ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року Справа № 902/470/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Гудак А.В.

суддя Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Спецземтехніка" на рішення господарського суду Вінницької області від 17.11.22р. у справі № 902/470/22 (суддя Нешик О.С., повний текст рішення складено 01.12.2022 року)

за позовом Могилів-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вендичанської селищної ради

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд"

2) Приватного підприємства "Спецземтехніка"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів:

1) Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області

2) ОСОБА_1

про витребування земельної ділянки

за участю представників:

прокуратури - Безпалова В.В.

позивача - не з`явився,

відповідача 1 - не з`явився,

відповідача 2- не з`явився,

третьої особи 1 - ОСОБА_2 ,

третьої особи 2 - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 17.11.2022 року у справі №902/470/22 позов задоволено повністю. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд" на користь Вендичанської селищної ради земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :10:004:0115 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району). Витребувано у Приватного підприємства "Спецземтехніка" на користь Вендичанської селищної ради земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :10:004:0115 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд" на користь Вінницької обласної прокуратури 2481,00 грн витрат зі сплати судового збору. Стягнуто з Приватного підприємства "Спецземтехніка" на користь Вінницької обласної прокуратури 2481,00 грн витрат зі сплати судового збору. Повернуто Вінницькій обласній прокуратурі з Державного бюджету України 2480,00 грн судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №862 від 02.06.2022.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, зокрема, що ОСОБА_1 на час отримання у власність спірної земельної ділянки (28.11.2019) використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Відтак, наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-СГ від 28.11.2019 суперечить актам цивільного законодавства, порушує інтереси держави в особі органу місцевого самоврядування, тому є незаконним.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави незаконно та поза її волею, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора та наявності правових підстав для витребування спірної земельної ділянки у ТОВ "Глобал Агроленд" та ПП "Спецземтехніка".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Спецземтехніка" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Вінницької області від 17.11.2022 року у справі №902/470/22, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-2 вказує, зокрема, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, а саме ст. 125 Земельного кодексу України, якою визначено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Вказує, що ОСОБА_1 використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у першу чергу за кадастровим номером :10:004:0115 площею 2 га, право власності на яку було зареєстровано 07.12.2019 року в Державному реєстрі речового права на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, і лише 12.12.2019 року зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0643 площею 2 га.

Відповідач-2 вважає, що право на безоплатне отримання земельної ділянки ОСОБА_1 реалізовано в момент державної реєстрації права власності, а не в момент видачі Наказу ГУ Держгеокадастр, з огляду на що безпідставними є висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та витребування спірної земельної ділянки з власності та користування відповідачів.

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області подало суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких просить апеляційну скаргу ПП «Спецземтехніка» задоволити, рішення Господарського суду Вінницької області від 17.11.2022 року по справі №902/470/22 скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вінницька обласна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

В судове засідання, що відбулося 21.02.2023 з`явилися прокурор та представник ГУ Держгеокадастру, інші учасник не забезпечили явку своїх представників в судове засідання, хоча повідомлялися про дату, час та розгляд справи.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що копія ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.01.2023 року направлялась третій особі у справі ОСОБА_1 , на адресу його проживання зазначену в довідці Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про реєстрацію місця проживання (т.1., а.с. 206), однак вказане поштове повідомлення повернулось до суду без вручення, причиною повернення підприємством поштового зв`язку вказано "адресат відсутній за вказаною адресою".

Колегія суддів зауважує, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Крім того, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19).

Таким чином, судом було вжито всіх можливих заходів щодо належного повідомлення третьої особи ОСОБА_1 про час і місце судового засідання, яке відбулося 21.02.2023.

Також колегія суддів звертає увагу, що інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення за допомогою контакт-центру суду та/або за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, реалізовуючи своє право згідно ст.42, 43 ГПК України.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів для того, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Олександр Шевченко проти України", "Трух проти України").

