ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2023 р. Справа№ 927/603/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 28.02.2023 у справі №927/603/22 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційних скарг заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2022, повний текст якого складений 21.10.2022

у справі № 927/603/22 (суддя Ноувен М.П.)

за позовом керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах державі в особі: 1. Відділу освіти, молоді та спорту Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області,

2. Північного офісу Державної аудиторської служби

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»

про стягнення 350 656,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року керівник Новгород-Сіверської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та Північного офісу Державної аудиторської служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут», у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 1 безпідставно набуті кошти в сумі 350 656,39 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор послався на те, що:

- при укладанні позивачем 1 та відповідачем додаткових угод № 2 від 28.02.2020, № 3 від 27.03.2020, № 4 від 27.04.2020, № 5 від 29.10.2020, № 6 від 30.10.2020, № 7 від 30.11.2020 до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41DB147-664-20 від 31.01.2020 було порушено вимоги п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору), а саме змінено ціну за одиницю товару у бік збільшення за відсутності відповідного коливання ціни такого товару на ринку, внаслідок чого безпідставно зменшено обсяги закупівлі, а відтак ці додаткові угоди є нікчемними в силу приписів ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору);

- внаслідок укладення спірних додаткових угод інтересам держави заподіяні збитки у вигляді надмірно сплачених грошових коштів в сумі 350 656,39 грн., які підлягають поверненню.

Підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом та представництва інтересів держави зазначено, що позивачами, як органами уповноваженими на здійснення відповідних функцій держави у спірних правовідносинах, не вжито належних заходів щодо усунення порушень в межах своїх повноважень, в тому числі шляхом звернення до суду, в той час як укладення спірних угод призвело до безпідставної зміни істотних умов спірного договору після його укладення та зростання ціни за одиницю товару, до покладення на бюджетну установу економічно невигідних зобов`язань щодо необґрунтованого витрачання бюджетних коштів, що вказує на порушення інтересів держави.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції керівником Новгород-Сіверської окружної прокуратури подано заяву про зміну підстав позову, у якій він просить змінити підставу визнання нікчемними додаткових угод №5 від 29.10.2020, №6 від 30.10.2020, №7 від 30.11.2020 з абз. 2 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі» на абз. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції на дату, коли було розпочату вказану в позовній заяві закупівлю), внаслідок порушення при їх укладенні п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», замість зазначеного в позові п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Суд першої інстанції дійшов висновку, що зміна прокурором посилання на норми матеріального права не є зміною підстав позову та, з огляду на те, що уточнення правових підстав позову не є порушенням ГПК України, прийняв вказану заяву прокурора до розгляду.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби та Відділу освіти, молоді та спорту Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області відсутні, оскільки Держаудитслужба наділена правом порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, за результатами проведених заходів державного фінансового контролю, які у даному випадку не проводились, а Відділ є самостійним суб`єктом господарювання, який має можливість звернутись до суду із позовом самостійно. Відповідач вважає, що прокурор не надав доказів, що уповноважений орган, в інтересах якого він звернувся з позовом, не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження щодо захисту інтересів;

- вимогами чинного законодавства не передбачено якими саме документами має бути підтверджено коливання ціни, тому посилання прокурора про те, що надані відповідачем висновок «Української енергетичної біржі», цінові довідки ДП «Держзовнішінформ» та Львівської торгово-промислової палати не можуть підтверджувати коливання цін на природний газ є необґрунтованими;

- зміна ціни природного газу відбулась у межах 10%, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» та спірним договором, а внесення змін до цього договору не призвело до збільшення його загальної ціни;

- у п. 4.6 спірного договору сторонами погоджено, що у разі переплати вартості газу сума такої переплати зараховується постачальником в рахунок оплати газу на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача за його письмовою вимогою, а отже у випадку встановлення факту недійсності (нікчемності) спірних додаткових угод переплачена сума коштів повинна бути зарахована або повернута споживачу відповідно до вказаного у п. 4.6 порядку;

- відсутні правові підстави для вимоги щодо повернення коштів відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, оскільки позивач не сплатив повну суму за зазначений у спірному договорі (первісний) обсяг природного газу, який мав би йому поставити відповідача, а сплатив за фактично спожитий ним обсяг цього газу.

Також відповідач зазначив про безпідставність застосування прокурором до Додаткових угод №5-7 редакції Закону України «Про публічні закупівлі», що діяла до 19.04.2020, оскільки ці додаткові угоди були укладені під час дії нової редакції вказаного закону.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2022 у справі №927/603/22 позов задоволений частково, до стягнення з відповідача на користь позивача 1 присуджено кошти у розмірі 78 210,37 грн., у решті позову відмовлено.

При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції дійшов висновку про те, що:

- надані відповідачем документи, які стали підставою для укладення додаткових угод №2-6, не містять будь-якої інформації саме про факт коливання цін на природний газ у порівняні з моментом укладення договору, початком періоду застосування нової ціни та моментом звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до договору в частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару, а тому ці довідки не можуть бути об`єктивним підтвердженням коливання ціни природного газу на ринку;

- оскільки станом на дату укладення додаткових угод №2-6 не підтверджено належними доказами коливання ціни товару у сторону збільшення, та, як наслідок, ці угоди укладено за відсутності визначених на те законодавчих підстав, при укладенні наступної додаткової угоди №7 було порушено визначену Законом України «Про публічні закупівлі» граничну 10% межу зміни ціни товару, визначену п. 2 ч. 5 ст. 41 цього Закону;

- додаткові угоди №2-7 укладені за відсутності підтвердження факту коливання ціни на газ за певні періоди дії спірного договору та з перевищенням максимально допустимого відсотку збільшення ціни;

- з огляду на те, що згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі» у попередній редакції договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону, якою, зокрема, передбачено можливість зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі, додаткові угоди №2-4, укладені з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» у попередній редакції, в силу ст. 37 вказаного Закону є нікчемними;

- водночас 19.04.2020 вступила в дію нова редакція Закону України «Про публічні закупівлі», відповідно до якої не передбачено серед правових підстав нікчемності договору порушення сторонами вимог ч. 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у новій редакції;

- оскільки додаткові угоди №5-7 були укладені під час дії Закону України «Про публічні закупівлі» у новій редакції, тому положення саме цієї редакції закону підлягають застосуванню при визначенні підстав нікчемності зазначених додаткових угод, з огляду на що додаткові угоди №5-7 не є нікчемними, оскільки на момент їх укладення Законом України «Про публічні закупівлі» у новій редакції недійсність таких угод встановлена не була;

- оскільки суд дійшов висновку про нікчемність додаткових угод №2-4, вимога прокурора про застосування наслідків недійсності цих правочинів є правомірною.

- нікчемність додаткових угод №2-4 означає, що зобов`язання сторін регулюються спірним договором, тобто і поставка газу, і його оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції укладеного договору за змістом якої відповідач повинен був поставити позивачу газ за ціною 5,10 грн. за 1 куб.м.;

- відповідач у період з січня по квітень 2020 року поставив позивачу 1 природний газ загальним об`ємом 76 058,25 куб.м., за який останній сплатив кошти у розмірі 424 978,67 грн., проте, враховуючи ціну, обумовлену позивачем 1 та відповідачем у п. 3.2 спірного договору, позивач 1 повинен був сплатити відповідачу за спожитий у січні-квітні 2020 року природний газ у розмірі 387 897,08 грн., а отже розмір надмірно сплачених коштів становить 37 081,59 грн.;

- прокурор просить стягнути з відповідача надмірно сплачені кошти за поставлений у грудні 2020 року природний газ у розмірі 41 128,78 грн. Відповідач поставив позивачу 1 у грудні 2020 року природний газ загальним об`ємом 40 352,68 куб.м. на суму 357 121,22 грн., за який останній перерахував відповідачу кошти у розмірі 398 250,00 грн., отже розмір переплати становить 41 128,78 грн., а позовні в цій частині підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції відхилив доводи прокурора з посиланням на п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про публічні закупівлі» у попередній редакції щодо поширення дії ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі» у попередній редакції на додаткові угоди №5-7, зазначивши про те, що:

- відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про публічні закупівлі» у попередній редакції процедури закупівель товарів, робіт та послуг, розпочаті до введення в дію цього Закону, завершуються відповідно до порядку, що діяв до введення в дію цього Закону;

- тобто положення цього пункту передбачали застосування порядку проведення процедури закупівель, який діяв до набрання чинності Закону України «Про публічні закупівлі» у попередній редакції, проте спірні закупівлі проводились вже під час дії Закону України «Про публічні закупівлі» у попередній редакції, а тому положення цього пункту не підлягали застосуванню до цієї процедури;

- цей пункт втратив чинність з 19.04.2020.

Також суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що:

- враховуючи п. 4.6 спірного договору врегульований інший порядок зарахування переплати, а саме сторонами погоджено, що у разі переплати вартості газу сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати газу на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу, вимога позивачем не заявлена та застосування ч. 1 ст. 670 ЦК України є передчасним, з огляду на те, що підстави для зарахування вказаних коштів у рахунок оплати майбутніх поставок товару відсутні, оскільки спірний договір вже припинив свою дію, а допоставка кількості непереданого товару є неможлива, що, в свою чергу, унеможливлює застосування диспозитивності (вибору) щодо заходів, передбачених ч. 1 ст. 670 ЦК України, а відтак, єдиним способом захисту своїх інтересів залишається лише повернення сплачених коштів;

- недоведеність прокурором бездіяльності Відділу освіти, молоді та спорту Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та Північного офісу Державної аудиторської служби України, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2022 по справі №927/603/22 в частині відмовлених прокурору вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги заступника Керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах державі в особі Відділу освіти, молоді та спорту Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, Північного офісу Державної аудиторської служби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» задовольнити повністю.

У апеляційній скарзі заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури зазначив про те, що рішення суду першої інстанції в частині оскаржуваних позовних вимог є таким, що ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури послався на ті ж самі обставини, що й у суді першої інстанції, а саме на те, що з огляду на положення п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про публічні закупівлі» у попередній редакції, дія ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі» у попередній редакції поширюється і на додаткові угоди №5-7, додатково зауваживши на тому, що судом першої інстанції не враховано основоположні визначення щодо недійсності договорів, а саме те, що визначення незаконною, недійсною чи нікчемною першої з додаткової угод тягне за собою визнання такими ж всіх наступних додаткових угод до одного і того ж договору, оскільки кожна наступна угода вже має фіксовану ціну за одницю товару, а тому є похідною від попередніх угод і автоматично незаконною (нікчемною).

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2022, справу №927/603/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/603/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури, до надходження матеріалів справи №927/603/22.

23.11.2022 до суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут», у якій останнє просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2022 у справі №927/603/22 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах державі в особі Відділу освіти, молоді та спорту Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та Північного офісу Державної аудиторської служби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» повністю.

Крім того, скаржником заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного рішення.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, додатково зауваживши на тому, що судом першої інстанції не враховано і не надано оцінку тому, що у зв`язку зі зменшенням запланованого річного обсягу постачання природного газу відсутні негативні наслідки для позивача 1, так як останній був забезпечений газовим паливом належної якості і в необхідних для нього об`ємах.

Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 23.11.2022, справу №910/2281/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2022 вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» відкладено до надходження матеріалів справи №927/603/22.

28.11.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали вказаної справи.

28.11.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури надійшло клопотання, до якого додані докази сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2022 у справі №927/603/22, розгляд апеляційної скарги призначено на 24.01.2022 на 10:30 год.

Також, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2022 у справі №927/603/22 залишено без руху та надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом подання до суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору у розмірі 6 130,04 грн.

23.12.2022 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої, зокрема, додані докази сплати судового збору у зазначеному розмірі.

26.12.2022 до суду від позивача 2 надійшли письмові пояснення в яких позивач 2 просив проводити розгляд справи без участі його представника.

В період із 26.12.2022 по 20.01.2023 судді Яковлєв М.Л. і Тищенко О.В. перебували у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2022 у справі №927/603/22, апелянту поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2022 у справі №927/603/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2022 у справі №927/603/22, апеляційній скарги заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2022 у справі №927/603/22 об`єднані в одне апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2022 у справі №927/603/22 призначено на раніше визначені дату та час - 24.01.2022 на 10:30 год.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 розгляд апеляційних скарг відкладено на 28.02.2023 о 10:30 год.

07.02.2023 до суду надійшов відзив керівника Чернігівської обласної прокуратури на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут», в якій прокурор просив відмовити у задоволенні вказаної апеляційної скарги та задовольнити подану ним апеляційну скаргу.

Станом на 28.02.2023 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Позивач 1 та позивач 2 представників в судове засідання не направили, про причин неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивачів за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи відповідач та прокурор подані ними апеляційній спраги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву, заслухавши пояснення прокурора та відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Позивачем 1, 13.12.2019 на вебпорталі публічних закупівель «Prozorro» розміщено оголошення № UA-2019-12-13-005220-b про намір здійснити закупівлю газового палива (ДК021:2015:09120000-6) на 2019 рік обсягом 245 000 куб.м. за бюджетні кошти з очікуваною вартістю 2 668 050,00 грн. та розміщено тендерну документацію з вимогами до учасників та предмету закупівлі.

У відкритих торгах взяли участь 2 учасника, які надали наступні остаточні тендерні пропозиції, а саме: відповідач з остаточною ціновою пропозицією 1 249 500,00 грн. (з ПДВ) та ТОВ «Благогаз Збут» з остаточною ціновою пропозицією 1 323 000,00 грн. (з ПДВ)

Переможцем відкритих торгів став відповідач з пропозицією закупівлі 1 249 500,00 грн. (з ПДВ).

Вказане підтверджується інформацією з електронної системи публічних закупівель «Prozorro (ідентифікатор закупівлі № UA-2019-12-13-005220-b).

