ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2023 Справа № 914/2866/22

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Фонд», Волинська обл., с. Звиняче
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми», Львівська обл., с. Давидів
про:стягнення боргу, пені, інфляційних втрат, 3% річних
Суддя Крупник Р.В. Секретар Шевчук О.О.
Представники сторін:
від позивача:Мандзя В.І. адвокат;
від відповідача:Харченюк І.С. представник.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ТОВ «Агро Фонд» до ТОВ «Агролайф корми» про стягнення боргу, пені, інфляційних втрат, 3% річних.

Ухвалою від 22.11.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 22.12.2022.

У підготовчому засіданні призначеному на 22.12.2022 суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог (вх. №4134/22 від 15.12.2022) та оголосив перерву до 23.01.2023.

Ухвалою від 23.01.2023 закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 20.02.2023.

У судове засідання 20.02.2023 представник позивача з`явився, подав через систему «Електронний суд» клопотання про стягнення судових витрат (вх. №4040/23 від 16.02.2023), просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 20.02.2023 також з`явився, направив на електронну пошту суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу (вх. №4235/23 від 17.02.2023). У судовому засіданні Харченюк І.С. не заперечував проти стягнення із ТОВ «Агролайф корми» основної заборгованості, проте заперечував проти задоволення позову в частині стягнення пені, інфляційних втрат, 3% річних, з огляду на наведений у відзиві на позовну заяву контррозрахунок.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позов обґрунтовано тим, що 05.09.2019 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки №05/09, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця зернові, масличні культури та похідні від них, а покупець приймає товар і оплачує його згідно із умовами договору.

Як стверджує заявник, свої зобов`язання за договором він виконав належним чином та поставив відповідачу товар на загальну суму 589960,00 грн. Однак, відповідач у повному обсязі не оплатив вартості поставленого товару, у зв`язку із чим, у нього утворилась заборгованість у розмірі 496271,00 грн.

Оскільки заходи досудового врегулювання спору не призвели до погашення заборгованості, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості.

У ході розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог, у зв`язку із чим суми про стягнення яких він просить суд становлять: 496271,00 грн. основний борг, 29403,46 грн. пеня, 141493,37 грн. інфляційні втрати, 21748,87 грн. 3% річних.

Аргументи відповідача.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти розміру заявлених пені, інфляційних втрат, 3% річних. На його переконання, сторони у договорі не передбачили можливості зміни строку розрахунку за товар у специфікації, а тому оплата за видатковими накладними №1125 від 22.06.2022 та №900 від 02.06.2022 повинна бути здійсненою протягом тридцяти календарних днів, як це передбачено п. 4.1. Договору. З урахуванням цього, відповідач подав до суду контррозрахунок, згідно із яким максимальними сумами, що підлягають стягненню є 21993,62 грн. пені, 18457,42 грн. 3% річних, 91565,92 грн. інфляційних втрат.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

05.09.2019 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки №05/09 (надалі Договір), згідно із п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця зернові, масличні культури та похідні від них, а покупець приймає товар і оплачує його згідно до умов договору в асортименті, якості, кількості та за цінами, які зазначені у підписаних специфікаціях та видаткових накладних, які є його невід`ємною частиною.

Згідно із пунктами 1.3., 3.2. Договору найменування, кількість та ціна за одиницю товару зазначені у додатку «Специфікація товару» до кожної поставленої партії товару. Ціна за одиницю товару по найменуваннях продукції за даним договором визначена в Додатку «Специфікація товару», видаткових накладних та рахунках-фактури, які є його невід`ємною частиною.

Сторони погодили Специфікації до Договору, а саме: №11 від 02.06.2022 на поставку ячменю у кількості 20,700 т на загальну суму 138690,00 грн., а також №12 від 22.06.2022 на поставку ячменю у кількості 23,980 т на загальну суму 160666,00 грн.

Як передбачено п. 5.5. Договору приймання товару проводиться за кількістю та якістю згідно з товаросупроводжувальними документами.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 290604,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №2002 від 31.07.2020, №2354 від 04.09.2020, а також товарно-транспортними накладними №00031/07/20/11 від 31.07.2020, №00004/09/20/10 від 04.09.2020.

Також, ним поставлено товар згідно із Специфікаціями №11 від 02.06.2022 та №12 від 22.06.2022 на загальну суму 299356,00 грн., що засвідчується видатковими накладними №900 від 02.06.2022 та №1125 від 22.06.2022, а також товарно-транспортними накладними №00002/06/22/19 від 02.06.2022 та №00022/06/22/20 від 22.06.2022.

