ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"30" січня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2581/14 (911/1311/22)

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С., за участю секретаря судового засідання Харченко О.М. розглянув у судовому засіданні

заяву ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» Цвітненка Дмитра Миколайовича

до 1) Ігнатенка Сергія Борисовича

2) ОСОБА_5

про покладення субсидіарної відповідальності

у межах справи №911/2581/14

про банкрутство Закритого акціонерного товариства «Макарово» (08004, Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, буд. 43, ідентифікаційний код 33801524)

У засіданні суду беруть участь:

ліквідатор: Цвітненко Д.М. (посвідчення арбітражного керуючого від 18.04.2013);

відповідач-1: Ігнатенко С.Б. (особисто, паспорт);

відповідач-2: не з`явився;

за участю представника кредитора ТОВ «Інтер вей капітал»: Максюк С.В. (посвідчення адвоката №6376/10 від 15.02.2018; ордер серія АІ №1221799 від 18.02.2022)

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

1.1. 08.08.2022 до Господарського суду Київської області (далі - суд) звернувся ліквідатор Закритого акціонерного товариства «Макарово» (далі - ЗАТ «Макарово», боржник) Цвітненко Дмитро Миколайович (свідоцтво №768 від 18.04.2013; далі - ліквідатор, арбітражний керуючий) із заявою б/н від 08.08.2022 (вх. №10005/22) про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку із доведенням останнього до банкрутства на Ігнатенка Сергія Борисовича (далі - Ігнатенко С.Б. , відповідач-1) та ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5. , відповідач-2) шляхом стягнення з них грошових коштів у розмірі 178 645 742,75грн.

В обґрунтування своєї заяви посилається на ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - Кодекс), ст. 619 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 215 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГК України) та зазначає, що: суб`єктами притягнення до субсидіарної відповідальності є Ігнатенко С.Б. та ОСОБА_5. як акціонери боржника; незважаючи на наявність у боржника відповідної заборгованості перед ПАТ КБ «Надра», ЗАТ «Макарово» укладені угоди із Ігнатенком С.Б. та ТОВ «Міленіум-телеком» (директором якого є ОСОБА_5. ), які у відповідності до Кодексу вважаються заінтересованими особами; відповідні угоди не мали економічної мети, а були направлені лише на збільшення кредиторської заборгованості; в діях керівництва ЗАТ «Макарово» наявні ознаки нераціонального ведення господарської діяльності, які призвели до збитковості підприємства та наявні ознаки навмисного погіршення фінансово-господарського стану підприємства; відповідачі зобов`язані були вжити заходи для запобігання банкрутству боржника та поновлення його платоспроможності, натомість відповідачами прихована стійка фінансова неспроможність шляхом відображення недостовірних відомостей у фінансових звітах; керівництво ЗАТ «Макарово» не передало ліквідатору фінансово-господарську документацію; за результатами пошуку майна боржника, шляхом направлення відповідних запитів до державних органів та установ, а також проведеної інвентаризації ліквідатором не встановлено наявність у ЗАТ «Макарово» будь-якого майна.

1.2. Ігнатенко С.Б. скористався правом, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та подав відзив б/н від 07.09.2022 (вх. №11956/22 від 07.09.202022) на заяву ліквідатора, в якому заперечив щодо її задоволення та зазначив, що: в забезпечення виконання кредитних договорів також укладались іпотечний договір та договір застави на загальну суму 39 662 064,28грн; у зв`язку із невиконанням умов кредитних договорів із боржника відповідними судовими рішеннями стягнута заборгованість на користь вказаного банку, яка частково за рахунок заставного майна боржника була погашена; у серпні 2012 року прийнято рішення щодо припинення юридичної особи ЗАТ «Макарово» у порядку ст.ст. 105, 110-111 ЦК України, ліквідатором призначено Ігнатенка С.Б.; ліквідаційна комісія боржника надіслала ПАТ КБ «Надра» повідомлення про прийняте рішення, проте, вказана особа не заявила своїх вимог до ЗАТ «Макарово» у встановленому порядку; відповідні угоди укладались між боржником та Ігнатенком С.Б. та ТОВ «Міленіум-телеком» у 2008 році та 2009 році, тобто, до аналізованого ліквідатором періоду - 2011-2013р.р., а тому, твердження ліквідатора про те, що вони вплинули на збитковість підприємства є припущенням; відповідач-1 вживав заходи спрямовані на передачу арбітражному керуючому фінансово-господарської документації ЗАТ «Макарово»; ліквідатор не надав суду належних доказів підтвердження елементів/складової об`єктивної сторони порушення, тобто, дій/бездіяльності, що вказують на доведення до банкрутства.