За результатами цих торгів 31.01.2020 відповідач, як постачальник, та позивач 1, як споживач, уклали договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 41DB147-664-20 (далі Договір), в п. 1.1 якого погодили, що постачальник зобов`язується передати у власність споживачу, що є бюджетною установою або організацією та є кінцевим споживачем, 09120000-6 - газове паливо (природний газ), а споживач - прийняти та оплатити вартість газу в розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

За умовами Договору:

- річний плановий обсяг постачання газу - до 245 000 куб.м. Планові обсяги постачання газу по місяцях: у січні 47 200 куб.м., лютому - 46 000 куб.м., у березні - 40 100 куб.м.; у квітні - 11 800 куб.м.; у жовтні - 13 200 куб.м.; у листопаді - 32 100 куб.м.; у грудні - 54 600 куб.м. (п.1.2, п.1.3.);

- передача газу за Договором здійснюється на межах балансової належності об`єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (пункти призначення) (п.1.6);

- розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що ознайомлений з тим, що протягом дії Договору ціна на газ може змінюватись, про що Сторони укладатимуть відповідні додаткові угоди. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що йому надане належне повідомлення про порядок зміни ціни газу протягом дії Договору і ніяких інших повідомлень про зміну ціни газу не вимагається (3.1);

- ціна 1 куб.м природного газу становить 4,91137 грн., в т. ч. ПДВ - 20%. Вартість послуги доступу до потужності (тимчасовий тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок входу і точок виходу в/з газотранспортну(ої) систему(и) на перший рік другого регуляторного періоду для Акціонерного товариства «Укртрансгаз», затверджений Постановою НКРЕКП від 21.12.2018 №2001) за 1 куб.м 0,18863 грн, в т. ч. ПДВ - 20%. Разом до сплати за 1 куб.м - 5,10 грн, в т. ч. ПДВ -20% (п. 3.2);

- загальна сума Договору складає 1 249 500,00 грн., в тому числі ПДВ - 20% (відшкодувальники 40 800,00 грн. та власне споживання 120 870,00 грн. (п. 3.3);

- ціна, зазначена в п. 3.2 Договору, може змінюватись протягом дії Договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору (п. 3.4);

-у разі переплати вартості газу сума переплати зараховуються постачальником в рахунок оплати газу на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу (п. 4.6);

- цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з 01.01.2020 до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1);

- істотні умови цього Договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків, у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в цьому Договорі (п. 11.7).

21.02.2020 позивач 1 та відповідач уклали додаткову угоду щодо зміни ціни № 1 до Договору (далі - Додаткова угода № 1), відповідно до якої п. 3.2 Договору викладено у такій редакції:

« 3.2. Ціна 1 куб.м газу становить 4,951008 грн., в т. ч. ПДВ - 20%. Вартість послуги доступу до потужності (тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи на регуляторний період 2020-2024 роки для Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», затверджений Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3013) за 1 куб.м 0,148992 грн., в т. ч. ПДВ - 20%.

Разом до сплати за 1 куб.м - 5,10 грн., в т. ч. ПДВ -20%».

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №1 дана додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання та розповсюджує свою дію між сторонами з 01.01.2020.

Відповідач направив позивачу 1 лист № -Сл-2466-0220 від 13.02.2020, у якому зазначив про зміну ціни на природний газ, вартість якого з урахуванням тарифу на транспортування та ПДВ з 01.02.2020 за 1 000 куб. м становить 5 610,00 грн., та просив підписати додаткову угоду щодо зміни ціни на природний газ.

На підтвердження зростання ціни на газ відповідач вказаного листа додав лист ТОВ «Українська енергетична біржа» №04/02-103 від 04.02.2020, у якому зазначено, що середньозважена ціна природного газу ресурсу лютого 2020 року за результатами електронних біржових торгів на ТБ «Українська енергетична біржа» станом на 04.02.2020 складала 5737,60 грн/1000 куб. м.

28.02.2020 позивач 1 та відповідач уклали додаткову угоду щодо зміни ціни № 2 до Договору (далі Додаткова угода № 2), відповідно до якої п. 1.2, 3.2, 3.3 Договору викладено у такій редакції:

« 1.2. Річний плановий обсяг постачання газу - до 225 716,16 куб.м.

3.2. Ціна, з 01 лютого 2020 року, за 1 куб.м природного газу з урахуванням тарифу вартості послуги доступу до потужності (тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи на регуляторний період 2020-2024 роки для Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», затверджений Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3013) та податку на додану вартість становить: 5,61 грн. за 1 куб.м, в т. ч. ПДВ 20%.

3.3. Загальна сума Договору складає 1 249 499,98 грн., в т.ч. ПДВ 20%».

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №2 дана додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання та розповсюджує свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.02.2020.

Отже, фактично відповідач збільшив ціну на газ на 10 % у порівнянні з ціною, вказаною у Договорі.

Відповідач направив позивачу 1 лист № -Сл-4289-0320 від 19.03.2020, у якому зазначив про зміну ціни на природний газ, вартість якого з урахуванням тарифу на транспортування та ПДВ з 01.03.2020 за 1 000 куб. м становить 6 171,00 грн., та просив підписати додаткову угоду щодо зміни ціни на природний газ.

На підтвердження зростання ціни на газ відповідач до листа № -Сл-4289-0320 від 19.03.2020 додав інформаційну довідку ДП «Держзовнішінформ» №232/30 від 17.03.2020, у якій зазначено, що за наявною на 16.03.2020 інформацією щодо цін на природний газ суб`єктів ринку природного газу - регіональних газопостачальних підприємств відпускний рівень цін на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів на території України, з урахуванням тарифу на послугу транспортування природного газу за період березень 2020 року складав 5 641,74-8 148,992 грн/1000 куб. м, в тому числі за умов оплати протягом або після періоду (календарний місяць) поставки природного газу: за період березень 2020 року - 5 990,04-6 964,68 грн/1000 куб. м.

27.03.2020 позивач 1 та відповідач уклали додаткову угоду щодо зміни ціни № 3 до Договору (далі Додаткова угода № 3), відповідно до якої п. 1.2, 3.2, 3.3 Договору викладено у такій редакції:

« 1.2. Річний плановий обсяг постачання газу - до 210 989,63 куб.м.

3.2. Ціна, з 01 березня 2020 року, за 1 куб.м природного газу з урахуванням тарифу вартості послуги доступу до потужності (тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи на регуляторний період 2020-2024 роки для Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», затверджений Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3013) та податку на додану вартість становить: 6,171 грн за 1 куб.м, в т. ч. ПДВ 20%.

3.3. Загальна сума Договору складає 1 249 499,93 грн., в т.ч. ПДВ 20% (відшкодувальники 40 799,93 грн та власне споживання 1 208 700,00 грн).».

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №3 дана додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання та розповсюджує свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.03.2020.

Отже, фактично відповідач збільшив ціну на газ на 10 % у порівнянні з ціною, вказаною у Додатковій угоді №2.

Відповідач направив позивачу 1 лист № -Сл-4599-0420 від 14.04.2020, у якому зазначив про зміну ціни на природний газ, вартість якого з урахуванням тарифу на транспортування та ПДВ з 01.04.2020 за 1000 куб. м становить 6 788,10 грн., та просив підписати додаткову угоду щодо зміни ціни на природний газ.

На підтвердження зростання ціни на газ відповідач до листа № -Сл-4599-0420 від 14.04.2020 додав інформаційну довідку ДП «Держзовнішінформ» №232/36 від 14.04.2020, у якій зазначено, що за наявною на 14.04.2020 інформацією щодо цін на природний газ суб`єктів ринку природного газу - регіональних газопостачальних підприємств відпускний рівень цін на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів на території України, з урахуванням тарифу на послугу транспортування природного газу за період квітень 2020 року складав 4 435,00-8133,99 грн./1000 куб. м, в тому числі за умов оплати протягом або після періоду (календарний місяць) поставки природного газу: за період квітень 2020 року - 5 990,04-7 400,00 грн/1000 куб. м.

17.04.2020 позивач 1 та відповідач уклали додаткову угоду щодо зміни ціни № 4 до Договору (далі Додаткова угода № 4), відповідно до якої п. 1.2, 3.2, 3.3 Договору викладено у такій редакції:

« 1.2. Річний плановий обсяг постачання газу - до 198 520,00 куб.м.

3.2. Ціна, з 01 квітня 2020 року, за 1 куб.м природного газу з урахуванням тарифу вартості послуги доступу до потужності (тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи на регуляторний період 2020-2024 роки для Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», затверджений Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3013) та податку на додану вартість становить: 6,7881 грню за 1 куб.м, в т. ч. ПДВ 20%.

3.3. Загальна сума Договору складає 1 249 496,88 грн., в т.ч. ПДВ 20% (відшкодувальники 40 796,88 грн. та власне споживання 1 208 700,00 грн.).».

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №4 дана додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання та розповсюджує свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.04.2020.

Отже, фактично відповідач збільшив ціну на газ на 10 % у порівнянні з ціною, вказаною у Додатковій угоді №3.

Відповідач направив позивачу лист № -Сл-11248-1020 від 08.10.2020, у якому зазначив про зміну ціни на природний газ, вартість якого з урахуванням тарифу на транспортування та ПДВ з 01.10.2020 за 1 куб. м становить 7,46623 грн. та просив підписати додаткову угоду щодо зміни ціни на природний газ

На підтвердження зростання ціни на газ відповідач до листа № -Сл-11248-1020 від 08.10.2020 додав інформаційну довідку Львівської торгово-промислової палати №19-09/883 від 25.09.2020, у якій зазначено, що згідно з інформацією, опублікованою на офіційному сайті Товарної біржі «Українська енергетична біржа», середньозважена ціна газу станом на 24.09.2020 становить: ресурс жовтня 2020 року - 5 438,49 грн./1000 куб. м; вересня 2020 року - 4 702,90 грн/1000 куб. м.

29.10.2020 позивач 1 та відповідач уклали додаткову угоду щодо зміни ціни № 5 до Договору (далі Додаткова угода № 5) (т. 1 а.с. 46), відповідно до якої п. 1.2, 3.2, 3.3 Договору викладено у такій редакції:

« 1.2. Річний плановий обсяг постачання газу - до 187 199,37 куб.м.

3.2. Ціна, з 01 жовтня 2020 року, за 1 куб.м природного газу з урахуванням тарифу вартості послуги доступу до потужності (тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи на регуляторний період 2020-2024 роки для Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», затверджений Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3013) та податку на додану вартість становить: 7,46623 грн. за 1 куб.м, в т. ч. ПДВ 20%.

3.3. Загальна сума Договору складає 1 249 496,88 грн., в т.ч. ПДВ 20% (відшкодувальники 40 796,88 грн. та власне споживання 1 208 700,00 грн.).».

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №5 дана додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання та розповсюджує свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.10.2020.

Отже, фактично відповідач збільшив ціну на газ на 9,99 % у порівнянні з ціною, вказаною у Додатковій угоді №4.

Відповідач направив позивачу лист № -Сл-11737-1020 від 29.10.2020, у якому зазначив про зміну ціни на природний газ, вартість якого з урахуванням тарифу на транспортування та ПДВ з 19.10.2020 за 1 куб. м становить 8,21211 грн., та просив підписати додаткову угоду щодо зміни ціни на природний газ (т. 1 а.с. 50).

На підтвердження зростання ціни на газ відповідачем до листа № -Сл-11737-1020 від 29.10.2020 додано інформаційну довідку ДП «Держзовнішінформ» №122/169 від 21.10.2020, у якій зазначено про те, що згідно з інформацією, опублікованою на офіційному сайті Товарної біржі «Українська енергетична біржа», середньозважена ціна газу станом на 16.10.2020 становить: ресурс вересня 2020 року - 4 702,90 грн./1000 куб. м; жовтня 2020 року - 5 466,31 грн/1000 куб. м; коливання ціни (ресурс жовтня 2020/ресурс вересня 2020) 16,23%. Також у довідці приведена розрахункова вартість природного газу на європейських хабах до кордону України станом на 16.10.2020 за тис. куб.м: на TTF - 7526 грн; на Gaspool - 7631 грн; на NCG - 7441 грн.

30.10.2020 позивач 1 та відповідач уклали додаткову угоду щодо зміни ціни № 6 до Договору (далі Додаткова угода № 6), відповідно до якої п. 1.2, 3.2, 3.3 Договору викладено у такій редакції:

« 1.2. Річний плановий обсяг постачання газу - до 176 906,89 куб.м.

3.2. Ціна, з 19 жовтня 2020 року, за 1 куб.м природного газу з урахуванням тарифу вартості послуги доступу до потужності (тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи на регуляторний період 2020-2024 роки для Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», затверджений Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3013) та податку на додану вартість становить: 8,21211 грн. за 1 куб.м, в т. ч. ПДВ 20%.

3.3. Загальна сума Договору складає 1 249 496,88 грн., в т.ч. ПДВ 20% (відшкодувальники 40 796,88 грн. та власне споживання 1 208 700,00 грн.).».

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №6 дана додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання та розповсюджує свою дію на відносини, що склались між сторонами з 19.10.2020.

Отже, фактично відповідач збільшив ціну на газ на 9,99 % у порівнянні з ціною, вказаною у Додатковій угоді №5.

Відповідач направив позивачу лист № -Сл-12101-1120 від 10.11.2020, у якому зазначив про зміну ціни на природний газ, вартість якого з урахуванням тарифу на транспортування та ПДВ з 01.11.2020 за 1 куб. м становить 8,850 грн., та просив підписати додаткову угоду щодо зміни ціни на природний газ.

На підтвердження зростання ціни на газ відповідач до листа № -Сл-12101-1120 від 10.11.2020 додав інформаційну довідку ДП «Держзовнішінформ» №122/193 від 04.11.2020, у якій зазначено, що згідно з інформацією, опублікованою на офіційному сайті Товарної біржі «Українська енергетична біржа», середньозважена ціна газу станом на 02.11.2020 становить: ресурс жовтня 2020 року - 5 983,81 грн./1000 куб. м; листопада 2020 року - 6 618,83 грн./1000 куб. м; коливання ціни (ресурс листопада 2020/ресурс жовтня 2020) 10,61%. Також у довідці приведена розрахункова вартість природного газу на європейських хабах до кордону України станом на 02.11.2020 за тис. куб м3: на TTF - 7145 грн; на Gaspool - 7128 грн; на NCG - 6986 грн.

30.11.2020 позивач 1 та відповідач уклали додаткову угоду щодо зміни ціни № 7 до Договору (далі Додаткова угода № 7), відповідно до якої п. 1.2, 3.2, 3.3 Договору викладено у такій редакції:

« 1.2. Річний плановий обсяг постачання газу - до 169 950,14 куб.м.

3.2. Ціна, з 01 листопада 2020 року, за 1 куб.м природного газу з урахуванням тарифу вартості послуги доступу до потужності (тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи на регуляторний період 2020-2024 роки для Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», затверджений Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3013) та податку на додану вартість становить: 8,850 грн. за 1 куб.м, в т. ч. ПДВ 20%.

