ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці

16 лютого 2023 року Справа № 926/4439/22

Господарський суд Чернівецької області у складі головуючого судді Марущака І.В., за участю секретаря судового засідання Максимюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, код 14360570)

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 226 284,47 грн,

представники:

від позивача - адвокат Українець О.П.;

від відповідача - не з`явився.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 24.09.2013 в розмірі 226 284,47 грн, з яких: 13 964,42 грн заборгованість за кредитом, 76 753,093 грн - проценти за користування кредитом та 135 566,12 грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.09.2013 ФОП ОСОБА_1 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно вказаної заяви ФОП ОСОБА_1 приєдналася до «Умов та правил надання банківських послуг» та Тарифів банку, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування від 24.09.2013 та взяла на себе зобов`язання виконувати умови Договору. Відповідно до Договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_2 в електронному вигляді.

08.11.2016 відповідачем припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В порушення умов Договору відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість станом на 27.09.2022.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на пропуск строку позовної давності, відлік якої почався 09.01.2014 у зв`язку з простроченням сплати кредиту.

У свою чергу позивач подав письмову відповідь на відзив, в якому зазначив, що своїм підписом у заяві про відкриття поточного рахунку від 24.09.2013 відповідачка підтвердила, що приєдналася до Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua. У пункті 3.2.2.10.7 Умов сторони узгодили, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором становлять 15 років. Щодо строку позовної давності зазначив, що у квітні, вересні 2021, лютому 2022 відповідачем частково погашено заборгованість за кредитом, що є підставою для переривання позовної давності. Водночас просив визнати поважними причини пропуску строку давності у зв`язку з переглядом заочного рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.03.2017, яким стягнуто з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором, 24.08.2022. На підставі наведеного просив позов задовольнити в повному обсязі.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2022 вказану позовну заяву передано до провадження судді Марущака І.В.

Ухвалою від 05.12.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив спрощене позовне провадження у справі та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 22.12.2022, а також установив відповідачу строк для подання заяви з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзиву на позов, а також установив позивачу строк для подачі відповіді на відзив.

15.12.2022 відповідачем до суду подано заяву з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, в якій просить призначити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Водночас відповідачем подано відзив на позов, в якому вона проти позову заперечила повністю.

Ухвалою від 22.12.2022 суд перейшов до розгляду справи 926/4439/22 за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 18.01.2023.

18.01.2023 до початку судового засідання адвокатом позивача до суду подано заперечення на відповідь на відзив, в якому викладено доводи на спростування заперечень відповідача щодо позову.

Ухвалю суду від 18.01.2023 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 01.02.2023.

За наслідками підготовчого засідання 01.02.2023 суд призначив справу до розгляду по суті на 16.02.2023.

Відповідач у судове засідання 16.02.2023 не з`явилася. Згідно трекінку Укрпошти відправлення з ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 01.02.2023, які були направлені на адреси: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , вручені особисто.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно із пунктом 1 частини третьої цієї статті ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин суд вирішив за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі відповідача.

Суд заслухав вступне слово представника позивача, який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Далі суд перейшов до дослідження матеріалів справи.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд установив таке.

24 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (на даний час згідно зі змінами до статутних документів Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено шляхом підписання «Заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг» кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредитний ліміт на поточний рахунок.

Відповідно до умов договору 24.09.2013 ФОП ОСОБА_1 було відкрито в ПАТ КБ «ПриватБанк» поточний рахунок № НОМЕР_2 .

У вказаній заяві зазначено, що ФОП ОСОБА_1 висловлює свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг (знаходяться на сайті банку www.pb.ua), Тарифами банку, які разом із цією заявою становлять Договір банківського обслуговування.

Відповідно до пункту 3.1.1.73. Умов банк надає послугу гарантованих платежів для виконання грошових зобов`язань за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом та його контрагентами, а також між клієнтом і банком. Послуга надається у вигляді виконання банком заявок на договірне списання коштів (далі - «гарантований платіж» або «заявка »), згідно якої клієнт- платник доручає банку зарахувати кошти на рахунок отримувача, в сумі і в дату, зазначені при створенні заявки. Послуга надається банком як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами. Дата виконання гарантованого платежу може бути змінена відправником при отриманні згоди на її зміну від одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет- клієнт- банк "Приват24"). Гарантований платіж може бути відкликаний (відмінений) платником виключно при отриманні згоди на її відгук (скасування) від одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет- клієнт-банк "ІІриват24").