Таким чином, загальна вартість поставленого товару становить 589960,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунок за поставлений товар здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів після поставки товару покупцю та надання відповідних рахунків та накладних.

Крім цього, у Специфікаціях №11 від 02.06.2022 та №12 від 22.06.2022 сторони погодили, що оплата здійснюється протягом 3-х банківських днів.

Відповідач частково оплатив вартість товару, поставленого згідно із видатковою накладною №2002 від 31.07.2020, а саме у розмірі 93689,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №1022 від 30.09.2022, №1104 від 07.10.2022, №1224 від 19.10.2022, №1340 від 27.10.2022.

При цьому відповідно до пояснень позивача оплата проведена відповідачем згідно із платіжним дорученням №1022 від 30.09.2022 на суму 20000,00 грн. була частково зарахована ним в погашення боргу за видатковою накладною №2002 від 31.07.2020, а саме у розмірі 19689,00 грн. Решта суми у розмірі 311,00 грн. були спрямовані в погашення залишку боргу за видатковою накладною №1761 від 07.07.2020, копія якої наявна у матеріалах справи.

Станом на момент ухвалення судом цього рішення у відповідача існує заборгованість перед позивачем за поставку товарів згідно із спірними видатковими накладними на загальну суму 496271,00 грн. При цьому розмір заборгованості за видатковою накладною №2002 від 31.07.2020 становить 32905,00 грн.

Позивач направляв на адресу відповідача претензію №1/10 від 04.10.2022 із вимогою сплатити заборгованість, однак така залишилась без належного реагування.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що при несвоєчасній оплаті вартості поставленої партії товарів покупцем, постачальник має право стягнути із покупця пеню в розмірі облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

На підставі вказаного пункту Договору, а також ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач здійснив нарахування на основну суму заборгованості 29403,46 грн. пені, 141493,37 грн. інфляційних втрат, 21748,87 грн. 3% річних.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки №05/09 від 05.09.2019.

Згідно із ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв обумовлений сторонами товар на загальну суму 589960,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунок за поставлений товар здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів після поставки товару покупцю та надання відповідних рахунків та накладних.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити товар, отриманий згідно із видатковими накладними №2002 від 31.07.2020 та №2354 від 04.09.2020, у строк до 31.08.2020 та 05.10.2020 відповідно.

Суд зауважує, що при визначенні останнього дня строку оплати ним застосовано приписи ч. 5 ст. 254 ГПК України. Згідно із вказаною нормою, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Оскільки останній тридцятий день строку на оплату вартості товару отриманого згідно із видатковими накладними №2002 від 31.07.2020 та №2354 від 04.09.2020 припав на вихідний день (неділя), то днями закінчення цього строку є 31.08.2020 та 05.10.2020 відповідно.

Що стосується строків оплати вартості товару отриманого згідно із видатковими накладними №900 від 02.06.2022 та №1125 від 22.06.2022, то у Специфікаціях №11 від 02.06.2022 та №12 від 22.06.2022 сторони погодили, що оплата за ці поставки здійснюватиметься протягом 3-х банківських днів.

Таким чином, останнім днем на оплату вартості товару отриманого за видатковою накладною №900 від 02.06.2022 є 07.06.2022, а за видатковою накладною №1125 від 22.06.2022 27.06.2022.

Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що до вказаних поставок товару застосовуються положення п. 4.1. Договору щодо строків розрахунків, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п. 11.1 Договору сторони погодили, що зміни до умов Договору допускаються за взаємною згодою Сторін шляхом підписання додаткових угод.

Зважаючи на вказані положення ЦК України та Договору, суд доходить висновку, що сторони, підписавши Специфікації №11 від 02.06.2022 і №12 від 22.06.2022 до Договору та вказавши у них, що оплата товару здійснюватиметься протягом 3-х банківських днів, фактично змінили за взаємною згодою умову Договору щодо строку розрахунків за товар, поставка котрого здійснюється згідно цих Специфікацій

Таким чином, до відповідних поставок потрібно застосовувати змінений сторонами строк оплати.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач свого обов`язку щодо оплати вартості поставленого товару за Договором у повному розмірі та у погоджений сторонами строк належним чином не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 496271,00 грн.