3.3. Загальна сума Договору складає 1 249 496,80 грн., в т.ч. ПДВ 20% (відшкодувальники 40 796,80 грн. та власне споживання 1 208 700,00 грн.).».

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №7 дана додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання та розповсюджує свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.11.2020.

Отже, фактично відповідач збільшив ціну на газ на 7,8 % у порівнянні з ціною, вказаною у Додатковій угоді №6.

30.12.2020 позивач 1 та відповідач уклали додаткову угоду щодо внесення змін № 8 до Договору (далі Додаткова угода № 8), відповідно до якої п. 1.2, 3.3 Договору викладено у такій редакції:

« 1.2. Річний плановий обсяг постачання газу - до 152 286,60 куб.м.

3.3. Загальна сума Договору складає 1 114 728,03 грн., в т.ч. ПДВ 20%».

31.12.2020 позивач 1 та відповідач уклали додаткову угоду щодо продовження строку дії № 9 до Договору (далі Додаткова угода № 9), в п. 1 погодили, що, керуючись ч. 5 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, що діяла до 19.04.2020), сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2021 року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків від суми, визначеної в договорі, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №9 дана додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання.

З матеріалів справи слідує, що у період з січня по квітень 2020 року та з жовтня по грудень 2020 року відповідач поставив позивачу 1 природний газ загальним об`ємом 149 817,97 куб.м на суму 1 073 599,25 грн., на підтвердження чого до матеріалів справи додано надано акти приймання-передачі природного газу:

- №ЧРЗ80000843 від 21.02.2020 (обсяг поставленого у січні 2020 року газу - 32 877,8 куб.м на суму 167 676,78 грн.);

- №ЧРЗ89014432 від 25.02.2020 (обсяг поставленого газу - 2 178,69 куб.м на суму 21 553,56 грн.);

- №ЧРЗ80002433 від 07.03.2020 (обсяг поставленого у лютому 2020 року газу - 30 846,62 куб.м на суму 173 049,54 грн.);

- №ЧРЗ80003080 від 15.04.2020 (обсяг поставленого у березні 2020 року газу - 10 104,22 куб. м на суму 62 353,14 грн.);

- №ЧРЗ80004371 від 15.05.2020 (обсяг поставленого у квітні 2020 року газу - 50,92 куб.м на суму 345,65 грн.);

- №ЧРЗ80007892 від 16.11.2020 (обсяг поставленого у жовтні 2020 року газу - 6 510,45 куб.м на суму 53 464,54 грн.);

- №ЧРЗ80008171 від 11.12.2020 (обсяг поставленого у листопаді 2020 року газу - 26 896,59 куб.м на суму 238 034,82 грн.);

- №ЧРЗ80010526 від 31.01.2020 (обсяг поставленого у грудні 2020 року газу - 40 352,68 куб.м на суму 357 121,22 грн.).

В свою чергу позивачем 1 відповідачу було оплачено кошти за природний газ в об`ємі 154 465,29 куб.м на загальну суму 1 114 728,03 грн., що підтверджується наданим копіями платіжних доручень та копії виписки Казначейства.

Як зазначає прокурор у позовній заяві, позивач згідно з актом приймання-передачі природного газу №ЧРЗ80009397 від 28.12.2020 сплатив відповідачу кошти у розмірі 398 250,00 грн. за заплановий обсяг поставки природного газу у грудні 2020 року у кількості 45 000 куб.м, але фактично відповідач поставив позивачу 1 природний газ у грудні 2020 року у кількості 40 352,68 куб. м на суму 357 121,22 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №ЧРЗ80010526 від 31.01.2020 та не заперечується відповідачем (сума переплати становить 41 128,78 грн. - примітка суду).

З огляду на те, що позивач 1 перерахував відповідачу кошти за поставлений у грудні 2020 року природний газ у розмірі 398 250,00 грн., тоді як фактично було поставлено газ на суму 357 121,22 грн., переплата становить 41 128,78 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор зазначає про те, що Додаткові угоди №2-7 до Договору є нікчемними в силу приписів Закону України «Про публічні закупівлі», з огляду на що позивач 1 повинен був сплачувати кошти за природний газ за ціною, зазначеною в Договорі, а розмір надмірно сплачених коштів становить 309 527,61 грн. та просить стягнути з відповідача на користь позивача 1 переплату в сумі 350 656,39 грн. яка складається з надмірно сплачених коштів (309 527,61 грн.) та переплати (41 128,78 грн.).

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково, що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.

Щодо наявності у керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури законних повноважень звертатися з цим позовом до суду в інтересах держави та визначення позивачами саме Відділу освіти, молоді та спорту Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та Північного офісу Державної аудиторської служби України, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до приписів ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»:

- представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1);

- прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (ч. 3).

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Матеріали справи свідчать, що в обґрунтування підстав для звернення з цим позовом, прокурор посилається на те, що порушення законодавства про публічні закупівлі при укладенні спірних додаткових угод унеможливлює раціональне та ефективне використання бюджетних коштів і створює загрозу інтересам держави та на невжиття Північним офісом Держаудитслужби, як органом державного фінансового контролю, і Відділом освіти, молоді та спорту Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, як контролюючим виконання місцевого бюджету органом, самостійно заходів, направлених на захист законних інтересів держави

Відповідно до статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» уповноважений орган - це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель.

Уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом. Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених та законами України (ч.ч. 1, 3 ст. 7 Закону України «Про публічні закупівлі».

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю).

Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016 (далі - Положення), Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (п. 7 Положення).

Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

З урахуванням наведеного, Північний офіс Держаудислужби є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.

Статтею 1 Бюджетного кодексу України (далі БК України) встановлено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 БК України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до пунктів 1.2,1.4, 3,4,6,15 Положення про Відділу освіти, молоді та спорту Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, затвердженого рішенням 64 сесії міської ради VІІ скликання№ 1204 від 21.10.2020, Відділ у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства освіти і науки України, рішеннями міської ради і виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови розпорядженнями голови обласної, районної, державної адміністрації, а також Положенням про Відділ. Відділ є юридичною особою, неприбутковою організацією, розпорядником бюджетних коштів першого рівня, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власний бланк.

Джерелом фінансування послуг з постачання природного газу за Договором є бюджетні кошти.

Відповідно до ст. 22 БК України Відділ освіти , молоді та спорту Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, що уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язаний ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.

За таких обставин колегія суддів вважає, що прокурор правильно визначив позивачів у цій справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює захист неналежно.

«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.10.2018 у справі № 910/119/19.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст.129 Конституції України).

За приписами ст. 53 ГПК України:

- у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч. 3);

- прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4).

Таким чином, прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини здійснення ним повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

За висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прийнятої у зв`язку з необхідністю вирішення виключної правової проблеми, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики щодо підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором:

- прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу;

- бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк;

- звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення;

- невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо;

- Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи;

- однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності;

- таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

З листів Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області слідує, що Державною аудиторською службою України не перевірялись умови укладання та виконання Договору та додаткових угод до нього, продовж 2020-2022 років. Також позивач 2 зазначив про те, що у нього відсутні підстави проведення моніторингу спірної закупівлі.