У разі необхідності отримання отримувачем послуги, платник за допомогою системи дистанційного обслуговування інтернет- клієнт- банк "Приват24" подає в банк заявку на договірне списання коштів за встановленою формою, обов`язковими реквізитами якої є: номер і дата заявки (присвоюються автоматично), рахунок платника, рахунок одержувача, сума платежу, призначення платежу (із зазначенням відомостей про господарському договорі, на виконання оплати по якому подається заявка), дата зарахування коштів одержувачу (дата виконання заявки), вказівки за рахунок яких коштів (власних коштів клієнта/кредитних/змішано) необхідно зарезервувати гроші для виконання гарантованого платежу. Створені в Приват24 заявки в обов`язковому порядку підписуються ключами електронних підписів посадових осіб клієнтів-платників (п. 3.1.1.74. Умов).

Після отримання Банком за допомогою системи дистанційного обслуговування заявки, банк розглядає його на предмет надання або відмови в наданні послуги, у разі відсутності у платника власних коштів та/або недостатньої інформації по кредитоспроможності платника (п. 3.1.1.75. Умов).

Пунктом 3.1.1.76.2. Умов передбачено, що якщо надання послуги здійснюється за рахунок кредитних коштів, Банк надає платникові кредит в розмірі, передбаченому в заявці (в межах встановленого ліміту) шляхом зарахування їх на рахунок 3648. Порядок надання банком кредиту та його порядок погашення платником здійснюється згідно п. 3.2.2 Умов та правил надання кредиту.

Відповідно до п. 3.2.2.1. Умов банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені в заявці на договірне списання коштів, в обмін на зобов`язання клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені цим договором строки. Відновлювана кредитна лінія надається банком для виконання клієнтом платежів за заявками на договірне списання з датою виконання в майбутньому за господарськими договорами, яка не перевищує терміну повернення кредиту, та може бути змінена позичальником за згодою одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк "Приват24"), шляхом перерахування банком кредитних коштів на рахунок 3648, з подальшим перерахуванням в дату виконання на поточний рахунок одержувачів, що вказані в заявці. Після видачі кредиту, подані позичальником банку заявки можуть бути відкликані позичальником виключно при отриманні згоди на її відкликання від одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк "Приват24").

Пунктом 3.2.2.2. Умов визначено, що термін повернення кредиту зазначений в заявці. Згідно із ст. 212, 651 ЦК України у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь- якого із зобов`язань, має право змінити умови цих умов, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє клієнту письмове повідомлення із зазначенням дати повернення кредиту. У разі не погашення клієнтом заборгованості за цими умовами у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У разі погашення заборгованості у період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є дата, зазначена в заявці про платіж.

Під датою виконання платежу сторони узгодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, зазначеного в заявці клієнта. Клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці, у термі до 30 днів з дати виконання заявки.

У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 року клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 року - відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості, 64% річних від суми заборгованості за заявками, ініційованим з 01.02.2016 року, та 24% річних від суми заборгованості починаючи з 01.11.2017р (незалежно від дати ініціювання заявки).

У разі не погашення заборгованості клієнтом за кредитом у строк до 30 днів включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості, а починаючи з 01.02.2016 року - 64% річних від суми простроченою заборгованістю за заявками ініційованим з 01.02.2016 року, та 48% річних від суми простроченої заборгованості в разі виникнення простроченої заборгованості після 01.11.2017 року.

Відповідно до п. 3.2.2.5.2. Умов банк зобов`язується падати шляхом перерахування кредитних коштів на підставі виставлених клієнтом заявок, на цілі, відмінні від сплати страхових та/або інших платежів, у межах сум, обумовленої в заяві, а також за умови виконання клієнтом зобов`язань передбачених пунктами З.2.2.6.1., 3.2.2.6.12. цього договору.

Зобов`язання з видачі кредиту або його частини згідно з умовами цього договору виникають у банка зі дня надання клієнтом заявок в межах зазначених у них сум у порядку, передбаченому п. 3.2.2.8.2. та з урахуванням п. 3.2.2.1. цього договору.

Відповідно до п. 3.2.2.6.1. Умов клієнт зобов`язується використовувати кредит на цілі та у порядку, передбаченому пунктом 3.2.2.1. цього договору.

Пунктами 3.2.2.6.2. та 3.2.2.6.3. Умов на позичальника було покладено обов`язок сплатити проценти та винагороди за користування кредитом відповідно до пунктів 3.2.2.9, 3.2.2.10, а також повернути кредит у терміни, встановлені в заяві, а також згідно пунктів 3.2.2.2, 3.2.2.6.16., 3.2.2.6.17., З.2.2.7.2. Умов.

За змістом п. 3.2.2.9.1. Умов за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичковою рахунку1 до дати погашення кредиту згідно з пунктами 3.2.2.2., 3.2.2.6.3., 3.2.2.6.16, 3.2.2.6.17., 3.2.2.7.2., 3.2.2.8.1. цього договору клієнт сплачує проценти та винагороди у розмірі, зазначеному у заявці.

Відповідно до п. 3.2.2.9.2. Умов та ст. 212 ЦК України у випадку порушення клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених пунктами 3.2.2.2., З.2.2.6.3., 3.2.2.6.16., 3.2.2.6.17., 3.2.2.7.2, 3.2.2.8.1. цього договору, клієнт сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному у п.

3.2.2.2.

Пунктом 3.2.2.9.10. Умов визначено, що розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати процентів та/або за період, який починається з попередньої дати сплати процентів до поточної дати сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту.

Нарахування процентів та комісій здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів на рік. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів, не враховується (п. 3.2.2.9.11. Умов).

За змістом п. 3.2.210.4 Умов нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань, передбачених пунктами 3.2.2.10. - 3.2.2.10.3. цього договору здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов`язання повинне було бути виконане клієнтом.

У пункті 3.2.2.10.7 Умов сторони узгодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором становлять 15 років.

На підставі поданих до банку заявок на гарантований платіж (платіжних доручень), які були надані банку через систему інтернет-банкінгу Приват24 та підписані позичальником із використанням електронного цифрового підпису, банк здійснив кредитування відповідача шляхом проведення відповідних платежів за рахунок кредитних коштів у межах встановлених для відповідача лімітів, а саме:

- 28.11.2013 на суму 20 000,00 грн;

- 19.12.2013 на суму 15 000,00 грн.

Факт надання Банком на виконання умов Договору ФОП ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 35 000,00 грн підтверджується долученою до матеріалів справи банківською випискою з особового рахунку відповідача.

Судом встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 08.11.2016 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.09.2013 в розмірі 106 000,00 грн. Ухвалою суду від 20.02.2017 було відкрито провадження у справі.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.03.2017 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.08.2022 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.03.2017 задоволено, рішення скасовано, а справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.09.2022 провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.09.2013 в розмірі 106 000,00 грн закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та роз`яснено позивачу, що даний спір належить до господарської юрисдикції.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за договором № б/н від 24.09.2023 станом на 27.09.2022 становить 226 284,47 грн, з яких: 13 964,42 грн заборгованість за кредитом, 76 753,093 грн - проценти за користування кредитом та 135 566,12 грн - пеня.

ІV. Висновок суду щодо юрисдикції спору

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 наведено такі правові висновки:

«Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (див. пункт 4.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18)».

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 08.11.2016 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Таким чином, зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 24.09.2013, з урахуванням вищевикладеного, перейшли до фізичної особи ОСОБА_1

V. Мотиви, якими керується суд, та застосоване ним законодавство.

Згідно частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 181 ГК України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до норм ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

24.09.2013 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 підписано «Заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг».

Таким чином, 24.09.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 35 000,00 грн.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Обґрунтовуючи свої вимоги в даній справі, позивач посилається на те, що відповідач підписанням зазначеної Заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк», які разом із цією заявою та Тарифами банку становлять кредитний договір, який за своєю правовою природою є договором приєднання.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, останній має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву від 24.09.2013 року, а також те, що вказаний документ на момент отримання ФОП ОСОБА_1 кредитних коштів містив умови, на які посилається позивач.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ФОП ОСОБА_1 кредитного договору.

Дана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24.09.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14.11.2022), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З огляду на викладене, суд не бере до уваги наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки останній не є належною підставою, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.09.2013 станом на 27.09.2022 заборгованість відповідача за кредитом складає 13 964,42 грн.

Щодо застосування строків позовної давності до основного боргу, заявленої відповідачкою у відзиві на позовну заяву, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, зобов`язання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Заява позичальника про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Суд констатує, що будь-які докази пред`явлення письмової вимоги до відповідача про повернення позики в позасудовому порядку в матеріалах справи відсутні.

Однак, як встановлено судом, у лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.09.2013. Ухвалою суду від 20.02.2017 було відкрито провадження у справі № 727/1617/17.

Таким чином, суд вважає пред`явлення позову моментом пред`явлення вимоги про повернення кредиту, відтак позика мала бути повернута позичальником протягом строку, визначеного абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України.

ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) у своїх рішеннях надав тлумачення позовної давності, як законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право не було порушено, суд відмовляє в позові у зв`язку з його необґрунтованістю. В разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Як зазначено судом вище, позика мала бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги (абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Таким днем у даному випадку є день пред`явлення позову.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом у лютому 2017 року, перебіг позовної давності почав спливати з березня 2017 року.

Поряд з цим пред`явлення позову є однією із підстав переривання позовної давності.

Як встановлено судом, у лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.09.2013 в розмірі 106 000,00 грн. Ухвалою суду від 20.02.2017 було відкрито провадження у справі № 727/1617/17.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.03.2017 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.08.2022 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.03.2017 задоволено, рішення скасовано, а справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.09.2022 провадження у справі № 727/1617/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.09.2013 в розмірі 106 000,00 грн закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та роз`яснено позивачу, що даний спір належить до господарської юрисдикції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна давність щодо звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.09.2013 перервалася у зв`язку з пред`явленням позову у справі № 727/1617/17 з моменту пред`явлення позову, тобто з лютого 2017 року, та спливає у березні 2020 року.

При цьому, суд враховує правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Так, суд констатує, що позивачем у справі № 926/4439/22 заявлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.09.2013, які були предметом позову в цивільній справі № 727/1617/17, позовну заяву було прийнято до розгляду та за результатами розгляду ухвалено заочне рішення суду про задоволення позову, а, отже, позов було пред`явлено з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції.

Сам по собі факт перегляду заочного рішення суду та закриття провадження у справі на підставі того, що спір належить до господарської юрисдикції, висновків суду щодо дотримання правил юрисдикції не змінює, оскільки фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин.

Як установлено судом, строк позовної давності за вимогами позивача сплив у березні 2020 року. Позивачем у відповіді на відзив заявлено про поважність причин попуску строку давності у зв`язку з тим, що 24.08.2022 судом було переглянуто заочне рішення суду від 21.03.2017, яким стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд зазначає, що позивачем у межах позовної давності було пред`явлено позов до відповідача, за наслідками чого ухвалено заочне рішення суду. У подальшому вказане заочне рішення фактично внаслідок зміни законодавства щодо юрисдикції спорів за участю даних суб`єктів було переглянуто судом зі спливом більше 4 років 5 місяців та скасовано, а провадження у справі закрито.

За таких обставин, з метою недопущення безпідставного звуження прав позивача на захист порушеного права в судовому порядку, суд вважає поважними причини пропущення позивачем строку позовної давності.

Також суд звертає увагу, що згідно із законом від 30.03.2020 №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей закон набрав чинності 02.04.2020.

У п. 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону №540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

Крім того, як вбачається з копії виписки за договором № б/н від 24.09.2013 за період з 28.11.2013 по 19.01.2023, відповідачем 08.04.2021, 29.09.2021 та 21.02.2022 здійснено часткове погашення основної заборгованості за наданим кредитом у сумі 11 532,08 грн, що свідчить про переривання позовної давності в силу положень частини першої статті 264 ЦК України.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому з відповідача на його користь підлягає стягненню заборгованість за кредитним в розмірі 13 964,42 грн.

Щодо нарахованих позивачем відсотків та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як підтверджено матеріалами справи, у заяві позичальника про відкриття поточного рахунку від 24.09.2013 року відсутні умови щодо встановлення відсотків, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом та пені, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розміщеними на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємну частину спірного договору.

Однак, як зазначалось вище, судом не приймається вищезазначений Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг як належний доказ виникнення у позивача та відповідача відповідних взаємних цивільних прав та обов`язків, а тому посилання позивача на вказані умови є безпідставним.

Таким чином, враховуючи, що позивачем заявлено до стягнення у даній справі відсотки за користування кредитом та пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов, підстави для задоволення вказаних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в даній частині відсутні.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

З огляду на вище наведене та обставини справи, враховуючи судову практику Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у сумі 76 753,93 грн та заборгованості по пені у сумі 135 566,12 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що позовні вимоги у частині стягнення процентів за користування чужими коштами та штрафних санкцій обґрунтовані позивачем саме з посиланням на те, що розмір та підстави, визначені сторонами у кредитному договорі, і позивач не заявляв вимог про стягнення процентів за користування чужими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з посиланням на статті 1048, 625 Цивільного кодексу України, не надав на підтвердження своїх вимог належних та допустимих доказів, а тому відсутні підстави для нарахування відповідачеві процентів за користування кредитними коштами, а також пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань у цьому випадку.

За таких обставин вимоги до відповідача про стягнення процентів та пені є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

VІ. Висновки суду.

Таким чином, за результатами розгляду цієї справи суд дійшов висновку, що у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором в частині повернення суми кредиту у нього наявна заборгованість за кредитом у розмірі 13 964,42 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

У решті позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 76 753,93 грн та пені в сумі 135 566,12 грн необхідно відмовити.

VІІ. Розподіл судових витрат.

У відповідності до статті 129 ГПК України сплачений позивачем судовий збір слід покласти на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Про понесення інших судових витрат учасники справи не заявляли.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, код 14360570) заборгованість за кредитним договором №б/н від 24 вересня 2013 року в розмірі 13 964,42 грн та 209,43 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення (пункт 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 27 лютого 2023 року.

Суддя І.В. Марущак