ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" березня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/207/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., розглянувши заяву Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (вул. Генерала Алмазова, 4а, Київ 11, 01011, ) до Фізичної особи-підприємця Баюн Наталії Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 288 907 грн 32 коп.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

01.03.2023 до Господарського суду Рівненської області надійшов позов Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до Фізичної особи-підприємця Баюн Наталії Володимирівни про стягнення 288 907 грн 32 коп. (з яких - 288 300 грн 00 коп. - заборгованість за дозволеним овердрафтом, 607 грн 32 коп. - заборгованість за недозволеним овердрафтом, т.ч.. прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску - 44 153 грн 45 коп).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 11.08.2021 між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та Фізичною особою підприємцем Баюн Наталією Володимирівною укладено Заяву про надання кредиту «Кредитна картка для підприємців», відповідно до п. 2 якої встановлений ліміт 273 000 грн 00 коп.

09.09.2021 між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк" та Фізичною особою підприємцем Баюн Наталією Володимирівною укладено заяву про надання кредиту "Кредитна картка для підприємців" № 011/17530/1202392, відповідно до якої кредитор зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в межах поточного ліміту (кредит) на умовах кредитного договору в межах максимального ліміту 300 000 грн 00 коп. строком на 48 місяців, фіксована відсоткова ставка 29, 9 % за користування недозволеним овердрафтом у розмірі 49 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати інші зобов`язання в порядку та строки, визначені заявою-Договором. Розмір поточного ліміту на дату підписання заяви 273 000,00 грн (п. 1.3. заяви-договору).

Позивач зазначає, що надав позичальнику кредит шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника, відкритого в АТ "Райффайзен Банк" в межах поточного ліміту, тобто банк виконав свої зобов`язання.

Проте всупереч вимогам кредитного договору відповідач не виконує взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснює погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим станом на 16.11.2022 заборгованість останнього перед позивачем за кредитним договором становить 288 907 грн 32 коп.

Ухвалою від 03.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 918/207/23. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи на 28.03.2023.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер: :01:005:1152, площею 0,1194 га, розташованої за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с/рада Городищенська що належить на праві власності гр. Баюн Наталії Володимирівни (ІПН НОМЕР_1 ) шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- заборонити проводити будь-які реєстраційні дії із вказаною земельною ділянкою.

У заяві про забезпечення позову позивач вказує наступне.

Всупереч вимогам кредитного договору відповідач не виконує взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 16.11.2022 заборгованість останнього перед позивачем за кредитним договором становить 288 907 грн 32 коп. Позикодавцем вживались заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення вимог від 16.11.2022 за №114/5-К-267490 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором позичальнику, надавши можливість протягом 30 календарних днів добровільно врегулювати заборгованість за Договором. Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2023 № 329871139 гр. відповідачу належить на праві приватної власності нерухоме майно: земельна ділянка 0,1194 га, кадастровий номер: :01:005:1152, розташованої за адресою: Рівненська область, Рівненський р., с/рада Городищенська.

На переконання позивача, з огляду на те, що заявлені вимоги мають значний розмір та враховуючи відсутність належного виконання зобов`язання, в тому числі після пред`явлення позову, заявлений спосіб забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони відповідачеві проводити будь-які реєстраційні дії із вказаною земельною ділянкою, є адекватним способом запобіганню можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача при виконанні судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, та недопущення відчуження цього майна під час розгляду справи (в т.ч. шляхом укладення як реальних, так і фіктивних правочинів), з метою подальшого приховання та унеможливлення його реалізації в тому числі через органи ДВС у випадку ухвалення рішення на користь позивача та звернення до відповідних органів із виконавчими документами.

Позивач наголошує, що метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином, усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" зазначає, що зважаючи на дії позичальника, які свідчать про їх намір уникнути від сплати кредитної заборгованості, Банк вважає за необхідне клопотати перед судом про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки заборгованість позичальника є суттєвою та становить - 288 907,32 грн, а обставини, що породили виникнення заборгованості вказують на неплатоспроможність боржника (він не виконує взяті на себе боргові зобов`язання, відмовляється від пропонованих програм рефінансування, припинив відповідати на телефонні дзвінки працівників банку, тощо), у зв`язку з чим існують всі підстави забезпечити позов, шляхом заборони відповідачеві відчужувати у будь-який спосіб нерухоме майно, що належить на праві власності Позичальнику - Баюн Н.В .

Щодо зустрічного забезпечення позивач зазначає, що враховуючи те, що позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту, заборони, Відповідачу проводити будь-які реєстраційні дії із належним йому нерухомим майном, та враховуючі, що отримавши позов Баюн Н.В. може прийняти заходи щодо відчуження належного їй майна, та уникнути таким чином відповідальності щодо сплати заборгованості, та не виконати кредитні зобов`язання, обраний Позивачем спосіб забезпечення позову не може навіть потенційно спричинити збитків Відповідачу або третім особам, та очевидно не спричинить не відновлюваної шкоди відповідачу або третім особам. Одночасно позивач зазначає на відсутність обставин визначених ч. 3 ст. 141 ГПК України. Зважаючи на зазначене, як вказує позивач, застосування заходів зустрічного забезпечення - є недоцільним.