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка учасників справи, повідомлених в установленому порядку про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Визначальним з урахуванням наведених норм є можливість розгляду справи в даному судовому засіданні, а не явка в судове засідання представників сторін/учасників.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість завершення розгляду апеляційної скарги без участі представників позивача, відповідачів та третьої особи-2 за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

10.09.2019 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшло клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с.47-48,т.1).

За результатами розгляду такого клопотання Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області видано наказ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" №2-16463/15-19-СГ від 20.09.2019 (а.с. 46, т.1).

04.11.2019 на адресу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшло клопотання ОСОБА_1 від 04.11.2019 (а.с.42,т.1) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га, яка розташована на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-СГ від 28.11.2019 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель державної власності у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :10:004:0115, що розташована на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства (а.с.41, т.1).

На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-СГ від 28.11.2019 державним реєстратором Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району 07.12.2019 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:004:0115 за ОСОБА_1 (номер та дата запису про право власності 34625493 від 07.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228) (а.с.31-33,т.1).

23.12.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1121 (а.с.74-75,т.1).

За умовами договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2019 ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,00 га (кадастровий номер :10:004:0115) в межах згідно з планом (абз.1 п.1.1. цього договору).

Відповідно протоколу №2 від 03.02.2020 загальних зборів учасників ТОВ "Глобал Агроленд", зокрема по другому питанню порядку денного прийнято рішення про прийняття, як внеску від ОСОБА_3 до статутного капіталу відповідача 1 нерухомого майно, а саме 250 земельних ділянок загальною площею 500,00 га та вартістю 2500000,00 грн (а.с.86,т.1), в тому числі спірну земельну ділянку.

Згідно з Актом прийому-передачі майна б/н від 05.02.2020 ОСОБА_3 передав вищезазначену земельну ділянку ТОВ "Глобал Агроленд" як внесок до статутного капіталу товариства (а.с.76-85, т.1).

Відповідно до актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки з кадастровим номером :10:004:0115 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд", право власності якого зареєстровано 24.02.2020, номер запису про право власності 35716406.

04.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд" (далі також - Орендодавець) та Приватним підприємством "Спецземтехніка" (далі також - Орендар) укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :10:004:0115 (а.с.87-89,т.1). Право оренди земельної ділянки відповідача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.03.2020, номер запису про речове право: 36086783.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 також було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0643, площею 2,00 га 12.12.2019 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» №2-8746/15-19-сг від 29.05.20219, номер запису про право власності 34677967, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239.

В матеріалах справи також міститься копія наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» №2-8746/15-19-сг від 29.05.20219, згідно якого надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :03:000:0643, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства (а.с.38,т.1).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 02.05.2022 року Могилів-Подільська окружна прокуратура звернулась з листом №53-1455вих-22 до Вендичанської селищної ради щодо встановленого факту незаконного вибуття з власності держави земельної ділянки з кадастровим номером :10:004:0115 (а.с. 90-91, т.1).

У відповідь на вказаний лист, 09.05.2022 року Вендичанська селищна рада повідомила Могилів-Подільську окружну прокуратуру, що позбавлена можливості самостійно звернутися до суду з позовом про витребування зазначеної земельної ділянки, у зв`язку з відсутністю коштів та просить прокуратуру звернутися з вказаним позовом до суду (а.с. 92, т.1).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає що прокурором дотримано порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів Вендичанської селищної ради.

Оцінюючи наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі та витребування земельної ділянки з кадастровим номером :10:004:0115 у відповідачів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 22 Земельного кодексу України (у ред. чинній на час виникнення спірних правовідносин) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до статей 81, 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно із ч. 6, 8, 9 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у приватну власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч.4 ст.116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-СГ від 28.11.2019 державним реєстратором Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району 07.12.2019 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:004:0115 за ОСОБА_1 (номер та дата запису про право власності 34625493 від 07.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228) (а.с.31-33,т.1).

Однак, наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» №2-8746/15-19-сг від 29.05.20219, вже було надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :03:000:0643, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства (а.с.38,т.1). В подальшому, 12.12.2019, ОСОБА_1 зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0643 в Державному реєстрі речових прав.

Отже, колегією суддів встановлено, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-СГ від 28.11.2019 виданий всупереч приписам ч.4 ст. 116 Земельного кодексу України, оскільки спрямований на повторне отримання у власність ОСОБА_1 землі сільськогосподарського призначення у межах безоплатної приватизації.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги з посиланням на приписи ст. 125 Земельного кодексу України про те, що спірна у даній справі земельна ділянка з кадастровим номером :10:004:0115 правомірно приватизована Злагодою В.М., оскільки право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ним 07.12.2019, тоді як право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0643 зареєстровано 12.12.2019, тобто пізніше, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пункт 1 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі, в тому числі, інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності, реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи змінюються речові права (аналогічні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15, від 20.05.2020 у справі №911/1902/19).

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)).

З огляду на викладене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що хоча відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права, однак підставою для такої реєстрації у даному випадку є саме наказ ГУ Держеокадастру щодо відведення земельної ділянки у власність фізичній особі, як юридичний факт з якого виникло речове право (право власності).

Оскільки державна реєстрація права власності на земельну з кадастровим номером :10:004:0115 відбулася на підставі протиправного наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-СГ від 28.11.2019, виданого всупереч ч.4 ст.116 Земельного кодексу України, безпідставними є доводи апеляційної скарги, що саме з моменту реєстрації права власності на земельну ділянку з вказаним кадастровим номером ОСОБА_1 реалізував своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц зроблено висновок, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - "суд знає закони". Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення. Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-СГ від 28.11.2019 суперечить актам цивільного законодавства, порушує інтереси держави в особі органу місцевого самоврядування, тому є незаконним, а повторне отримання у власність ОСОБА_1 землі сільськогосподарського призначення у межах безоплатної приватизації призвело до безпідставного вибуття земельної ділянки з кадастровим номером :10:004:0115 із державної власності.

У контексті частини третьої статті 16 ЦК України до позовів щодо захисту речових прав на нерухоме майно відноситься, зокрема, віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Зміст приписів ст. 387 ЦК України свідчить, що предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення майна з чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Стаття 388 ЦК України встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що прокурором обрано належний та ефективний спосіб захисту інтересів держави та обґрунтовано заявлено позов про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :10:004:0115 в останнього набувача (власника), яким є ТОВ "Глобал Агроленд".

Стосовно позовних вимог про витребування земельної ділянки в орендаря ПП "Спецземтехніка", колегія суддів вважає за необхідне наступне.

04.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд" (далі також - Орендодавець) та Приватним підприємством "Спецземтехніка" (далі також - Орендар) укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :10:004:0115 (а.с.87-89,т.1). Право оренди земельної ділянки відповідача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.03.2020, номер запису про речове право: 36086783.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

При цьому, правовою підставою для витребування земельної ділянки у орендаря є ч. 1 ст. 387 ЦК України, яка визначає право власника на витребування свого майна від будь-якого незаконного володільця.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що право оренди - це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування цим майном. Орендар як володілець і користувач земельною ділянкою фактично утримує її у себе та використовує.

Отже, в порядку віндикаційного позову власник має право витребувати земельну ділянку від її орендаря, який набув це право на підставі укладеного з добросовісним набувачем договору оренди.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що право оренди є похідним від права власності, витребування майна у комунальну власність від ТОВ "Глобал Агроленд" припиняє правомочності відповідача-1 як власника землі та орендодавця, а тому є підставою для витребування земельної ділянки у орендаря ПП "Спецземтехніка".

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові КЦС ВС від 17.11.2021 у справі №672/386/20.

Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст. 73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 17.11.22р. у справі №902/470/22 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного підприємства "Спецземтехніка" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "24" лютого 2023 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Василишин А.Р.