Крім того, відповідач-1 подав суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

1.3. ОСОБА_5. користуючись правом, визначеним ст. 178 ГПК України, подала відзив б/н від 12.09.2022 (вх. №12244/22 від 13.09.2022) на заяву ліквідатора, який за своїм змістом є аналогічним відзиву, наданим відповідачем-1. Додатково відповідач-2 зазначила, що: не вчиняла будь-яких дій/бездіяльності, направлених на набуття/збільшення кредиторської заборгованості ЗАТ «Макарово» без наміру її погашення; не приймала рішення, вказівки на вчинення майнових дій з виведення активів ЗАТ «Макарово; ліквідатор не долучив до своєї заяви аналізу фінансово-господарської діяльності боржника, а із змісту самої заяви не зрозуміло які саме документи були проаналізовані арбітражним керуючим та за який період часу.

Окрім цього, ОСОБА_5. також заявила суду клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

1.4. Ліквідатор у відповідності до ст. 166 ГПК України подав заперечення на відзиви б/н від 27.09.2022 (вх. №13273/22 від 27.09.2022), та вказав на те, що: відповідач-1 не надав доказів дотримання процедури ліквідації у порядку ст.ст. 105, 110-111 ЦК України, у тому числі ліквідаційного балансу та доказів звернення до суду із заявою про банкрутство боржника; сума заборгованості ЗАТ «Макарово» перед ПАТ КБ «Надра» становила понад 71 384 435,48грн, тоді як вартість забезпечувальних зобов`язань боржника за отриманими кредитами становила 39 622 064,28грн, а отже, відповідачі розуміли, що вартості майна боржника не достатньо для задоволення вимог кредитора; Ігнатенко С.Б. не спростував приховування ознак банкрутства ЗАТ «Макарово».

1.5. Ліквідатор, у відповідності до ст. 161 ГПК України, подав додаткові пояснення б/н від 19.12.2022 (вх. №18671/22 від 19.12.2022), які за своїм змістом є аналогічними заяві про покладення субсидіарної відповідальності.

1.6. Ігнатенко С.Б. на виконання ст. 161 ГПК України також подав додаткові пояснення б/н від 20.12.2022 (вх. №18760/22 від 21.12.2022), в яких зазначив, що: в межах виконавчого провадження на прилюдних торгах реалізоване відповідне нерухоме майно ЗАТ «Мкарово», проте, у подальшому результат вказаних торгів/аукціону рішенням суду визнаний недійсним; задля відновлення прав боржника, відповідач-1 ініціював відповідні судові справи та з метою встановлення незаконних дій з боку державного виконавця звернувся до правоохоронних органів; діяв добросовісно та вчиняв усі можливі дії щодо унеможливлення банкрутства шляхом відновлення ліквідних активів ЗАТ «Макарово».

1.7. 30.01.2023 у судове засідання представник ОСОБА_5. не з`явився, проте, направив на електронну пошту суду клопотання б/н від 30.11.2023 (вх. №1712/23 від 30.01.2023) про відкладення судового засідання, яке суд на підставі ст.ст. 42, 202 ГПК України залишив без задоволення та постановив розглянути відповідну заяву ліквідатора без участі вказаного учасника справи (протокол судового засідання від 30.01.2023).

2. Процесуальні дії у справі

2.1. У провадженні суду перебуває справа №911/2581/14 про банкрутство ЗАТ «Макарово» на стадії судової процедури - ліквідація банкрута.

2.2. Ухвалою від 12.08.2022, зокрема: відповідна заява ліквідатора прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2581/14 (911/1311/22); постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження у межах справи №911/2581/14 про банкрутство ЗАТ «Макарово»; призначено підготовче засідання на 12.09.2022.

На підставі ст.ст. 161, 182-183 ГПК України судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 29.09.2022, установлено строк сторонам для подачі заяв по суті справи (протокольна ухвала від 12.09.2022).

Ухвалою суду від 29.09.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, у відповідності до ст.ст. 161, 177, 183 ГПК України продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, установлено сторонам строк для подачі заяв по суті справи, оголошено перерву у підготовчому засіданні до 14.11.2022.

2.3. За результатами підготовчого засідання суд закрив підготовче провадження у справі та призначив її до розгляду по суті на 01.12.2022, про що постановив відповідну ухвалу від 14.11.2022.

У відповідності до ст. 216 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва до 22.12.2022 та до 30.01.2023 (протокольні ухвали суду від 01.12.2022 та від 22.12.2022).

