Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В., розглянувши
про ухвалення додаткового рішення
у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київської області Акціонерного товариства «Ощадбанк»
про стягнення 200 335,21 грн
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київської області Акціонерного товариства «Ощадбанк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 200 335,21 грн, з яких: основна заборгованість у сумі 96 540,54 грн, 3% річних у сумі 16 372,33 грн, пені у сумі 12 777,11 грн, інфляційні втрати у сумі 74 645,23 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором на еквайрингове обслуговування торгово-сервісного підприємства №75-21/1971 від 24.04.2016.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2023 у позові Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київської області Акціонерного товариства «Ощадбанк» відмовлено повністю.

10.02.2023 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.

21.02.2023 через канцелярію суду від позивача надійшли заперечення на ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами частин 3, 4 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Оскільки рішення у справі №910/10258/22 ухвалене у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання, то згідно приписів ст. 244 ГПК Україна заява відповідача про ухвалення додаткового рішення до розгляду у судове засідання не призначається.

Разом з заявою про ухвалення додаткового рішення відповідачем подано клопотання про поновлення строку для подання доказів на підтвердження понесення судових витрат у справі №910/10258/22. Неможливість подати докази щодо судових витрат, обґрунтована тим, що представник позивача лише 04.02.2023 отримав копію рішення суду.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав копію рішення суду 04.02.2023.

Враховуючи наведені відповідачем пояснення щодо пропуску строку на подання доказів щодо судових витрат у справі № 910/10258/22, суд визнає поважними причини порушення відповідачем строку на подання додаткових доказів щодо судових витрат у справі № 910/10258/22.

У відповідності до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За таких обставин, суд вважає за необхідне поновити відповідачу строк на подання доказів щодо судових витрат у справі № 910/10258/22.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом встановлено, що при прийнятті судом рішення по справі №910/10258/22 не було вирішено питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу відповідача.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Згідно із попереднім розрахунком відповідача, орієнтовна сума витрат на правничу допомогу становить 30 000,00 грн. Відповідачем зазначено, що докази на підтвердження надання професійної правничої допомоги будуть надані протягом п`яти днів з моменту ухвалення рішення суду.

Судом відхиляються заперечення позивача на ухвалення додаткового рішення в частині відсутності повідомлення відповідача про причини неможливості подання доказів під час розгляду справи та відсутності повідомлення про подання таких доказів протягом п`яти днів з моменту ухвалення рішення суду, з огляду на наступне.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Отже, в даному випадку до правовідносин підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 922/376/20.

На виконання вище вказаних вимог, відповідачем у відзиві на позов зазначено про надання доказів на підтвердження професійної правничої допомоги протягом п`яти днів з моменту ухвалення рішення суду, а також подано заяву про поновлення строку для подання доказів на підтвердження понесення судових витрат у справі №910/10258/22 разом із зазначеними доказами.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість заперечень позивача та наявність правових підстав для розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення по суті.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, згідно із приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У відповідності до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Позивачем подано клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу посилаючись на те, що представником відповідача витрачено незначну кількість годин (приблизно від 8 до 24) на надання правової допомоги у вигляді написання відзиву на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності. Позивач вважає розмір витрат у сумі 30 000,00 грн за надання правової допомоги значно завищеним та необґрунтованим.

На підтвердження здійснених відповідачем судових витрат на правничу допомогу, відповідачем надано: копію договору про надання правової допомоги №06-12/22 від 06.12.2022, укладеного ОСОБА_1 з Адвокатським та ріелтерським об`єднанням України, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю КВ №000761 від 04.11.2019, копію ордеру на надання правової допомоги Серія АА № 1254330, копію додатку № 1 до договору від 06.12.2022, копію рахунку на оплату № 06-12/22 від 06.12.2022 на суму 10 000,00 грн, копію меморіального ордеру № @2PL366306 від 24.12.2022 про оплату послуг у сумі 20 000,00 грн, копію акту про приймання-передачі наданих послуг від 06.02.2023.

Дослідивши надані відповідачем докази, з огляду на викладені вище приписи Господарського процесуального кодексу України, судом встановлено наступне.

Відповідно до пунктів 2 та 3 додатку № 1 до договору від 06.12.2022 вартість послуг, що надаються виконавцем згідно даного додатку складає 30 000,00 грн. Оплата послуг здійснюється у наступному порядку: 20 000,00 грн - замовник сплачує протягом 20 днів з моменту підписання даного додатку, 10 000,00 грн - замовник сплачує протягом 10 днів з дня отримання рішення суду.

Судом встановлено, що Адвокатським та ріелтерським об`єднанням України надано ОСОБА_1 послуги з правової допомоги на загальну суму 30 000,00 грн, що підтверджується актом про приймання-передачі наданих послуг від 06.02.2023.

Дослідивши надані відповідачем докази, якими підтверджується понесення витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з критерію реальності, пропорційності до предмета спору і розумності розміру заявлених витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, водночас позивачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому відповідачем розмірі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення заявленого відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.01.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю.

За таких обставин, суд задовольняє заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київської області Акціонерного товариства «Ощадбанк» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 30 000,00 грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 221, 240-242, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Поновити ОСОБА_1 строк для подання доказів щодо судових витрат у справі №910/10258/22.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київської області Акціонерного товариства «Ощадбанк» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд.27, ідентифікаційний код 09322277) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 30 000,00 грн.

3. Після набрання додатковим рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано: 22.02.2023.

Суддя О.В. Гулевець