Прокуратурою направлялися Північному офісу Держаудитслужби повідомлення №1223вих-22 від 05.08.2022 та листи у яких зазначено про порушення законодавства у сфері закупівель при укладенні Договору і додаткових угод до нього та про намір подати позов до суду.

Враховуючи те, що позивач 2 фактично відмовив прокурору у проведенні процедури моніторингу спірної закупівлі та не вжив жодних належних та ефективних заходів для усунення порушень, про які повідомлено прокурором, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про можливе порушення інтересів держави, а відтак і про його бездіяльність.

Також прокуратурою відповідні листи та повідомлення направлялись і позивачу 1, проте останній листом №01-20/464 від 14.07.2022 повідомив прокурора, що ним відповідачу направлялися листи з проханням повернути надмірно сплачені кошти за поставлений у грудні 2020 року газ у розмірі 41 128,78 грн, проте відповіді на ці листи не надійшло, а кошти не повернуто. Також Відділ просив прокурора стягнути з ТОВ «Чернігівгаз Збут» надмірно перераховані кошти.

У постановах Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №917/665/20, 07.04.2021 у справі №913/124/20, 09.06.2021 у справі №916/1674/18 (у цих справах суди встановили, що проміжок часу між повідомленням органу, здійсненого прокурором в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», та зверненням до суду з позовом є незначним) зроблено наступні висновки:

- суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, чи існував факт незвернення вказаного органу до суду при наявності для цього підстав;

- така обізнаність має бути підтверджена достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені;

- суди попередніх інстанцій при наданні висновків про недотримання прокурором розумного строку зосередилися на часовому проміжку, який минув між повідомленням, яке прокурор надіслав органу, та поданням позову у справі, проте не приділили достатньої уваги тому, що такий проміжок не завжди є вирішальним у питаннях дотримання прокурором приписів статті 23 Закону України «Про прокуратуру»; такий підхід є занадто формалізованим , критерій «розумності» строку має визначатися з урахуванням великого кола чинників і не може бути оцінений виключно темпорально.

Виходячи з висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурору для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі компетентного органу достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Враховуючи вищезазначене та зважаючи на те, що позивачі самостійно не звернулись до суду з вказаним позовом, колегія суддів вважає, що у цій справі прокурором належним чином обґрунтовано підстави щодо представництва.

Щодо спору сторін по суті колегія суддів зазначає про таке.

За змістом ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» (далі Закон) договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари;

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про публічні закупівлі».

Стаття 215 ЦК України встановлює, що:

- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1);

- недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2);

- якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3).

За змістом ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, ЦК України передбачає поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. Так, за ступенем недійсності правочину вони поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов.

Нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правочини є безспірно нікчемними, якщо усувається оціночність їх сприйняття і абсолютно зрозуміло, що вони вчинені з таким порушенням закону, яке позначається як підстава їх нікчемності, тому ніякого спору виникнути не може. Нікчемний правочин як завідомо недійсний не підлягає виконанню. На нікчемність правочину мають право посилатися і вимагати в судовому порядку застосування наслідків його недійсності будь-які заінтересовані особи.

У свою чергу оспорюваними є правочини, які ЦК України не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи.

Таким чином, оспорюваним є правочин, який недійсний в силу визнання його таким судом на вимогу сторони чи заінтересованої особи. Оспорювані правочини викликають передбачені ними правові наслідки до тих пір, доки вони не оскаржені, однак якщо вони заперечуються (оскаржуються) стороною чи заінтересованою особою, то суд за наявності відповідних підстав визнає їх недійсними з моменту їх вчинення.

На відміну від нікчемного оспорюваний правочин на момент вчинення породжує для його сторін цивільні права та обов`язки, тому припускається дійсним. Водночас порушення умов дійсності правочинів в момент вчинення, як вже зазначалося, надає можливість одній зі сторін чи заінтересованій особі звернутися до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним. Тобто якщо правочин не оспорюється, то є дійсним і створює відповідні юридичні наслідки.

Отже, кожен з видів недійсності правочинів передбачає, зокрема, різні шляхи захисту цивільних прав та інтересів, залежно від підстав визнання правочину недійсним настають різні правові наслідки.

Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19

Вимогами статей 36, 37 Закону, які були чинні до вступу в дію нової редакції Закону від 19.04.2020 (далі попередня редакція), передбачалось, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 цього Закону.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 36 Закону у попередній редакції, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Тобто, угоди, укладені з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 Закону у попередній редакції, в силу статті 37 указаного Закону є нікчемними.

Втім, 19.04.2020 вступила в дію нова редакція Закону в якій унормовано обставини нікчемності договору.

Так, відповідно до ст. 43 Закону договір про закупівлю є нікчемним у разі: 1) якщо замовник уклав договір про закупівлю до/без проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі згідно з вимогами цього Закону; 2) укладення договору з порушенням вимог частини четвертої статті 41 цього Закону; 3) укладення договору в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону; 4) укладення договору з порушенням строків, передбачених частинами п`ятою і шостою статті 33 та частиною сьомою статті 40 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Частиною 4 ст. 41 Закону передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Частиною 5 ст. 41 Закону встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії (п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону).

Аналіз змісту спірних додаткових угод свідчить про те, що сторони їх укладали саме з посиланням на п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону.

Водночас ст. 43 Закону у новій редакції, якою встановлено підстави нікчемності договору про закупівлю, не передбачено серед правових підстав нікчемності договору порушення сторонами вимог ч. 5 ст. 41 Закону.

Вказане свідчить про те, що у новій редакції Закону порушення вимог ч. 5 ст. 41 Закону не є законодавчо встановленою підставою нікчемності правочину.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 927/1058/21.

Колегія суддів вважає помилковою позицію заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури про те, що, з огляду на положення п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про публічні закупівлі» у попередній редакції дії ст. 37 Закону у попередній редакції поширюється і на додаткові угоди №5-7 та зазначає останньому, що предметом розгляду у вищезгаданій справі № 927/1058/21 були вимоги про визнання недійсними додаткових угод укладених після вступу в дію нової редакції Закону до договору №41ЕВ147-1199-20 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 16.03.2020, тобто договору укладеного до вступу в дію нової редакції Закону, проте Верховний Суд у вказаній справі дійшов висновку про те, що такі додаткові угоди мають не суперечити саме новій редакції Закону.

З вказаного приводу колегія суддів зазначає і про те, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (ч. 1постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Також помилковими є твердження заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури про те, що визначення незаконною, недійсною чи нікчемною першої додаткової угод тягне за собою визнання такими ж всіх наступних додаткових угод до одного і того ж договору, оскільки кожна наступна угода вже має фіксовану ціну за одницю товару, а тому є похідною від попередніх угод і автоматично незаконною (нікчемною).

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 22 Закону тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Закон виключень з вказаного правила не містить.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, що входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку, що обґрунтоване і документально підтверджене постачальником; ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

В обґрунтування свого права на підписання додаткових угод та збільшення ціни на одиницю товару відповідач посилається на документально підтверджений факт коливання ціни товару на ринку протягом дії Договору, відтак, за доводами відповідача, сторони правомірно вносили зміни декілька разів у частині ціни за одиницю товару, але не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, при цьому, що такі зміни не призвели до збільшення суми, визначеної в Договорі.