2.4. На підставі ст. 233 ГПК України у судовому засіданні 30.01.2023 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

3.1. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на:

2007 рік та дотепер засновниками ЗАТ «Макарово» є ОСОБА_2. (розмір внеску до статутного фонду - 4410000.00 грн) та ОСОБА_5. (розмір внеску до статутного фонду - 1890000.00 грн);

17.09.2007 - керівником ЗАТ «Макарово» був ОСОБА_3 ;

08.07.2008 та 31.03.2009 керівником ЗАТ «Макарово» був ОСОБА_4 ;

21.02.2012 керівником ЗАТ «Макарово» є Ігнатенко С.Б. , а з 20.08.2012 останній зазначений як «голова комісії з припинення або ліквідатор», що також підтверджується копією виписки з «Бюлетені державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» за №223 (23) від 28.08.2012, в якому міститься повідомлення про припинення ЗАТ «Макарово».

3.2. 17.09.2007 між ЗАТ «Макарово» в особі фінансового директора Чудовської І.В., яка діяла на підставі довіреності, посвідченої 07.09.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Копійка В.В. та зареєстрованої в реєстрі за №4351, та ПАТ КБ «Надра» укладені кредитні договори №51/КЛ/2007-978/980, №52/КЛ/2007-978 та №53/КЛ/2007-978, в забезпечення виконання яких укладений договір іпотеки від 17.09.2007 та договір застави обладнання від 23.11.2023.

У зв`язку із невиконанням боржником своїх договірних зобов`язань, ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду із позовними заявами до ЗАТ «Макарово» про стягнення заборгованості. Відповідними рішеннями суду:

від 18.04.2012 у справі №26/058-11 стягнуто заборгованості за кредитним договором №51/КЛ/2007-978/980 у розмірі 17 510 726,27 грн; 7 150 925,89 грн заборгованості за процентами; 173 802,66 грн пені за порушення строку сплати кредиту; 109 249,12 грн пені за порушення сплати процентів, 1 629 141,94 грн інфляційних витрат за порушення сплати кредиту; 597 101,13 грн інфляційних витрат за порушення сплати процентів, 25 500,00 грн державного мита, 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

від 18.04.2012 у справі №21/086-11 стягнуто заборгованість за кредитним договором №52/КЛ/2007-978 у розмірі 925 644,75 Євро; 20 756,24 Євро пені за порушення строків по сплаті кредиту; 147 711,49 Євро заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом; 10 096,88 Євро пені за порушення строків по сплаті процентів за користування кредитом; 1 225 681,15 дол. США заборгованості по сплаті кредиту, 55 603,17 дол. США пені за порушення строків по сплаті кредиту; 323 947,46 дол. США заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом; 22 019,42 дол. США пені за порушення строків по сплаті процентів за користування кредитом; 325 000 Євро заборгованості по сплаті акредитиву; 405 766,72 грн заборгованості по сплаті комісії за обслуговування акредитиву; 52 530,50 грн інфляційних втрат за порушення строків по сплаті комісії за обслуговування акредитиву; 25 414,70 грн державного мита; 235,21 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

10.05.2012 у справі №26/064-11 стягнуто 1 400 513,23 Євро заборгованості за кредитним договором № 53/КЛ/2007-978; 405 564,63 грн заборгованості за процентами в Євро, 8 684 238,15 грн заборгованості за кредитом у гривні, 3 969 860,20 грн заборгованості за процентами у гривні; 1 240 451,53 грн інфляційної складової боргу, 25 500,00 грн державного мита, 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання зазначених рішень судом видано накази від 03.05.2012 №26/058-11 та від 28.05.2012 № 26/064-11, які перебували на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень ДВС України у зведеному виконавчому провадженні за №33719968.

У межах зазначеного виконавчого провадження 04.02.2013 проведені прилюдні торги/аукціон з реалізації майна ЗАТ «Макарово» (цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою Київська область, Макарівський район, с. Калинівка, вул. Київська, 43, земельна ділянка за кадастровим номером :00:003:0008, загальною площею 4,9293га, на якій розташований майновий комплекс та комплект обладнання переробки), переможцем яких було визнано ТОВ «Рейкон».

Рішенням суду від 17.10.2014 у справі №911/4822/13, залишеного без змін постановою Вищого господарського суду України від 30.03.2015, зокрема, визнано недійсними результати проведених 04.02.2013 прилюдних торгів/аукціону з реалізації належного боржнику майна цілісного майнового комплексу, земельної ділянки на якій розташований майновий комплекс та комплект обладнання переробки. Підставою для визнання недійсних результатів прилюдних торгів/аукціону є те, що організатор торгів після втрати відповідних повноважень та виключення з переліку спеціалізованих організацій, що мали право здійснювати реалізацію арештованого майна, провів відповідні торги/аукціон.

Обставини, встановлені рішенням суду від 17.10.2014 у справі №911/4822/13, стали підставою для подання інших судових позовів ініційованих ЗАТ «Макарово», а саме: справа №911/2419/15 - про визнання недійсним свідоцтв про право власності та скасування державної реєстрації права власності, виданих та зареєстрованих за ТОВ «Рейкон» (рішення Господарського суду м.Києва від 13.08.2015, залишеного у силі постановою Вищого господарського суду України від 29.12.2015); справа №911/706/16 - про витребування відповідного майна від ТОВ «Рейкон» (рішення суду від 19.05.2016, залишеного у силі постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2016); справа №370/401/17 - про скасування нотаріальних дій (рішення Макарівського районного суду Київської області від 14.06.2017, залишеного у силі постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.03.2018). За результатами розгляду відповідних позовів судами було відмовлено ЗАТ «Макарово» у їх задоволенні.

3.3. Крім того, 08.07.2008 між Ігнатенком С.Б. (комітент) та ЗАТ «Макарово» в особі генерального директора Гараніна Андрія Вікторовича (комісіонер) укладено договір комісії №07/2008-1 за умовами якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента укласти в інтересах останнього від свого імені угоду, або декілька угод на купівлю обладнання. Комітент у відповідності до даного договору зобов`язується перерахувати комісіонеру протягом 4ох календарних місяців з моменту підписання даного договору грошові кошти в сумі 3 450 000,00 грн, що становить максимальну ціну придбання комісіонером обладнання.

31.03.2009 між ТОВ «Міленум-телеком» в особі ОСОБА_5. (замовник) та ЗАТ «Макарово» (виконавець) в особі генерального директора Гараніна Андрія Вікторовича укладено договір №31/03 за умовами якого за дорученням замовника, виконавець зобов`язується власними силами виконати роботу по виготовленню продукції (сухого яєчного порошку), у відповідності до умов даного договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити її.

01.03.2013 між ТОВ «Міленум-телеком» в особі ОСОБА_5. та ЗАТ «Макарово» в особі голови ліквідаційної комісії Ігнатенка С.Б. укладено угоду по розірванню вищевказаного договору. При цьому, у зазначеній угоді вказано, що виконавець визнає заборгованість за договором №31/03 від 31.03.2009 у розмірі 5 275 000,00грн.

3.4. 25.06.2014 до суду звернувся ПАТ КБ «Надра» із заявою про порушення справи про банкрутство ЗАТ «Макарово», у зв`язку із нездатністю останнього погасити наявну у нього заборгованість.

Ухвалою суду від 14.07.2014 (суддя Скутельник П.Ф.), яка залишена в силі постановою Київського апеляційного господарського суду, від 16.09.2014, зокрема, відкрито провадження у справі №911/2581/14 у справі про банкрутство ЗАТ «Макарово». Проте, постановою Вищого господарського суду України від 04.11.2014 вищевказані судові рішення скасовано, а справу направлено на навий розгляд до суду.

Ухвалою суду від 30.03.2016 у справі №911/2581/14 (суддя Лопатін А.В.), яка залишена у силі постановами Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 та Вищого господарського суду України від 11.10.2016, зокрема, порушено провадження у справі про банкрутство ЗАТ «Макарово» за заявою ПАТ «КБ «Надра», визнано останнього кредитором боржника з безспірними грошовими вимогами у розмірі 66 172 862,80 грн.

Ухвалою суду від 15.02.2017, зокрема, затверджено реєстр вимог кредиторів ЗАТ «Макарово» до якого включено грошові вимоги Ігнатенка С.Б. на суму 1 704 000,00 грн та ТОВ «Міленіум-телеком» у розмірі 7 793 613,41 грн. Із змісту вказаної ухвали вбачається, що боржник не виконав умов: договору комісії № 07/2008-1 від 08.07.2008 в частині вчасного повернення грошових коштів у відповідному розмірі; договору № 31/03 від 31.03.2009 в частині невиконання відповідних робіт та не здійснення боржником повної оплати за поставлений товар. У свою чергу, доказів визнання відповідних договорів недійсними у встановленому порядку, учасниками справи суду надано не було.

Постановою суду від 29.11.2017 у справі №911/2581/14 боржника - ЗАТ «Макарово» визнано банкрутом та відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича.