Також позивач зазначає, що заборона відчужувати дане нерухоме майно стане стимулюванням щодо виконання боргових зобов`язань перед Банком та гарантією виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Стосовно співрозмірності ціни заявленого позову в сумі - 288 907, 32 грн. з вартісними показниками майна відповідача, то позивач зазначає, що обов`язкового з`ясування вартості майна при вжитті заходів забезпечення позову шляхом заборони його відчуження, процесуальним законом не передбачено.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, вважає за необхідне зазначити таке.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення у контексті положень ст. 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до п. п. 1, 4, 10 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору (позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в п. 6.2 постанови від 25.02.2019 у справі № 908/685/18, п. 13 постанови від 15.01.2019 у справі № 915/870/18).

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові 17.06.2022 у справі № 908/2382/21.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Разом з тим, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти: збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Однак підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов`язаністю з позовною вимогою. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість реалізації відповідачем належного йому на праві власності нерухомого майна без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У силу вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76 -79 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналогічні приписи викладені у ч. 3 ст. 13 ГПК України, за якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач припускає, що відповідач буде вчиняти дії, спрямовані на приховання активів з метою уникнення виконання грошових зобов`язань перед позивачем на значну суму, яка є ціною позову 288 907 грн 32 коп.

Із вказаного вбачається, що позивач припускає, що майно може бути реалізоване відповідачем, що призведе до неможливості виконання майбутнього судового рішення (у випадку задоволення позову).

По суті подана позивачем заява ґрунтується на припущеннях щодо можливої реалізації відповідачем майна, а відтак і щодо неможливості ефективного захисту порушених прав позивача.

При цьому заявник посилається на вірогідність того, що наявне у відповідача майно може бути відчуженим.

Водночас доказів своїх припущень позивач не надав.

Відтак як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, остання ґрунтується виключно на припущеннях заявника щодо можливості відчуження відповідачем земельної ділянки кадастровий номер: :01:005:1152 з метою уникнення в подальшому виконання рішення за позовними вимогами АТ «Райффайзен Банк», водночас, позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про наявність у відповідача наміру вчинення чи вчинення ним дій, спрямованих, зокрема, на відчуження належного йому майна, безпідставне витрачання відповідачами коштів, для розрахунків не з позивачем тощо, а також інших доказів, з якими діюче законодавство пов`язує необхідність застосування заходів щодо забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких він звернувся в разі невжиття таких заходів.

Як вбачається з долученої позивачем до заяви про забезпечення позову інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на час формування довідки, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в Реєстрі містяться відомості наявності за Баюн Наталією Володимирівною права власності на земельну ділянку 0,1194 га, кадастровий номер: :01:005:1152. Дата державної реєстрації права власності 27.08.2019.

Частинами 1 та 3 ст. 73 ГПК передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 5026/886/2012 досліджував питання визнання незасвідчених копій документів недопустимими доказами. Із висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.09.2021 у даній справі, вбачається, що неналежним чином засвідчена копія документу є недопустимим доказом.

Судом встановлено, що подана інформаційна довідка з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на час формування довідки, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не відповідає вимогам п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2020), позаяк не містить відповідних реквізитів: слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Суд вважає, що позивачем не доведено наявності обґрунтованого припущення, що майно, належне відповідачу на праві власності на момент пред`явлення позову, може вибути/зменшитись після подання позивачем даного позову до відповідачів без вжиття судом заходів забезпечення позову, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (у разі прийняття судом рішення про задоволення/часткове задоволення позову позивача) або ефективний захист чи поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Господарський суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову носить загальний характер та побудована виключно на припущеннях позивача.

Заявником не зазначено та не додано доказів, що відповідачем вчиняються дії, які спрямовані на термінове відчуження або іншим чином реалізацію майна чи грошових коштів та заявником не наведено доцільності та необхідності невідкладного забезпечення позову, адже, як вбачається із позовної заяви, право позивача порушене із листопада 2022, а позов та заява про забезпечення позову пред`явлені до Господарського суду Рівненської області як вбачається із відмітки на поштовому конверті - 20.02.2023.

Достатньо обґрунтованим припущенням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Обґрунтованість позову на етапі вирішення заяви про забезпечення позову по суті не досліджується.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в п.17 постанови від 26.02.2019 у справі №914/1353/16, в п.6.3. постанови від 25.02.2019 у справі №924/789/18, в п.14 постанови від 25.02.2019 у справі №922/2673/18).

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням наведених законодавчих приписів, за відсутності доказів у підтвердження припущень, викладених у заяві про забезпечення позову, суд не вбачає підстав для її задоволення.

Отже, враховуючи, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, у разі задоволення позову, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для застосування судом заходів, спрямованих на обмеження відповідача у розпорядженні належним йому майном, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Крім того, суд звертає увагу, що до поданої позивачем заяви про забезпечення позову не надано жодних доказів направлення копії цієї заяви та доданих до неї документів іншій стороні відповідачу у справі, що порушує принцип змагальності сторін.

За ч.ч. 1, 6, 8 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Отже, враховуючи, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, у разі задоволення позову, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для застосування судом заходів, спрямованих на обмеження відповідача у розпорядженні належним йому майном, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Відхиляючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову слід звернути увагу позивача, що заява про забезпечення позову, яку раніше було відхилено повністю або частково, може бути подана вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст. 136, 137, 139, 140, 234, 235 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до Фізичної особи-підприємця Баюн Наталії Володимирівни про стягнення 288 907 грн 32 коп. - відмовити.

Ухвала згідно з ч. 2 ст. 235 ГПК України набирає законної сили 03.03.2023 з моменту її підписання та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Романюк Ю.Г.