Зважаючи на те, що доказів повної чи часткової сплати вказаної суми заборгованості відповідачем надано не було, враховуючи визнання відповідачем наявності у нього основного боргу за Договором у заявленому позивачем розмірі, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість вимог ТОВ «Агро Фонд» про стягнення із відповідача 496271,00 грн. основної суми заборгованості.

Звернувшись до суду із позовом, позивач також просить стягнути із відповідача 29403,46 грн. пені, 141493,37 грн. інфляційних втрат, 21748,87 грн. 3% річних.

Належним чином проаналізувавши вказані позовні вимоги, а також докази подані на їх підтвердження, суд зазначає наступне.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що при несвоєчасній оплаті вартості поставленої партії товарів покупцем, постачальник має право стягнути із покупця пеню в розмірі облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що така обрахована правильно, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 141493,37 грн. інфляційних втрат.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені та 3% річних, то такі підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 29375,01 грн. та 21725,04 грн. відповідно.

При здійсненні обрахунку 3% річних за видатковою накладною №2002 від 31.07.2020 позивачем неправильно визначено першим днем прострочення 31.08.2020. Вказаний день є останнім днем на здійснення оплати, а прострочення виникло у відповідача, починаючи з 01.09.2020. Аналогічно і у випадку із видатковою накладною №2354 від 04.09.2020, прострочення за якою розпочалось 06.10.2020, а не 05.10.2020, як вказав позивач.

Крім цього, сума нарахованої пені за видатковою накладною №900 від 02.06.2022 на суму 138690,00 грн. за період з 08.06.2022 по 08.11.2022 становить 14628,95 грн., а не 14657,40 грн., як визначив позивач. ТОВ «Агро Фонд» допущено помилку при обрахунку розміру штрафної санкції, що в т.ч. можна встановити при використанні способу (формули) обрахунку самого позивача.

Підсумовуючи викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 688864,42 грн.

Що стосується контррозрахукнів відповідача, то такі не приймаються до уваги судом, оскільки вони виконані без урахування зміненого сторонами строку розрахунків за поставки товарів, що відбулись 02.06.2022 та 22.06.2022, не є деталізованими в частині розрахунку інфляційних втрат, що унеможливлює з`ясування конкретних індексів інфляційних втрат врахованих та/або не врахованих відповідачем у відповідні періоди нарахування.

Крім цього, результати розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, які визначені ТОВ «Агролайф корми», не відповідають змісту застосованих самим же ж відповідачем формул.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Судовий збір.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 10332,96 грн.

Витрати, пов`язані з розглядом справи.

Аргументи позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач подав до суду заяву вх. №4040/23 від 16.02.2023, у якій просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. ТОВ «Агро Фонд» посилається на те, що 16.02.2023 між ним та адвокатом Мандзя В.І. погоджено та підписано акт приймання-передавання наданих послуг до Договору про надання правової (адвокатської) допомоги №01/09/22 від 02.09.2022 у справі №914/2866/22 на загальну суму 20000,00 грн.

Заперечення відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги (вх. №4235/23 від 17.02.2023), яка обґрунтована наступним.

1. У акті надання послуг не зазначено час витрачений адвокатом на надання відповідних послуг.

2. Претензія про грошові вимоги №1/10 від 04.10.2022 підписана директором позивача, а не адвокатом Мандзя В.І. Відтак, немає доказів, що вона підготовлена саме адвокатом в рамках наданого договору про надання правової допомоги, а не іншою особою, а тому включення вартості її підготовки до загальної вартості наданих послуг є безпідставним.

3. Позивач необґрунтовано включив до переліку наданих послуг послугу із підтримки в судовому засіданні клопотань про збільшення розміру позовних вимог та про долучення додаткових письмових пояснень та документів, які датовані 29.11.2022, оскільки не зрозуміло в чому полягає відповідна підтримка та чим вона відрізняється від послуг із представництва у судових засіданнях, які виділені як окремі послуги.

4. Позивачем не надано жодних доказів понесення його представником витрат на доїзд до м. Львова для участі у судових засіданнях, а також того, що такі витрати пов`язані саме із справою №914/2866/22.

5. У акті надання послуг сторони погодили, що гонорар адвоката становить 5000,00 грн. Відтак, саме вказана сума може бути покладена на відповідача.