Ухвалою суду від 29.05.2019, залишеною в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019, затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ЗАТ «Макарово», ліквідовано боржника та закрито провадження у справі №911/2581/14. Проте, постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2020, зокрема, скасовано вищевказані судові рішення та постановлено передати справу №911/2581/14 до суду першої інстанції на стадію ліквідаційної процедури. Підставою для скасування рішень судів є, зокрема, неповне дослідження обставин справи щодо невжиття ліквідатором належних заходів щодо формування ліквідаційної маси та відсутність оформлення ним належних документів, які могли б бути предметом розгляду у відповідному засіданні.

19.08.2020 ліквідатор звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овостар» про витребування з володіння останнього на користь ЗАТ «Макарово»: цілісного майнового комплексу загальною площею 8 276,00кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, кадастровий номер :00:003:0008, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; комплект обладнання для переробки курячих яєць у комплектації наведеній у протоколі проведення аукціону з реалізації арештованого майна, що є власністю ЗАТ «Макарово» №00-0026/12 від 04.02.2013, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням суду від 30.11.2020 у справі №911/2581/14 (911/2410/20), залишеного в силі постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 26.10.2021, у задоволені вищевказаної позовної заяви відмовлено повністю.

3.5. Ухвалою суду від 16.11.2020 за клопотаннями кредиторів у справі про банкрутство - Ігнатенка С.Б. та ТОВ «ФК «Фінгруп фактор» відсторонено арбітражного керуючого Цвітненка Д.М. від виконання повноважень ліквідатора боржника. Проте, постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 зазначене судове рішення скасоване.

3.6. 08.08.2022 (до матеріалів справи про банкрутство) та 19.12.2022 (до матеріалів заяви про покладення субсидіарної відповідальності) ліквідатором подано звіт за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ЗАТ «Макарово», в якому зроблено висновок про наявність у діях керівництва ЗАТ «Макарово» ознак доведення до банкрутства та наявність дій із приховування банкрутства. Підставою для такого висновку є те, що:

боржник перестав виконувати зобов`язання з погашення заборгованості перед ПАТ КБ «Надра» у 2008 році, проте, незважаючи на наявність грошових зобов`язань перед вказаною банківською установою, керівниками ЗАТ «Макарово» Ігнатенком С.Б. та ОСОБА_5 укладені відповідні угоди із ТОВ «Міленіум-телеком» на загальну суму 7 794 831,41грн та Ігнатенком С.Б. - на суму 1 705 218,00грн;

відповідачі та ТОВ «Міленіум-телеком» є заінтересованими особами стосовно боржника, оскільки Ігнатенко С.Б. та ОСОБА_5. одночасно були власниками боржника, та відповідно здійснювали контроль над ЗАТ «Макарово»;

угоди укладені між боржником та відповідними особами не мали економічної мети, а були направлені лише на збільшення кредиторської заборгованості;

чистий збиток боржника за результатом у 2010 році становив 13 148 000,00грн; у 2011 році - 3 150 000,00грн; 2012 році - 741 000,00грн; 2013 році - 0,00грн, однак, станом на 2011 рік заборгованість боржника лише перед ПАТ КБ «Надра» становила понад 71 384 435,48грн, відомості про що не відображені у фінансових звітах.

4. Висновки суду із посиланням на норми права, які застосовано

4.1. Відповідно до ч. 2 ст. 61 Кодексу під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, визначенню розміру субсидіарної відповідальності передує формування ліквідаційної маси. Законодавець передбачив, що стягнені суми субсидіарної відповідальності за доведення до банкрутства включаються саме до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №908/314/18).

Зі свого боку суд зазначає, що звернення ліквідатора до господарського суду про покладення на винних осіб субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства є частиною принципу безсумнівної повноти дій у ліквідаційній процедурі.

Водночас, судом береться до уваги те, що субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності. Для застосування такої відповідальності необхідним є встановлення судом складових елементів господарського правопорушення як об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона правопорушення.

Так, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у даному випадку - права кредиторів на задоволення їх вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності майна у боржника.

Об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб та/або юридичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів.

Суб`єктами правопорушення є особи визначені в ч. 2 ст. 61 Кодексу.

Суб`єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб`єкта правопорушення).

Притягнення винних у доведені до банкрутства осіб до субсидіарної відповідальності є механізмом відновлення порушених прав кредиторів, а також стимулюванням добросовісної поведінки засновників, керівників та інших осіб пов`язаних з боржником і як наслідок недопущення здійснення права власності на шкоду інших осіб.

Першочерговою метою застосування цього механізму є створення для кредиторів у межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав, законних інтересів та задоволення вимог, що відповідає загальній меті процедур банкрутства та кореспондується з обов`язком здійснення ліквідатором всієї повноти передбачених законом повноважень і заходів спрямованих на досягнення цієї мети у ліквідаційній процедурі.