З матеріалів справи слідує, що:

- відповідно до пунктів 1.2, 3.2, 3.3 Договору обсяг постачання газу складав до 245 000 куб.м.; ціна газу на момент укладання Договору становила 5,10 грн за 1 куб.м, в т. ч. ПДВ 20%; загальна сума Договору - 1 249 500,00 грн.;

- водночас згідно з Додатковими угодами №2-7 шість разів змінено істотні умови Договору, а саме: збільшено ціну за одиницю товару з 5,10 грн. до 8,850 грн. за куб.м та зменшено кількість товару. Фактично ціна за куб.м збільшилася на 73,52%, порівняно з погодженою під час закупівлі.

Водночас будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 ЦК України).

Відповідно д ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.

Таким чином, зміна умов договору відбувається за згодою обох сторін.

У п.п. 11.5, 11.6 Договору передбачено, що усі зміни до Договору оформлюються письмово та підписуються повноважними представниками сторін.

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі. При цьому, така відмова покупця не надає постачальнику права в односторонньому порядку розірвати договір.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач 1 мав беззаперечне право на отримання газу по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договорі, однак, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо пропозиції відповідача про збільшення ціни підписав додаткові угоди, внаслідок чого ціна за 1 куб.м. природного газу збільшилася на 73,52%, а обсяг поставки газу за Договором істотно зменшився.

Така поведінка сторін призвела до повного нівелювання результатів відкритих торгів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у від 18.06.2021 у справі №927/491/19, предметом розгляду у якій були правовідносини тотожні спірним, метою регулювання, передбаченого ст. 36 Закону, а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10%, є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Так, ст. 652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

Відповідно до ст. 3 Закону закупівлі здійснюються за принципом відкритості та прозорості на всіх їх стадіях; метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища в сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції в цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Колегія суддів зазначає про те, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення більш як на 73,52% шляхом так званого «каскадного» укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця та свідчить про свідоме заниження ним цінової пропозиції у тендері з метою перемоги.

При цьому, умовами Договору взагалі не передбачено порядку перегляду його ціни за одиницю товару в бік збільшення. Пунктом 3.4 Договору визначено, що ціна, зазначена в п.3.2 Договору, може змінюватись протягом дії Договору відповідно до вимог законодавства у сфері публічних закупівель. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору. Однак, сам правочин механізм перегляду (збільшення) ціни за одиницю товару не визначає. Проте можливість зміни і порядок зміни такої істотної умови договору як ціна має бути обов`язково передбачена як у проекті договору (тендерній документації), так і в самому договорі, який укладено за результатами відкритих торгів (п. 7 ч. 2 ст. 22 Закону).

Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 вказав, що:

- відповідно до принципу прозорості торгів та стандартів добросовісної ділової практики сторони в договорі мали б закласти певну формулу та порядок перерахунку ціни (так зване «цінове застереження»). Це призвело б до прозорості закупівель - адже замовник би розумів, що ціна може бути перерахована. Обидві сторони не могли не розуміти особливості функціонування ринку газу (тобто постійне коливання цін на газ, їх сезонне зростання-падіння були прогнозованими). Тому сторони не були позбавлені можливості визначити в договорі порядок зміни ціни, зокрема, які коливання ціни надають право на перерахунок ціни (порогові показники), формулу розрахунку нової ціни, визначити документи, що мають підтверджувати коливання цін на ринку. Чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації):

- постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем документально не підтверджено коливання ціни на природний газ упродовж, при цьому при зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, він не обґрунтував, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері, не навів причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним.

При цьому, які вірно встановлено судом першої інстанції:

- надані відповідачем на підтвердження наявності коливання ціни на газ, що стало підставою для укладення Додаткових угод №2-6, лист ТОВ «Українська енергетична біржа» №04/02-103 від 04.02.2020, інформаційні довідки ДП «Держзовнішінформ» №232/30 від 17.03.2020, №232/36 від 14.04.2020, №122/169 від 21.10.2020 та інформаційна довідка Львівської торгово-промислової палати №19-09/883 від 25.09.2020 не містять підтвердження підвищення ціни на газ як станом на початок періоду застосування нової ціни, так і на момент звернення відповідача до позивача 1 з листом про укладення відповідної додаткової угоди, оскільки у них наведена інформація щодо загальної вартості ціни на газ станом на інші дати;

- в інформаційних довідках ДП «Держзовнішінформ» №232/30 від 17.03.2020, №232/36 від 14.04.2020 зазначений діапазон цін на природний газ на відповідний місяць за інформацією суб`єктів ринку природного газу - регіональних газопостачальних підприємств для установ і організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів на території України, тоді як в інших листі та інформаційних довідках ТОВ «Українська енергетична біржа», ДП «Держзовнішінформ», Львівської торгово-промислової палати вказана середньозважена ціна на природний газ за результатами електронних біржових торгів на ТБ «Українська енергетична біржа», тобто, визначаючи наявність коливання ціни на природний газ, відповідач використовував дані щодо вартості природного газу для різних категорій осіб - для учасників біржових торгів та для споживачів, що у подальшому отримують від цих учасників природний газ, а отже порівняння таких цін є некоректним, а відтак не може підтвердити реальне коливання ціни на природний газ;

- незрозумілим є визначення цін на природний газ, вказаних у Додаткових угодах №2, №3, оскільки в інформаційних довідках ДП «Держзовнішінформ» №232/30 від 17.03.2020, №232/36 від 14.04.2020, що стали підставою для збільшення ціни, вказаний діапазон цін, а відповідач не обґрунтував як саме він визначив запропоновану ним ціну;

- визначення середньої ціни в межах такого діапазону також не є коректним, тому що середньозважена ціна газу місячного ресурсу розраховується саме з урахуванням кількості укладених угод та/або проданого товару, а таких даних зазначені довідки не містять;

- відповідач у Додатковій угоді №3, посилаючись на дані інформаційної довідки ДП «Держзовнішінформ» №232/30 від 17.03.2020, запропонував встановити ціну на природний газ з 01.03.2020 у розмірі 6,171 грн і тим самим підвищив ціну на 10% порівняно з Додатковою угодою №2, однак у вказаній довідці нижня межа діапазону ціни для установ і організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів є більшою за ціну, вказану у Додатковій угоді №2, менше ніж на 10%;

-у Додатковій угоді №4 відповідач, посилаючись на дані інформаційної довідки ДП «Держзовнішінформ» №232/36 від 14.04.2020, запропонував встановити ціну на природний газ з 01.04.2020 у розмірі 6,7881 грн і тим самим підвищив ціну на 10% порівняно з Додатковою угодою №3, проте у вказаній довідці нижня межа діапазону ціни для установ і організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів є такою ж самою, як і у довідці ДП «Держзовнішінформ» №232/30 від 17.03.2020, тобто залишилась незмінною;

- відповідач не надав жодних доказів, що підтверджують за якою саме ціною він дійсно був змушений придбавати природний газ для його подальшої передачі споживачу на виконання обов`язків за Договором;

- з наявних в матеріалах справи листа ТОВ «Українська енергетична біржа» №04/02-103 від 04.02.2020, інформаційних довідок Львівської торгово-промислової палати №19-09/883 від 25.09.2020 та ДП «Держзовнішінформ» №122/169 від 21.10.2020 вбачається тенденція до зниження (а не до збільшення) вартісних показників природного газу, проте відповідачем таке зниження вартості природного газу не враховувалось, а навпаки він послідовно збільшував вартість газу на максимально визначений у законі відсоток;

- інформація щодо вартості газу на європейських хабах, зазначена в інформаційній довідці ДП «Держзовнішінформ» №122/169 від 21.10.2020, не може бути взята для визначення вартості природного газу та коливання його ціни, оскільки з умов Договору вбачається, що відповідач взяв на себе зобов`язання з поставки газу видобутого саме в Україні.