Проаналізувавши доводи та заперечення сторін, а також докази подані на їх підтвердження, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Пункт 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначає відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Частиною 1 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У позовній заяві позивач вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які будуть понесені ним у зв`язку із розглядом справи, становить 15000,00 грн.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 ст. 126 ГПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. ТОВ «Агро Фонд» у встановлений процесуальним законом строк подало до суду:

1) Копію Договору про надання правової допомоги №01/09/22 від 02.09.2022 (надалі Договір), згідно із п. 1.1. якого Мандзя В.І. (адвокат) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги ТОВ «Агро Фонд» (клієнт) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Правова (адвокатська) допомога полягає, зокрема у наданні правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовому супроводі діяльності клієнта; складенні позовних заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництві інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, кримінального, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п.п. 3.1.-3.2. Договору за надання правової допомоги, яка є предметом цього договору клієнт сплачує адвокату гонорар, який у грошовому виразі визначається сторонами та відображається у відповідних доповненнях (актах) до цього договору. Клієнт сплачує адвокату гонорар грошовими коштами на поточний банківський рахунок адвоката, зазначений у розділі «Підписи та реквізити сторін» протягом 10 банківських днів з моменту підписання доповнень, якими буде визначено грошовий розмір гонорару.

2) Копію Акту №02 приймання-передачі наданих послуг від 16.02.2023 до Договору про надання правової (адвокатської) допомоги №01/09/22 від 02.09.2022, згідно із яким адвокат Мадзя В.І. надав, а ТОВ «Агро Фонд» прийняв юридичні послуги по наданню правової (адвокатської) допомоги у спорі ТОВ «Агро Фонд» з ТОВ «Агролайф корми» про стягнення заборгованості у судовій справі №914/2866/22, яка перебуває на розгляді у Господарському суді Львівської області, а саме:

- підготовка та направлення до ТОВ «Агролайф корми» претензії №1/10 про грошові вимоги від 04.10.2022 2000,00 грн.;

- підготовка позовної заяви, формування матеріалів для суду, направлення копій позову з додатками відповідачу, направлення позовних матеріалів до суду 4000,00 грн.;

- підготовка та подання клопотання про збільшення позовних вимог від 29.11.2022, клопотання про долучення додаткових письмових пояснень та документів від 29.11.2022, підтримка їх в судовому засіданні 3000,00 грн.;

- представництво клієнта в судовому засіданні 22.12.2022 2000,00 грн.;

- представництво клієнта в судовому засіданні 23.01.2023 2000,00 грн.;

- відшкодування вартості доїзду з м. Броди в м. Львів для участі в судових засіданнях 22.12.2022 та 23.01.2023 2000,00 грн.

У пунктах 2 і 3 акту сторони також погодили, що гонорар адвоката становить 5000,00 грн., а вартість послуг за даним актом становить 20000,00 грн.

У матеріалах справи наявні також копії Ордеру серії ВС №1169401 від 08.11.2022, виданого адвокату Мандзя В.І., та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001090 від 07.08.2018.

Здійснивши аналіз та оцінку наданих позивачем доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у справі, суд дійшов висновку, що факт надання позивачу професійної правничої допомоги адвокатом Мандзя В.І. підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій вказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як зазначив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 06.03.2019 у справі №922/1163/18 відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Зі змісту п. 3.1. Договору вбачається, що його сторони не погодили порядку обчислення, форми та ціни послуг. Позивачем також не надано доказів того, що сторони у вказаний договір вносили зміни де визначали цю ціну.

Не зважаючи на це, суд вважає за необхідне скористатись своїм дискреційним повноваженням та частково задовольнити заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки факт її надання підтверджується матеріалами справи, про що було зазначено вище.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Верховний Суд неодноразово (наприклад, в постанові від 25.05.2021 у справі №910/7586/19) висловлював правову позицію про те, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, як за клопотанням сторони, так і з власної ініціативи може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, повністю або частково у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу.

Частина 4 ст. 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Необхідно зазначити, що на підставі критеріїв, які визначені в ч. 4 ст. 126 ГПК України суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Враховуючи те, що відповідачем у даній справі подано заперечення проти заяви про відшкодування судових витрат з обґрунтуванням їх неспівмірності, суд має право зменшити розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Перш за все, суд зазначає, що позивачу не підлягають відшкодуванню витрати, пов`язані із доїздом адвоката Мандзя В.І. з м. Броди до м. Львова для участі в судових засіданнях 22.12.2022 та 23.01.2023 у розмірі 2000,00 грн.

За змістом ч. 2 ст. 126 ГПК України вказані витрати не відносяться до гонорару адвоката, а є сумою, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката. Таке відшкодування відбувається згідно з умовами договору на підставі доказів, які підтверджують здійснення адвокатом витрат.

Водночас, ні позивачем, ні адвокатом Мандзя В.І. не було додано до матеріалів справи жодних доказів, які підтверджують здійснення останнім вищевказаних витрат на доїзд в заявленому розмірі. Відтак, вони є недоведеними.

Що стосується решти заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18000,00 грн., то така підлягає зменшенню.

Верховний Суд у своїй постанові від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

На переконання суду встановлення вартості послуги із підготовки та направлення до ТОВ «Агролайф корми» претензії №1/10 про грошові вимоги від 04.10.2022 на рівні 2000,00 грн. не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, оскільки зміст цієї претензії є схожим до змісту позовної заяви, за підготовку якої сторонами встановлено вартість у розмірі 4000,00 грн.

Щодо вартості послуг із підготовки та подання клопотань про збільшення позовних вимог і про долучення додаткових письмових пояснень та документів, які датовані 29.11.2022, та підтримки їх в судовому засіданні, то суд зазначає таке.

За своїм змістом вказані клопотання є нескладними та не вимагають значної кількості часу для їх виготовлення, а тому встановлення вартості за їх надання на рівні 3000,00 грн. є необґрунтованим. Вартість цих послуг фактично була прирівняна до вартості послуги із підготовки та подання позову (4000,00 грн.), що, на переконання суду, свідчить про завищення ціни цих послуг (особливо враховуючи незначну складність відповідних клопотань).

Крім цього, слід зважати на те, що подання клопотання про долучення додаткових письмових пояснень та документів від 29.11.2022 було обумовлене неналежною підготовкою позивачем позовної заяви, у зв`язку із чим існувала потреба у поданні уточнень щодо періодів розрахунків інфляційних втрат та долученні доказів часткових оплат відповідача.

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що вартість послуги із підтримки означених вище клопотань у судовому засіданні охоплюється іншими послугами, а саме із участі у судових засіданнях, що також впливає на вартість відповідних послуг.

В той же ж час, суд відхиляє доводи відповідача про те, що представником позивача не здійснювалася підготовка та направлення до ТОВ «Агролайф корми» претензії №1/10 про грошові вимоги від 04.10.2022, оскільки протилежне вбачається зі змісту Акту №02 приймання-передачі наданих послуг від 16.02.2023. Той факт, що така підписана директором позивача, а не адвокатом Мандзя В.І. жодним чином не свідчить про те, що останній не надав відповідної послуги позивачу. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Посилання відповідача на те, що у акті надання послуг із професійної правничої допомоги не зазначено час витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, на переконання суду, не може бути підставою для відмови стороні у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Укладаючи Договір про надання правової допомоги №01/09/22 від 02.09.2022, його сторони не пов`язували обов`язок із оплати послуг із часом витраченим на надання таких послуг, а лише передбачили, що гонорар у грошовому виразі відображається у відповідних доповненнях (актах) до договору.

Слід зазначити, що сторони є вільними у визначенні та викладенні умов договору. Та форма викладу умов договору, в т.ч. і щодо порядку оплати, яка використана сторонами, не суперечить загальновизнаним принципам та нормам цивільного законодавства, а тому суд не може її проігнорувати.

Згідно із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19, зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу суд також виходить із того, що він не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Таким чином, здійснивши аналіз та оцінку наданих позивачем доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у справі, врахувавши наявність заперечень відповідача про стягнення правової допомоги, складність справи; характер, обсяг та зміст наданих адвокатом послуг; час, необхідний для надання відповідних послуг; ціну позову у даній справі та її обставини, суд, керуючись критеріями реальності (дійсності та необхідності) наданих послуг, пов`язаності цих послуг із розглядом справи №914/2866/22, співмірності та розумності їх розміру, доходить висновку, що розумним та справедливим буде відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. В решті вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 42, 123, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф корми» (81151, Львівська обл., Львівський р-н, с. Давидів, вул. Львівська, буд. 2, корпус А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Фонд» (45725, Волинська обл., Горохівський р-н, с. Звиняче, вул. Привокзальна, буд. 17; ) 496271,00 грн. основної заборгованості, 29375,01 грн. пені, 141493,37 грн. інфляційних втрат, 21725,04 грн. 3% річних, 10332,96 грн. судового збору та 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПКУкраїни.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бутиоскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 02.03.2023.

Суддя Крупник Р.В.