Водночас, за відсутності у диспозиції ч. 2 ст. 61 Кодексу конкретизації обставин (дій/бездіяльності винних осіб), що підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, при вирішенні цього питання мають братися до уваги також положення ч. 1 ст. 215 ГК Українита підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема:

1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення при виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях;

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій на користь інших юридичних осіб чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо.

Таким чином, саме детальний аналіз ліквідатором фінансового становища банкрута у поєднанні з дослідженням ним підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство, дозволить ліквідатору банкрута виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника щодо доведення до банкрутства юридичної особи (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №914/3812/15; від 20.04.2021 у справі №920/799/17; від 29.09.2021 у справі №904/7679/15; від 01.06.2021 у справі №911/2243/18; від 25.11.2021 у справі №33/30; від 17.11.2021 у справі №911/1810/18 (911/3398/20); 17.01.2023 у справі №910/1864/18).

Відповідно до п. 3.2 Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 №14 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 26.10.2010 №1361; далі - Методичні рекомендації) визначення ознак дій з доведення до банкрутства здійснюється за період, що починається за три роки до дати порушення справи про банкрутство, у разі наявності ознак неправомірних дій відповідальних осіб боржника, що призвели до його стійкої фінансової неспроможності, у зв`язку з чим боржник був не в змозі задовольнити в повному обсязі вимоги кредиторів або сплатити обов`язкові платежі.

Як зазначалось вище, ухвалою суду від 30.03.2016 у справі №911/2581/14 відкрито провадження у справі про банкрутство ЗАТ «Макарово», а отже, спірним періодом є 2013-2015р.р.

Так, із змісту ч. 3 ст.22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинного, на час проведення процедури розпорядження майном) вбачається, що відповідний аналіз попередньо зобов`язаний вчинити розпорядник майна.

Проте, доказів виконання зазначеного положення матеріали справи не містять.

Водночас, судом береться до уваги та обставина, що ретельний пошук майна та детальний аналіз фінансової діяльності здійснюється саме ліквідатором у ліквідаційній процедурі боржника, і ті обставини, які не були відомі під час проведення розпорядження майном повинні братися до уваги у ліквідаційній процедурі та відображатися у відповідних звітах.

Частиною 1 ст. 61 Кодексу встановлено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, аналізує фінансовий стан банкрута.

Аналіз фінансового стану - комплекс дій щодо вивчення й аналізу результатів фінансово-господарської діяльності боржника з метою визначення ступеня ефективності використання основних фондів і оборотних коштів для реалізації програм (статутних завдань) організацій, установ, виявлення можливих недоліків, порушень, невикористаних резервів підвищення результативності діяльності тощо.

Отже, для з`ясування ознак доведення до банкрутства ліквідатор має проаналізувати сукупність правочинів та інших юридичних дій, здійснених під впливом (вказівкою) керівника, засновників (учасників) боржника, інших осіб, а також їх бездіяльність, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №914/3812/15).

Таким чином, для застосування інституту субсидіарної відповідальності ліквідатору, перед зверненням до суду, необхідно провести детальній аналіз та встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями директора та засновників банкрута і настанням негативних для кредиторів наслідків щодо непогашення їх кредиторських вимог, тобто встановити їх форму вини (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2021 у справі №25/62/09).

Водночас, як зазначалось вище, визначення ознак дій з доведення до банкрутства здійснюється із урахуванням Методичних рекомендацій.

Так, відповідно до п. 1 розділу ІІ Методичних рекомендацій основними джерелами інформації для проведення аналізу є: установчі документи підприємства (засновницький договір, статут), а також довідка про включення до ЄДРПОУ, свідоцтво про державну реєстрацію, реєстр власників акцій (за наявності); баланс підприємства (форма №1, для суб`єктів малого підприємництва - форма № 1-м); звіт про фінансові результати (форма № 2, для суб`єктів малого підприємництва - форма №2-м); звіт про рух грошових коштів (форма №3); звіт про власний капітал (форма №4); примітки до річної фінансової звітності (форма №5); звіт про наявність та рух основних фондів, амортизацію (знос) (форма №11-ОЗ); обстеження технологічних інновацій промислового підприємства (форма №1-інновація); звіт про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість (форма №1-Б); звіт з праці (форма №1-ПВ); звіт про стан умов праці, пільги та компенсації за роботу зі шкідливими умовами праці (форма №1-ПВ (умови праці)); звіт про використання робочого часу (форма №3-ПВ); звіт про виробництво промислової продукції (форма №1П-НПП); інша інформація, необхідна для проведення аналізу та виявлення резервів виробництва.

З урахуванням наведеного, суд бере до уваги те, що під час здійснення аналізу ліквідатором повинні досліджуватись: відповідні правочини; дії заявників та керівників боржника, які призвели до негативних для кредиторів наслідків щодо непогашення їх кредиторських вимог; фінансова документація боржника; заходи, які вжиті ліквідатором з метою пошуку майна боржника (направлення запитів до державних органів/установ/організацій, проведення інвентаризації майна боржника тощо). Ураховуючи, що боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство перебував у ліквідації (ст.ст.110-112 ЦК України), дослідженню також підлягають дії посадових осіб під час проведення такої ліквідації.

При цьому, суд зазначає, що відсутність у ліквідатора через неотримання, ненадання керівником наведеної первинної документації незалежно від причин її відсутності не може братись до уваги і тим виправдовувати посилання лише на відомості у фінансових звітах, оскільки у цьому разі призведе до порушення закріпленого в ст. 77 ГПК України положення про допустимість доказів у господарському процесі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2022 у справі №916/1272/18).

Як встановлено судом, ліквідатор здійснив аналіз фінансово-господарської діяльності ЗАТ «Макарово», за результатами чого склав відповідній звіт, в якому зробив висновок про те, що: в діях керівництва (посадових осіб) ЗАТ «Макарово» вбачаються ознаки нераціонального ведення господарської діяльності, які призвели до збитковості підприємства та наявні ознаками навмисного погіршення фінансово-господарського стану підприємства, тобто, доведення до банкрутства; наявні дії з приховування банкрутства, а саме встановлено, що боржником подані недостовірні відомості про його фінансовий та майновий стан у фінансовій звітності.

Разом із цим, із змісту вказаного звіту вбачається, що для формування відповідних висновків ліквідатор аналізував лише фінансові звіти суб`єкта малого підприємництва - ЗАТ «Макарово» за період з 2011-2016р.р. і заяви Ігатенка С.Б. та ТОВ «Міленіум-телеком» про визнання грошових вимог до ЗАТ «Макарово». Суд вважає, що зазначені докази та обставини, які вони встановлюють у своїй сукупності не є достатніми для висновків, які зроблені ліквідатором у звіті.

Ураховуючи вказане та те, що відповідний аналіз є одним із основних доказів, які досліджуються під час розгляду заяв про покладення субсидіарної відповідальності, суд дійшов висновку, що наданий ліквідатором звіт ґрунтується фактично на припущеннях арбітражного керуючого без детального дослідження фінансового становища ЗАТ «Макарово» у спірний період, юридичних дій відповідних осіб, які сприяли виникненню кризової ситуації на підприємстві, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями засновників ЗАТ «Макарово» і настанням негативних для кредиторів наслідків щодо непогашення їх кредиторських вимог.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що арбітражним керуючим Цвітненком Д.В. виконувались повноваження розпорядника майна ЗАТ «Макарово» та під час розгляду судом відповідних заяв відповідачів про визнання їх грошових вимог до боржника, ним були визнані заявлені суми у повному обсязі. Зазначене дає підстави для висновку, що арбітражний керуючий будучи обізнаним про наявність відповідних договорів, які на його думку призвели до збільшення кредиторської заборгованості та не мали на меті досягнення економічного успіху, не вчинив будь-яких дій у встановленому порядку для захисту інтересів ЗАТ «Макарово».

Окрім цього, ліквідатор боржника у поданому ним до суду звіті не відобразив на підтвердження повноти вчинених дій у ліквідаційній процедурі всіх заходів, які він здійснив для пошуку майна банкрута.

4.2. Водночас, як зазначалось вище, розмір субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

Спеціальними умовами для субсидіарної відповідальності за наведені дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності окрім вини є наслідки у вигляді недостатності виявленого у процедурі банкрутства майна боржника, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, для задоволення вимог кредиторів, різниця між вартісними показниками яких і є мірою субсидіарної відповідальності.

При цьому, неповнота з`ясування ліквідатором обставин з якими пов`язана можливість покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на третіх осіб свідчить про нездійснення ліквідатором всієї повноти заходів спрямованих на виявлення активів для задоволення вимог кредиторів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 904/3551/20).

Отже, ліквідатор за наявності ознак банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, для забезпечення реалізації принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі, подає таку заяву (про покладення субсидіарної відповідальності) не раніше, ніж після завершення реалізації об`єктів ліквідаційної маси та розрахунків з кредиторами на підставі вчинення такої реалізації у ліквідаційній процедурі при наявності обставин недостатності повного погашення кредиторської заборгованості банкрута (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №902/1129/15 (902/579/20)).

До складу ліквідаційної маси включаються усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання (ч.1 ст.62 Кодексу).

Так, ч. 1 ст. 61 Кодексу встановлено, що ліквідатор вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

У свою чергу, суд вважає за необхідне зазначити, що для встановлення наявності підстав для повернення майна боржника, зокрема, у разі його відчуження із порушенням норм відповідного законодавства, інформація щодо такого майна повинна надаватись за останні три роки, які передували відкриттю провадження у справі про банкрутство.

Під час ліквідаційної процедури, ліквідатор має здійснювати обґрунтовані і логічні дії, а також здійснювати запити до відповідних органів, з врахуванням минулої діяльності боржника. При цьому кількість запитів не є критерієм якості роботи ліквідатора. Таким критерієм є наповнення ліквідаційної маси (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.10.2022 у справі № 927/50/20).

Зазначене надасть можливість ліквідатору встановити наявність, у тому числі, порушення прав ЗАТ «Макарово» зокрема, діями його керівника або інших осіб, які мали право давати обов`язкові для боржника вказівки.

Так, на виконання зазначених вимог ліквідатором здійснено ряд запитів до відповідних державних органів та установ та отримано від них відповіді. Проаналізувавши зміст вказаних документів, судом встановлено, що вказана інформація запитувалась станом на конкретну дату, що свідчить про відсутність у боржника майна саме на вказаний час.

За таких обставин, за відсутності доказів на підтвердження того, що у боржника не було відповідного майна протягом вищевказаного періоду, у суду немає підстав стверджували, що ліквідатором вжиті дії, спрямовані на повернення активів ЗАТ «Макарово».

До того ж, оскільки ліквідатор не встановив факт наявності (відсутності) майна у ЗАТ «Макарово» у спірний період, яке б підлягало включенню до ліквідаційної маси, то підстави вважати, що вказаною особою вжиті дії направлені на її наповнення (у тому числі шляхом подання до суду заяв про повернення, витребування майна, яке знаходиться у третіх осіб) у суду відсутні.

Разом із цим, ч. 1 ст. 61 Кодексу встановлено, що ліквідатор з дня свого призначення зобов`язаний провести інвентаризацію майна банкрута та визначити його початкову вартість.

Однак, матеріали справи не містять доказів виконання арбітражним керуючим вищевказаних положень Кодексу саме під час здійснення повноважень ліквідатора ЗАТ «Макарово».

Отже, вищенаведене свідчить про те, що на час розгляду заяви про покладення субсидіарної відповідальності у ліквідаційній процедурі ЗАТ «Макарово» ліквідатором не вжито заходів спрямованих на виявлення активів для задоволення вимог кредиторів, що є обов`язковою передумовою для звернення із такою заявою, оскільки дозволить ліквідатору з`ясувати розмір субсидіарної відповідальності, який визначається як різниця між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

З огляду на викладене, подача ліквідатором відповідної заяви до моменту здійснення всіх дій щодо розшуку майна банкрута, реалізації майна банкрута та проведення розрахунків із кредиторами не відповідає вимогам законодавства, адже унеможливлює визначення розміру субсидіарної відповідальності (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 4/44-Б (906/811/20)).

4.3. Інших суттєвих обставин та доказів на їх підтвердження щодо наявності правових підстав для притягнення відповідачів до субсидіарної відповідальності ліквідатором у своїй заяві не наведено.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на засновників ЗАТ «Макарово» є необґрунтованою, передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

4.4. Щодо клопотання відповідачів про застосування про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом норми цієї статті позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Частинами 2, 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

За загальними правилами ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила.

З огляду на приписи ст. 253 ЦК України суд виходять із того, що перебіг строку позовної давності розпочинається з дня призначення ліквідатора, до повноважень якого законом віднесено право/обов`язок звернутися до суду із заявою про субсидіарну відповідальність.

Тож прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом є тією обставиною, яка свідчить, що ліквідатор довідався або міг довідатися про наявність ознак доведення до банкрутства юридичної особи боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії.

Водночас, як зазначалось вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість відповідної заяви ліквідатора, а відтак, інститут позовної давності у даному випадку застосуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 59-64, 68-69 Кодексу, ст.ст. 3, 232-225 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» Цвітненка Дмитра Миколайовича б/н від 08.08.2022 (вх. №10005/22) про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку із доведенням до банкрутства на Ігнатенка Сергія Борисовича та ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України ухвала набрала законної сили 30.01.2023 та згідно ст. 255 ГПК України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів у порядку, передбаченому ст.ст. 256-257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 03.03.2023.