Слід зазначити і про те, що, як встановлено вище, постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним, так і те, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції), проте жодних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем до суду не надано.

В свою чергу згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності відповідача є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи, а відтак, останній, з огляду на вказане, мав володіти достатніми знаннями щодо можливості коливання ціни на природній газ, та, відповідно перебачити пов`язані з цим ризики, зокрема закладення відповідних ризиків у тендерну пропозицію.

Слід зазначити і про те, що з матеріалів справи слідує, що сторонами послідовно збільшувалась вартість газу на максимально визначений у законі відсоток, за відсутності доказів, що його вартісні показники упродовж дії Договору зростали в такій прогресії, що виконання його умов стало вочевидь невигідним (збитковим) для відповідача, а відтак вказані дії позивача 2 та відповідача суд першої інстанції цілком вірно розцінив як «недобросовісні».

Верховним Судом у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголошено, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону.

Законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах. Позивач 1, як сторона Договору, розпоряджався не власними коштами, а коштами місцевого бюджету, тобто коштами відповідної громади. Відтак, як вірно зазначає прокурор, таке розпорядження було неефективним, здійсненим на шкоду інтересам держави та громади, з порушенням норм Закону та засад цивільного законодавства (добросовісного користування правами).

Враховуючи обставини, які викладені вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що Додаткові угоди №2-7 укладені за відсутності підтвердження факту коливання ціни на газ за певні періоди дії Договору та з перевищенням максимально допустимого відсотку збільшення ціни.

Водночас Додаткові угоди №2-4 укладені під час дії Закону у попередній редакції, а Додаткові угоди №5-7 після набрання чинності нової редакції Законом.

За обставин що склалися, суд першої інстанції цілком вірно встановив, що так як Додаткові угоди №2-4, укладені з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 Закону у попередній редакції, в силу ст. 37 указаного Закону вказані правочини є нікчемними, проте оскільки Додаткові угоди №5-7 були укладені під час дії Закону у новій редакції, такі правочини не є нікчемними, оскільки на момент їх укладення Законом у новій редакції нікчемність таких угод встановлена не була.

Слід зазначити про те, що, як вірно встановлено судом першої інстанції, вимоги про визнання Додаткових угод №5-7 недійсними прокурором не заявлялись, в той час як суд позбавлений можливості самостійно змінювати або доповнювати заявлені позовні вимоги.

Колегія суддів вважає помилковою позицію прокурора щодо того, що що визначення незаконною, недійсною чи нікчемною першої з додаткової угод тягне за собою визнання такими ж всіх наступних додаткових угод до одного і того ж договору, оскільки кожна наступна угода вже має фіксовану ціну за одиницю товару, а тому є похідною від попередніх угод і автоматично незаконною (нікчемною). Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 903/366/22.

При цьому колегія суддів зауважує керівнику Новгород-Сіверської окружної прокуратури та позивачам на тому, що вони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним позовом про визнання Додаткових угод №5-7 недійсними, проте, виходячи з встановленого ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, вказані додаткові угоди на даний час є правомірними.

Положення ст. 216 ЦК України визначають, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За приписами ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина 1).

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина 2).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні (ч. 1 ст. 669 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми..

Нікчемність Додаткових угод №2-4 означає, що правовідносини з постачання газу у період з 31.01.2020 по серпень 2020 року включно регулюються Договором з урахуванням Додаткової угоди №1, а правовідносини з постачання газу у період з вересня 2020 по грудень 2020 року - Договором з урахуванням Додаткових угод №№1, 5-8.

Відповідно до умов Договору відповідач повинен був поставити позивачу 1 газ за ціною 5,10 грн. за 1 куб.м.

З матеріалів справи слідує, що відповідач у період з січня по квітень 2020 року поставив позивачу-1 природний газ загальним об`ємом 76 058,25 куб.м за який позивачем сплачено кошти у розмірі 424 978,67 грн., проте враховуючи ціну, обумовлену позивачем 1 та відповідачем у п. 3.2 Договору, позивач 1 повинен був сплатити відповідачу за спожитий у січні-квітні 2020 року природний газ у розмірі 387 897,08 грн., а відтак отже розмір надмірно сплачених коштів становить 37 081,59 грн.

Отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на газ шляхом укладання Додаткових угод №2-4 з порушенням законодавства, мала місце переплата позивачем коштів на суму 37 081,59 грн. (424 978,67-387 897,08). Суд першої інстанції цілком правомірно задовольнив вказані позовні вимоги. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

При цьому суд першої інстанції цілком вірно відхилив посилання відповідача на те, що враховуючи п. 4.6 Договору врегульований інший порядок зарахування переплати, а саме сторонами погоджено, що у разі переплати вартості газу сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати газу на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу, вимога позивачем не заявлена та застосування ч. 1 ст. 670 ЦК України є передчасним, зауваживши відповідачу на тому, що:

- підстави для зарахування вказаних коштів у рахунок оплати майбутніх поставок товару відсутні, оскільки Договір вже припинив свою дію, допоставка кількості непереданого товару є неможлива, а закупівля товару на майбутній період здійснюється за окремою тендерною процедурою та іншим правочином;

- неможливість допоставки товару за спірним правочином унеможливлює застосування диспозитивності (вибору) щодо заходів, передбачених ч. 1 ст. 670 ЦК України, а відтак єдиним способом захисту своїх інтересів залишається лише повернення сплачених коштів.

Крім того, прокурор просить стягнути з відповідача надмірно сплачені кошти за поставлений у грудні 2020 року природний газ у розмірі 41 128,78 грн.

Як встановлено вище, відповідач поставив позивачу 1 у грудні 2020 року природний газ загальним об`ємом 40 352,68 куб.м на суму 357 121,22 грн., за який останній перерахував відповідачу кошти у розмірі 398 250,00 грн., а відтак, розмір переплати становить 41 128,78 грн.

Позивач 1 звертався до відповідача з листами від 02.03.2021 та від 23.06.2021, у яких просив повернути зайво перераховані кошти у розмірі 41 128,78 грн., які залишились без задоволення.

Оскільки відповідач не повернув позивачу 1 надмірно сплачені кошти у розмірі 41 128,78 грн, вимога прокурора у цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд першої інстанції цілком правомірно задовольнив вказані позовні вимоги. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржники не довели обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надали, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2022 у справі № 927/603/22, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційних скарг не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційних скарг, апеляційні скарги заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційними скаргами покладаються на апелянтів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2022 у справі № 927/603/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2022 у справі № 927/603/22 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на апелянтів.

4. Повернути до Господарського суду Чернігівської області матеріали справи № 927/603/22.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 28.02.2023.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко