ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2023 р. м. Житомир Справа № 906/21/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретаря судового засідання: Круглецької А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Мазурок В.С., адвокат, ордер серії ВК №1005011 від 26.12.2022,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного малого підприємства "МЛС"

до Приватного акціонерного товариства "Ушицький комбінат будівельних матеріалів"

про стягнення 60 910,54грн.

Приватне мале підприємство "МЛС" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" про стягнення 60 910,54грн з яких: 43 520,00грн основного боргу, 11 446,35грн пені, 2 176,00грн штрафу, 687,00грн 3% річних та 3 081,19грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №1801 від 18.01.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 03.01.2023 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 31.01.2023.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 31.01.2023 відкладено розгляд справи по суті на 23.02.2023.

Представник позивача в судовому засіданні 23.02.2023 позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач свого представника в судове засідання 23.02.2023 не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Отже суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, проте своїми процесуальними правами відповідач не скористався, явки представника в судові засідання не забезпечив, причин неявки не повідомляв.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд, враховуючи повідомлення відповідача про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, не вважає відсутність представника відповідача у даному судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті.

При цьому суд враховує, що доводи відповідача щодо позовних вимог викладені у відзиві на позов, який надійшов до суду 02.02.2023. Тобто, відповідач скористався правом на викладення своїх заперечень щодо позовних вимог ПМП "МЛС".

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.2021 між Приватним малим підприємством "МЛС" (постачальник/позивач) та Приватним акціонерним товариством "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" (покупець/відповідач) було укладено договір поставки №1801 (далі - договір) (а.с.8-10).

Згідно п.1.1 договору, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю, а Покупець - прийняти й оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим Договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору, Постачальник зобов`язується поставляти товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у Заявках Замовлення (далі - Заявках) Покупця, що є невід`ємними частинами даного Договору.

Загальна вартість даного Договору визначається вартістю товару, отриманого протягом дії цього Договору згідно накладних, що є невід`ємними частинами даного Договору (пункт 1.3 договору).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що асортимент та ціна на товар, що поставляється, визначаються на підставі рахунка Постачальника, погодженої Покупцем.

Відповідно до пункту 4.1 договору, поставка товарів здійснюється Постачальником в межах наявного у нього асортименту протягом строку дії Договору відповідно до попереднього Замовлення Покупця, в якому визначається асортимент (вид) та обсяг товару (кількість), ціна за одиницю товару (відповідно до підписаної Сторонами Специфікації), загальна ціна партії товару та інші умови. Замовлення може проводитись шляхом листування, телеграмою, через телефонний або факсимільний зв`язок, по електронній пошті e-mail або надаватися через представника Постачальника.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2021р. В разі, якщо за тридцять днів до закінчення строку дії Договору жодна Сторона не виявить бажання розірвати його, то дія Договору автоматично продовжується на один рік на тих же умовах (пункти 8.1 та 8.2 договору).

Договір підписано представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємств.

Позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №1801 від 18.01.2021 у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача 43 520,00грн основного боргу, 11 446,35грн пені, 2 176,00грн штрафу, 687,00грн 3% річних та 3 081,19грн інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по проведенню розрахунків за товар.

Відповідач у відзиві на позовну заяву №174/23 від 30.01.2023 щодо укладення договору поставки №1801 від 18.01.2021 року між сторонами не заперечив. Водночас вказав, що не погоджується з наданими розрахунками позивачем в повному обсязі, оскільки вони проведені не у відповідності з визначеним законодавством способом їх нарахування.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору поставки №1801 від 18.01.2021, відповідачем було поставлено позивачу товару - Оливи моторні (М14В2, І-40А) на суму 43 520,00грн, що підтверджується накладною №1/К від 14.06.2022, а також довіреністю №51 від 14.06.2022 (а.с.11-12). Зазначена накладна підписана представниками обох сторін.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За умовами пункту 5.2 договору, розрахунки за поставлений Постачальником товар здійснюється протягом двох днів з моменту поставки товару.

Згідно з пунктом 6.3 договору, покупець зобов`язаний прийняти та оплатити поставлені товари відповідно до вимог даного Договору.

Відповідно до положень ч.1 ст.530 ЦК України та погоджених сторонами в п.5.2 умов щодо строків проведення розрахунків за отриманий товар, відповідач зобов`язаний був провести оплату за товар, одержаний за накладною №1/К від 14.06.2022 на суму 43 520,00грн - у строк до 16.06.2022.

Проте, відповідач свої зобов`язання перед позивачем по оплаті отриманого товару у визначений договором строк не виконав.

Станом на час розгляду справи, відповідач доказів погашення заборгованості перед позивачем в сумі 43 520,00грн не надав, вимоги позивача не спростував.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 43 520,00грн заборгованості є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 11 446,35грн пені, 2 176,00грн штрафу, 687,00грн 3% річних та 3 081,19грн інфляційних втрат.

Розглядаючи питання про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені та штрафу, господарський суд враховує таке.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України).

За умовами пункту 7.2 договору, за несвоєчасну оплату за даним Договором Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Сплата пені не звільняє Покупця від сплати основної суми заборгованості.

Згідно з пунктом 7.3 договору, крім пені, передбаченої п.7.2. у випадку несвоєчасної оплати товару, Покупець зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 5 % від вартості неоплаченого товару, а випадку повторною порушення - штраф у розмірі 10 % від вартості неоплаченого товару.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За несвоєчасну оплату товару, відповідачу нарахованопеню в сумі 11 446,35грн за період з 16.06.2022 по 25.12.2022 (розрахунок а.с. 2-3) та штраф в сумі 2 176,00грн (43 520х5% = 2 176,00).

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Слід зазначити, що прострочка оплати відповідачем товару починається з дня наступного після закінчення строку на його оплату - у даному випадку з 17.06.2022.

Судом встановлено, що хоча позивач в розрахунку і зазначає про нарахування пені починаючи з 16.06.2023, однак фактично пеню нараховує з 17.06.2023.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені та штрафу, суд встановив, що вказані нарахування пені в сумі 11 446,35грн та штрафу в сумі 2 176,00грн, проведені арифметично вірно та у відповідності з умовами договору і приписами чинного законодавства.

Водночас, судом враховується, що у відзиві на позовну заяву фактично міститься клопотанням про зменшення розміру неустойки, з огляду на що суд враховує таке.

В обґрунтування даного клопотання відповідач зазначає, що проведення ПрАТ "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" господарських робіт з видобування гранітів, мігматитів, гнейсів, діабазів, придатних для виробництва щебеню будівельного та каменю бутового в умовах воєнного стану зменшилось до 120% за аналогічний період. Вказує, що на початку повномасштабного вторгнення росії проти України керівництвом ПрАТ "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" було прийнято складне рішення щодо хоча б часткового продовження робіт, оскільки, основним завданням для керівництва ПрАТ "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" було збереження робочих місць, виплати заробітної плати, сплати податків. Зазначає, що більша частина спеціалістів, а це переважно чоловіки, були мобілізовані. Вказує, що через постійні обстріли складно забезпечити нормальну роботу підприємства, а також зазначає про ускладнення відносин з міжнародними партнерами.

Згідно положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Крім цього, слід відзначити, що суд може вирішити питання про зменшення розміру штрафних санкцій і за власною ініціативою, а не тільки за клопотанням заінтересованої особи. Зменшення розміру штрафу та пені є правом суду і може бути реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (правовий висновок викладений Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16.06.2021 у справі №915/2222/19).

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Також суд, вважає за необхідне відзначити, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 19 червня 2020 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Згідно положень ч.1 ст.233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки та штрафу, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір штрафу та пені як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Проаналізувавши подані заявлене відповідачем клопотання про зменшення неустойки, суд виходить з того, що стягнення з відповідача пені та штрафу у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання та значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи вищевикладене, а також загальновідомі обставини щодо збройної агресії росії, військових дій на території Коростенського району Житомирської області, мобілізації частини спеціалістів відповідача що зумовило зменшення виробництва відповідачем продукції, суд доходить до висновку, що з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, наявні достатні правові підстави для зменшення на 50% розмірів пені та штрафу.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 5 723,18грн та штрафу в розмірі 1 088,00грн.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, господарський суд враховує наступне.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідачу нараховано 3% річних в сумі 687,00грн та інфляційні в сумі 3081,19грн за період з 16.06.2022 по 25.12.2022 (розрахунок а.с. 2-3).

Перевіряючи проведені позивачем нарахування 3% річних суд встановив, що за період з 17.06.2022 по 25.12.2022 сума 3% річних нарахована на заборгованість в розмірі 43 520,00грн становить 686,78грн.

Отже, правомірними та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 686,78грн. В частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 0,22грн (687,00грн - 686,78грн = 0,22грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Перевіривши проведені позивачем нарахування інфляційних втрат, господарський суд вважає їх обґрунтованими, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 3081,19грн правомірними і такими, що підлягають задоволенню.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням зменшення розміру пені до 5 723,18грн та штрафу до 1 088,00грн, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 43 520,00грн заборгованості, 5 723,18грн пені, 1 088,00грн штрафу, 686,78грн 3% річних та 3 081,19грн інфляційних втрат. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується витрат на надання правової допомоги у розмірі 12 000,00грн, суд зазначає таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю РН №1120 від 27.12.2019, видане Мазурку В.С. (а.с.15).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З поданих документів судом встановлено, що 13.08.2019 між Адвокатським бюро "Мазурок В`ячеслава" та Приватним малим підприємством "МЛС" було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги (далі - договір від 13.08.2019) (а.с.13).

Пунктом 1 договору від 13.08.2019 сторони передбачили, що Бюро надає правову (правничу) допомогу Клієнтові з приводу представництва та захисту його інтересів в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування України, підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх форми власності, галузевої належності та підпорядкування, перед фізичними особами.

За умовами пункту 4 договору від 13.08.2019, розрахунки за даним договором здійснюються на підставі Додаткової угоди до даного договору, зміст та умови якої захищені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до пункту 6 договору від 13.08.2019, договір діє з моменту його підписання сторонами до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

29.11.2022 між Адвокатським бюро "Мазурок В`ячеслава" та Приватним малим підприємством "МЛС" було укладено додаткову угоду №18 до договору про надання правової (правничої) допомоги адвокатом від 13.08.2019, за умовами пункту 1 якої сторони передбачили, що за надання правничої (правової) допомоги клієнт сплачує бюро гонорар в сумі 12000,00 гривень шляхом внесення безготівкових коштів (а.с.16).

За умовами пункту 3 Додаткової угоди, бюро надає клієнту правничу (правову) допомогу в Господарському суді Житомирської області у справі щодо стягнення заборгованості з Приватного акціонерного товариства "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" за поставку товарів.

Договір та додаткова угода підписані сторонами.

Також адвокатом складено розрахунок витрат, пов`язаних з наданням послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 13.08.2019, згідно з яким адвокатом надано правову допомогу наступного характеру, зокрема:

- юридична консультація щодо спірних правовідносин, здійснено правовий аналіз наданих документів по справі - 2000грн;

- вивчення та аналіз поданих клієнтом документів, що стосуються спірних правовідносин, здійснено збирання інформації та інших доказів для ведення справи, зокрема, перевірені відомості з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Проаналізовано законодавство з врахуванням останніх змін до законодавства України, опрацьовано судову практику з вказаного питання. Підготовка та оформлення позовної заяви, додатків та супутніх документів щодо захисту прав клієнта - 6500,00грн;

- представництво інтересів (в т.ч. захист та представництво в судових засіданнях, відправлення поштової кореспонденції, транспортні витрати, кур`єрські витрати тощо) - 3500,00грн (а.с.18).

Судом враховується, що відповідач зазначає у відзиві на позовну заяву, що витрати па оплату правничих послуг адвоката заявлені позивачем в позовній заяві, є неспівмірними, не відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру, оскільки, дана категорія справи є справою незначної складності, по вищевказаній справі сформована судова практика, обсяг матеріалів справи є незначним, позовна заява складена на 2-х аркушах, а тому не потребує такої значної тривалості часу, в тому числі, для проведення аналізу, підготовки та подання позовної заяви, не вимагає значних труднощів у юриста з відповідним досвідом роботи, оскільки, фактично зводиться до опису наданих позивачем документів, а розрахунки до позову, зазвичай, здійснюються автоматично, за допомогою онлайн-калькуляторів розрахунків. Зважаючи на вказане, відповідач вважає, що сума коштів на правничу допомогу адвоката позивача завищена.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У ч. 2. ст. 126 ГПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Водночас, за змістом ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Отже, здійснивши правовий аналіз норм статей 126, 129 ГПК України, суд дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21

При цьому, Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 12.01.2023 у справі №908/2702/21 наголосив, що таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Матеріалами справи підтверджується факт надання адвокатом Мазурком В.С. професійної правничої допомоги ПМП "МЛС" у справі №906/21/23.

Факт понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00грн підтверджується платіжною інструкцією №2067 від 29.11.2022 (а.с.19).

Розглядаючи заяву по суті, суд враховує, що до наданих адвокатом послуг включено такі послуги як юридична консультація щодо спірних правовідносин та здійснення правового аналізу наданих документів по справі. Разом з тим, правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, не вимагають такого тривалого консультування (2 години) та вивчення матеріалів, а підготовка та оформлення позовної заяви, включає в себе в тому числі і правовий аналіз наданих документів.

В розрахунку позивача також зазначено, що представництво інтересів (в т.ч. захист та представництво в судових засіданнях, відправлення поштової кореспонденції, транспортні витрати, кур`єрські витрати тощо) складає 6 годин загальною вартістю 3500,00грн.

Слід зазначити, що представник відповідача приймав участь лише в одному судовому засіданні, яке було нетривалим.

Отже, на переконання суду, час для надання зазначених послуг завищено. Тобто, до розрахунку позивачем включено послуги, які не відповідають обсягу реально наданих послуг у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому суд враховує, що представнику позивача зі статусом адвоката, який передбачає відповідну фахову підготовку, професійні знання, практичний досвід участі у судових засіданнях, об`єктивно потребувалось небагато часу на опрацювання матеріалів справи, аналіз чинного законодавства з урахуванням предмета спору та предмета доказування - стягнення заборгованості з урахуванням штрафних санкцій, підготовку до судових засідань і процесуальних документів.

За вказаного та виходячи із суми заявлених вимог у розмірі 60 910,54грн, а також враховуючи те, що дана справа відноситься до категорії малозначних справ, її підготовка до розгляду та юридичний супровід під час розгляду у суді є нескладними, приймаючи до уваги заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг і витраченим часом на їх надання, не відповідають критерію реальності таких витрат і розумності їх розміру, а їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про покладення на відповідача понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00грн. У задоволенні вимог позивача про стягнення 4 000,00грн витрат на правову допомогу суд відмовляє. Витрати на оплату правничу допомогу, понесені позивачем у розмірі 4 000,00грн покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені до 5 723,18грн та штрафу до 1 088,00грн.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Ушицький комбінат будівельних матеріалів" (11563, Житомирська область, Коростенський район, с.Гулянка, вул. Молодіжна, буд. 18; ідентифікаційний код 00110177) на користь Приватного малого підприємства "МЛС" (33024, Рівненська область, м. Рівне, вул. Млинівська, буд. 20; ідентифікаційний код 13991251):

- 43 520,00грн заборгованості,

- 5 723,18грн пені,

- 1 088,00грн штрафу,

- 686,78грн 3% річних,

- 3 081,19грн інфляційних втрат,

- 8 000,00грн витрат на професійну правничу допомогу,

- 2 480,99грн витрат по сплаті судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 24.02.23

Суддя Кравець С.Г.

Друк. :

1 - до справи,

2 - позивачу (рек.),

3 - відповідачу (рек.),

та на ел. пошту: , ,