тривалий час не вживаються дії щодо повернення заявлених до стягнення грошових коштів, у той час як невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позову, а також захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Суд вважав обґрунтованими доводи заявника про існування підстав для накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах заявленої суми, з огляду на те, що предметом спору є вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27 червня 2019 у справі №916/73/19, у постанові від 24 лютого 2021 у справі №916/2364/20, від 17.06.2022 у справі №910/2382/21.

За висновками суду, немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір.

Заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи позивача, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, відповідач 21.11.2022 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі.

Апелянт не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її такою, що постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд вказує, що фактично єдиним джерелом погашення заборгованості за рішенням суду у цій справі можуть бути лише грошові кошти, які акумулюються (перебуватимуть) на рахунках, що належать відповідачу; в той же час не зазначає яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову про стягнення коштів;

- позивач здійснив оплату товару на свій власний ризик, раніше ніж терміни, встановлені договором, апелянт з метою належного виконання договору поставки, на підставі договору поставки з ТОВ «ШАЛІМАР ГРУП», який є виробником продукції, зарахував на розрахунковий рахунок вказаного товариства 682 751,04 грн. згідно платіжних доручень №13 від 18.02.2022 та №15 від 21.02.2022;

- через початок бойових дій, в тому числі на території Київської та Дніпропетровської областей, виконати умови договору в строк не представилось можливим, що на думку апелянта є об`єктивним фактором, що став причиною такого не виконання;

- ТОВ «ШАЛІМАР ГРУП», яке здійснювало діяльність в смт. Меліоративне, у зв`язку з постійними ракетними обстрілами окупаційних військ території заводу та прилеглої до нього території, з метою збереження життя працівників було прийнято рішення про зупинення виробництва плит на підприємстві та виїзд працівників на безпечні місця, тому апелянт згідно видаткової накладної №54 від 18.10.2022 та №55 від 21.10.2022 здійснив поставку для ТОВ «АГРО-ОВЕН» товару на суму 15 588,07 грн та 23 375,04 грн відповідно, але позивач видаткові накладні, підписані зі своєї сторони, не повернув відповідачу;

- на сьогоднішній день у апелянта існує близько 12 контрагентів, з якими він здійснює господарську діяльність, в тому числі по зовнішньоекономічному контракту №2 від 11.11.2022 та по контракту №12/08 від 12.08.2022, тому накладення арешту на рахунки апелянта позбавляє останнього можливості виконувати свої зобов`язання по контрактам та створює ситуацію, при якій апелянт може втратити можливість співпраці з даними контрагентами;

- у апелянта наявні зобов`язання по кредитним договорам з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», арешт, накладений на рахунки фактично унеможливлює виконання ним перед банком своїх зобов`язань та може стати підставою для нарахування банком штрафних санкцій, що суд першої інстанції не перевірив;

- щодо тверджень позивача про наявність у одного з бенефіціарів компанії реєстрації на тимчасово окупованій території, що частково позбавляє можливості фактичної відповідальності за грошовими зобов`язаннями апелянта, зазначає, що згідно статуту відповідача учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом, тому не розуміє, яким чином місце реєстрації бенефіціара апелянта стосується можливості чи неможливості виконання ним своїх зобов`язань;

- судом не зазначено в ухвалі жодних достатніх підстав, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі. До заяви не додано доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів також не наведені, що є підставою, на думку апелянта, для скасування ухвали про вжиття заходів до забезпечення позову.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9907/22.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "САНБУМ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2022 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/9907/22.

26.12.2022 матеріали оскарження у справі №910/9907/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Санбум" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 04.11.2022 у справі №910/9907/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Санбум" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2022 у справі №910/9907/22, розгляд справи призначено на 26.01.2023.

Заявлене представником позивача клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату - після перегляду рішення по суті, чи набрання рішенням по справі №910/9907/22 від 21.12.2022 чинності, що надійшло до суду електронною поштою 26.01.2023, колегією суддів відхилено з підстав необґрунтованості.

Явка представників сторін

В судовому засіданні апеляційної інстанції 26.01.2023 представники відповідача підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 26.01.2023 заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив її відхилити, ухвалу залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована такими обставинами:

- станом на день звернення до суду заборгованість перед позивачем не погашена, проте відповідачем здійснюється господарська діяльність, направлена на отримання прибутку;

- з сайту https://youcontrol.com.ua/ позивачу стало відомо, що Товариство з обмеженою відповідальністю "САНБУМ" має розмір статутного капіталу 1700000,00 грн у процесі припинення не перебуває, здійснює свою діяльність, має у власності 1 об`єкт нерухомого майна, який знаходиться на непідконтрольній Україні території та має задовільний рівень фінансової стійкості компанії;

- одним з бенефіціарів відповідача є фізична особа, що має реєстрацію на тимчасово окупованій території, що частково позбавляє можливості фактичної відповідальності за грошовими зобов`язаннями відповідача. Після початку військової агресії РФ проти України після 24.02.2022, контактні особи відповідача уникають переговорів, одночасно боржником здійснюється господарська діяльність, укладаються контракти, реалізовується власна продукція. Також заявник вказує, що керівник юридичної особи - Пономар В.С. зареєстрований в м. Донецьк та є учасником 5 юридичних осіб з відповідною реєстрацію: 83048, Донецька область, місто Донецьк, Київський, вулиця АРТЕМА, 102-А, квартира 7.

На переконання позивача, виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у разі задоволення позовних вимог позивача, безпосередньо залежатиме від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів у присудженій до стягнення сумі.

Предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення попередньої оплати у сумі 914899,26 грн, а також нарахованих у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання 532471,37 грн - неустойки, 182979,85 грн - штрафу, 1729,54 грн - 3% річних.

Як вбачається із матеріалів справи, цей спір стосується, зокрема, виконання відповідачами зобов`язань за договором поставки ТМЦ №1402/22 від 14.02.2022 в частині поставки оплаченого позивачем товару.

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, а отже застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову, дійсно полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За положеннями ст. ст. 136, 137 ГПК України заходи забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Так, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі №1-6/2011 судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст. 55 Конституції України.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є запобігання можливому порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Цим забезпечується можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Тобто, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулася з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст.136 ГПК України, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповівдачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, зважаючи на практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

За ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення. У свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20).

Судом, згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "САНБУМ" (Інформаційні довідки №314228263 від 04.11.2022), встановлено, що за відповідачем зареєстроване нерухоме майно, а саме: будівля складу-навісу готової продукції площею 541 кв.м., що знаходиться у м. Донецьк, тобто на непідконтрольній Україні території.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо наявності у відповідача на праві власності нерухомого майна, за рахунок якого можна було б задовольнити вимоги позивача у цій справі, з розташуванням на підконтрольній Україні території.

Наразі, єдиним джерелом погашення заборгованості за рішенням суду у цій справі, фактично, можуть бути лише грошові кошти, що акумулюються (перебуватимуть) на рахунках, що належать відповідачу.

З урахуванням того, що відповідачем тривалий час не вживаються дії щодо повернення заявлених до стягнення грошових коштів, у той час як невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позову, а також захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, місцевий господарський суд, дослідивши викладені заявником доводи та надані на підтвердження цих доводів докази, дійшов обґрунтованого висновку, що обраний позивачем захід забезпечення позову, а саме: накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "САНБУМ", у межах заявленої до стягнення суми, є обґрунтованим, адекватним, відповідає предмету спору, спрямований запобігання виникненню можливих перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Оскільки предметом спору є вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів, обґрунтованими є доводи заявника про існування підстав для накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах заявленої суми, що узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27 червня 2019 у справі №916/73/19, у постанові від 24 лютого 2021 у справі №916/2364/20, від 17.06.2022 у справі №910/2382/21.

Судом правильно зазначено, що застосування такого заходу не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір.

Заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Посилання апелянта на те, що з метою належного виконання договору поставки, на підставі договору поставки з ТОВ «ШАЛІМАР ГРУП», який є виробником продукції, зарахував на розрахунковий рахунок вказаного товариства 682 751,04 грн. згідно платіжних доручень №13 від 18.02.2022 та №15 від 21.02.2022, колегією суддів оцінюються критично, оскільки

до апеляційної скарги відповідачем подано копію договору поставки залізобетонних виробів №ДГ-0000017 від 03.03.2021, укладеного з ТОВ «ШАЛІМАР ГРУП», в той час як з позивачем ТОВ «САНБУМ» було укладено договір поставки ТМЦ №1402/22 від 14.02.2022.

Подані відповідачем копії видаткових накладних №54 від 18.10.2022 та №55 від 21.10.2022 на підтвердження здійснення поставки для ТОВ «АГРО-ОВЕН» товару на суму 15 588,07 грн та 23 375,04 грн відповідно, із зазначенням, що позивач видаткові накладні, підписані зі своєї сторони, не повернув відповідачу, колегією суддів оцінюються критично, оскільки

в них зазначено про поставку товару: блок ФБС 12.3.6, блок ФБС 24.3.6, блок ФБС 9.3.6, блок ФБС 12.4.6, блок ФБС 9.5.6, блок ФБС 24.4.6, блок ФБС 24.5.6, блок ФБС 24.6.6; в той час як відповідно до специфікації №1 від 14.02.2022 до договорупоставки ТМЦ №1402/22 від 14.02.2022, відповідач повинен був поставити плиту багатопустотну ПК 33.15.8 в кількості 75 шт на суму 249 999,75 грн без ПДВ, плиту огорожі ПКН 60-20 в кількості 110 шт на суму 512 416,30 грн без ПДВ.

Посилання апелянта на те, що на сьогоднішній день у нього існує близько 12 контрагентів, з якими він здійснює господарську діяльність, в тому числі по зовнішньоекономічному контракту №2 від 11.11.2022 та по контракту №12/08 від 12.08.2022, копії яких долучив до матеріалів апеляційної скарги, не свідчать про те, що накладення арешту на рахунки апелянта позбавляє останнього можливості виконувати свої зобов`язання по контрактам та створює ситуацію, при якій апелянт може втратити можливість співпраці з даними контрагентами.

Долучення до апеляційної скарги копії кредитного договору з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» №011/16826/01301161 від 26.11.2021 з додатком до нього та копії кредитного договору з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» №011/16826/01178782 від 10.08.2021 з додатком до нього та посилання на те, що арешт, накладений на рахунки фактично унеможливлює виконання ним перед банком своїх зобов`язань та може стати підставою для нарахування банком штрафних санкцій, що суд першої інстанції не перевірив, не підтверджені належними та допустимими доказами на підтвердження викладеного, наявності у відповідача прострочених зобов`язань та інше.

Судом правильно оцінені твердження позивача про наявність у одного з бенефіціарів компанії реєстрації на тимчасово окупованій території, що частково позбавляє можливості фактичної відповідальності за грошовими зобов`язаннями апелянта, незалежно від того, що передбачено відповідачем у статуті підприємства.

З огляду на те, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, місцевий господарський суд за встановлених обставин дійшов обґрунтованого висновку про забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позовоу - 1 632 080,02 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Санбум" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2022 у справі №910/9907/22.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САНБУМ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2022 у справі №910/9907/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2022 у справі №910/9907/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплату судового збору за одання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "САНБУМ".

4. Матеріали оскарження у справі №910/9907/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 28.02.2023.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко