РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2023Справа № 910/12964/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаунч Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТД-Ритейл»

про стягнення 259 433, 86 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лаунч Україна» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТД-Ритейл» (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 259 433, 86 грн, з яких: 213 653, 97 грн - основного боргу, 41 031, 50 грн - інфляційні втрати, 4 355, 37 грн - 3 % річних та 393, 02 грн - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за господарським договором поставки № LA20122 від 20.01.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаунч Україна» залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Лаунч Україна» строк для усунення недоліків позовної заяви.

12.12.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаунч Україна» надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви (надіслане засобами поштового зв`язку - 08.12.2022).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, зокрема встановлено відповідачу строк протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подачі заяви з обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

06.02.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу, в якій повідомляє, що після відкриття провадження у справі, відповідачем перераховано на рахунок позивача 213 653, 97 грн, на підтвердження чого надано платіжну інструкцію № 130521 від 20.01.2023, у зв`язку з чим просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТД-Ритейл» основного боргу у розмірі 213 653, 97 грн та повернути позивачу судовий збір на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»; вимоги про стягнення 41 031, 50 грн - інфляційних втрат, 4 355, 37 грн - 3 % річних та 393, 02 грн - пені задовольнити у повному обсязі.

Крім того, 06.02.2023 позивач подав до суду клопотання про долучення доказів, а саме документи на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 13.12.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Дорогожицька, буд. 1, поверх 6, м. Київ, 04119, проте до суду повернувся конверт з ухвалою суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно зі ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Процедурні питання, повязані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлявся належним чином.

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18, від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20 та від 19.12.2022 у справі № 910/1730/22.

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 13.12.2022 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

В той же час, суд зазначає, що 09.01.2023 до суду надійшло клопотання відповідача про ознайомлення з матеріалами справи та як вбачається з відмітки на зворотньому боці вказаного клопотання 10.01.2023 відповідач ознайомився з матеріалами справи та отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі від 13.12.2022.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

20.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лаунч Україна» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФТД-Ритейл» (далі - покупець) укладено господарський договір поставки № LA20122, умовами якого передбачено, що постачальник зобов?язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов?язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1.2. договору, поставка товару здійснюється за рахунок постачальника на умовах DDP, склад покупця, (відповідно до вимог міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року) з урахуванням положень чинного законодавства України та договору за наступними адресами: Київська область, м.Ірпінь, смт. Гостомель, вул. Свято-Покровська, 141-П; м. Київ, вул. Кемеровська, 1.

Конкретна адреса складу узгоджується сторонами при замовленні і зазначається у ньому. Прийом товару від імені покупця та відвантаження товару від імені покупця постачальнику, перевізнику постачальника при його поверненні згідно умов цього договору може здійснюватися працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРСА» за довіреностями.

Згідно п. 1.3. договору, право власності на товар, а також ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару переходять від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару, що засвідчується підписанням уповноваженими представниками сторін видаткової та товарно-транспортної накладної (у випадку залучення для перевезення кур?єрської служби інший документ на перевезення - експрес накладна, тощо). Датою поставки товару є дата фактичного отримання товару за видатковою та товарно-транспортною накладною (у випадку залучення для перевезення кур?єрської служби інший документ на перевезення - експрес накладна, тощо).

Пунктом 2.1. договору визначено, що загальна кількість товару, його асортимент зазначається у специфікації до договору. Кількість товару, може встановлюватися або в одиницях вимірювання, або у грошовому вираженні. Сторони мають право впродовж дії договору за погодженням змінювати загальну кількість товарів, що підлягають поставці, про що сторони укладають додатки до специфікації. Специфікація погоджена сторонами у додатку №1 до договору. Товар за договором поставляється окремими партіями. Партією товару вважається його асортимент, кількість, ціна вказана в одній накладній.

За умовами п. 3.1. договору, зобов?язання сторін по поставці товару виникають на підставі погодженого сторонами замовлення. В замовленні покупець зазначає асортимент товару, його кількість, конкретну адресу доставки, бажану дату поставки та ціну товару. Замовлення надаються постачальнику виключно через систему EDI - систему документообігу електронними засобами інформації. Сторони домовилися, що обмін інформацією в системі EDI є належним, у зв?язку з чим мають право посилатись на дані системи EDI як на відомості та факти, що мають юридичну силу. Замовлення, отримані через засоби електронного зв?язку - систему EDI, мають юридичну силу оригіналу, породжують права та обов?язки у сторін, є обов?язковими до виконання та відповідають положенням ст.270 ЦК України.

Відповідно до п. 3.4. договору, поставка здійснюється впродовж 7 (семи) календарних днів з дати підтвердження постачальником замовлення або у погоджені сторонами строки у замовленні чи у додатковій угоді.

Згідно п. 4.4. договору, передача товару постачальником та його приймання покупцем за якістю, асортиментом, кількістю провадиться на підставі товарно-транспортної накладної (у випадку залучення для перевезення кур?єрської служби інший документ на перевезення - експрес накладна, тощо), видаткової накладної і відповідно до погодженого замовлення. Без наявної товаро-транспортної (у випадку залучення для перевезення кур?єрської служби інший документ на перевезення - експрес накладна тощо), видаткової накладної покупець товар не приймає. Товарно-транспортна накладна оформлюється постачальником. Всі товари повинні мати штриховий код у форматі ЕАN-13. Без наявності штрихового коду у такому форматі, покупець товар не приймає, товар повертається постачальнику за його рахунок.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що покупець здійснює розрахунки за отриману партію товару на умовах відстрочення платежу впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки товару.

У відповідності до п. 10.2. договору, у випадку порушення покупцем строків оплати покупець несе відповідальність у вигляді пені у розмірі 0, 001 % від суми заборгованості за кожен день прострочення в оплаті.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін, діє впродовж одного року, а у частині не виконаних зобов`язань - до їх повного виконання. Якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодна сторона письмово не повідомить одна одну про припинення дії договору, він вважається продовжений один раз на один рік і на тих саме умовах (п. 12.1. договору).

Додатком № 1 до господарського договору поставки № LA20122 від 20.01.2022 сторони погодили специфікацію.

Додатком № 4 до господарського договору поставки № LA20122 від 20.01.2022 сторони погодили правила та умови поставки та приймання товару на склад покупця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем на підставі замовлень відповідача № 335104 від 27.01.2022, № 335260 від 28.01.2022, № 335430 від 31.01.2022, № 335580 від 31.01.2022, № 335626 від 01.02.2022, № 335900 від 02.02.2022, № 336115 від 03.02.2022, № 336203 від 04.02.2022, № 336358 від 07.02.2022, № 336623 від 08.02.2022, № 336745 від 09.02.2022, № 336881 від 10.02.2022, № 337025 від 11.02.2022, № 337165 від 14.02.2022, № 337391 від 15.02.2022, № 337547 від 16.02.2022, № 337703 від 17.02.2022, № 337832 від 18.02.2022, № 337989 від 21.02.2022, № 338206 від 22.02.2022, було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 213 653, 97 грн (за вирахуванням повернутого товару на суму 203, 28 грн), що підтверджується видатковими накладними №ВЛА-0270171 від 27.01.2022 на суму 1 150, 46 грн, №ВЛА-0280162 від 28.01.2022 на суму 21 517, 20 грн, №ВЛА-0310162 від 31.01.2022 на суму 8 468, 54 грн, №ВЛА-0310190 від 31.01.2022 на суму 49 502, 69 грн, №ВЛА-0010247 від 01.02.2022 на суму 1 503, 32 грн, №ВЛА-0020276 від 02.02.2022 на суму 1 229, 20 грн, №ВЛА-0030273 від 03.02.2022 на суму 2 444, 69 грн, №ВЛА-0040284 від 04.02.2022 на суму 671, 34 грн, №ВЛА-0070270 від 07.02.2022 на суму 9 282, 01 грн, №ВЛА-0080271 від 08.02.2022 на суму 2 943, 16 грн, №ВЛА-0090296 від 09.02.2022 на суму 5 484, 40 грн, №ВЛА-0100289 від 10.02.2022 на суму 12 570, 68 грн, №ВЛА-0110268 від 11.02.2022 на суму 11 137, 36 грн (було повернуто товар на суму 203, 28 грн), №ВЛА-0140294 від 14.02.2022 на суму 31 317, 04 грн, №ВЛА-0150267 від 15.02.2022 на суму 4 922, 81 грн, №ВЛА-0160276 від 16.02.2022 на суму 4 143, 35 грн, №ВЛА-0170280 від 17.02.2022 на суму 5 749, 15 грн, №ВЛА-0180291 від 18.02.2022 на суму 6 950, 16 грн, №ВЛА-0210281 від 21.02.2022 на суму 27 465, 23 грн, №ВЛА-0220279 від 22.02.2022 на суму 5 404, 46 грн., які підписані представниками сторін та містять печатку підприємств, а також податковими накладними та квитанціями про реєстрацію податкових накладних.

Проте, відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю «ФТД-Ритейл» утворилась заборгованість у розмірі 213 653, 97 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 0308/1 від 03.08.2021, в якій позивач просив відповідача з врахуванням повернення однієї позиції товару на суму 203, 28 грн погасити заборгованість за поставлений товар на суму 213 653, 97 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією накладної АТ «Укрпошта».

Відповідач на вище зазначену претензію відповіді не надав.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 213 653, 97 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 393, 02 грн - пені, 4 355, 37 грн - 3 % річних та 41 031, 50 грн - інфляційні втрати.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем на підставі замовлень Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТД-Ритейл» було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 213 653, 97 грн (за вирахуванням повернутого товару на суму 203, 28 грн), що підтверджується видатковими накладними №ВЛА-0270171 від 27.01.2022 на суму 1 150, 46 грн, №ВЛА-0280162 від 28.01.2022 на суму 21 517, 20 грн, №ВЛА-0310162 від 31.01.2022 на суму 8 468, 54 грн, №ВЛА-0310190 від 31.01.2022 на суму 49 502, 69 грн, №ВЛА-0010247 від 01.02.2022 на суму 1 503, 32 грн, №ВЛА-0020276 від 02.02.2022 на суму 1 229, 20 грн, №ВЛА-0030273 від 03.02.2022 на суму 2 444, 69 грн, №ВЛА-0040284 від 04.02.2022 на суму 671, 34 грн, №ВЛА-0070270 від 07.02.2022 на суму 9 282, 01 грн, №ВЛА-0080271 від 08.02.2022 на суму 2 943, 16 грн, №ВЛА-0090296 від 09.02.2022 на суму 5 484, 40 грн, №ВЛА-0100289 від 10.02.2022 на суму 12 570, 68 грн, №ВЛА-0110268 від 11.02.2022 на суму 11 137, 36 грн (було повернуто товар на суму 203, 28 грн), №ВЛА-0140294 від 14.02.2022 на суму 31 317, 04 грн, №ВЛА-0150267 від 15.02.2022 на суму 4 922, 81 грн, №ВЛА-0160276 від 16.02.2022 на суму 4 143, 35 грн, №ВЛА-0170280 від 17.02.2022 на суму 5 749, 15 грн, №ВЛА-0180291 від 18.02.2022 на суму 6 950, 16 грн, №ВЛА-0210281 від 21.02.2022 на суму 27 465, 23 грн, №ВЛА-0220279 від 22.02.2022 на суму 5 404, 46 грн., які підписані представниками сторін та містять печатку підприємств, а також податковими накладними та квитанціями про реєстрацію податкових накладних.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю «ФТД-Ритейл» утворилась заборгованість у розмірі 213 653, 97 грн.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що покупець здійснює розрахунки за отриману партію товару на умовах відстрочення платежу впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки товару.

Таким чином, враховуючи умови п. 8.1. договору та приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне:

- за видатковою накладною №ВЛА-0270171 від 27.01.2022 на суму 1 150, 46 грн строк оплати настав 28.02.2022 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України), та, починаючи з 01.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0280162 від 28.01.2022 на суму 21 517, 20 грн строк оплати настав 28.02.2022 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України), та, починаючи з 01.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0310162 від 31.01.2022 на суму 8 468, 54 грн строк оплати настав 03.03.2022, та, починаючи з 04.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0310190 від 31.01.2022 на суму 49 502, 69 грн строк оплати настав 03.03.2022, та, починаючи з 04.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0010247 від 01.02.2022 на суму 1 503, 32 грн строк оплати настав 04.03.2022, та, починаючи з 05.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0020276 від 02.02.2022 на суму 1 229, 20 грн строк оплати настав 07.03.2022 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України), та, починаючи з 08.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0030273 від 03.02.2022 на суму 2 444, 69 грн строк оплати настав 07.03.2022 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України), та, починаючи з 08.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0040284 від 04.02.2022 на суму 671, 34 грн строк оплати настав 07.03.2022 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України), та, починаючи з 08.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0070270 від 07.02.2022 на суму 9 282, 01 грн строк оплати настав 10.03.2022, та, починаючи з 08.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0080271 від 08.02.2022 на суму 2 943, 16 грн строк оплати настав 11.03.2022, та, починаючи з 12.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0090296 від 09.02.2022 на суму 5 484, 40 грн строк оплати настав 14.03.2022 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України), та, починаючи з 15.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0100289 від 10.02.2022 на суму 12 570, 68 грн строк оплати настав 14.03.2022 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України), та, починаючи з 15.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0110268 від 11.02.2022 на суму 11 137, 36 грн (було повернуто товар на суму 203, 28 грн) строк оплати настав 14.03.2022 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України), та, починаючи з 15.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0140294 від 14.02.2022 на суму 31 317, 04 грн строк оплати настав 16.03.2022, та, починаючи з 17.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0150267 від 15.02.2022 на суму 4 922, 81 грн строк оплати настав 17.03.2022, та, починаючи з 18.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0160276 від 16.02.2022 на суму 4 143, 35 грн строк оплати настав 18.03.2022, та, починаючи з 19.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0170280 від 17.02.2022 на суму 5 749, 15 грн строк оплати настав 21.03.2022 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України), та, починаючи з 22.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0180291 від 18.02.2022 на суму 6 950, 16 грн строк оплати настав 21.03.2022 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України), та, починаючи з 22.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0210281 від 21.02.2022 на суму 27 465, 23 грн строк оплати настав 23.03.2022, та, починаючи з 24.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання;

- за видатковою накладною №ВЛА-0220279 від 22.02.2022 на суму 5 404, 46 грн. строк оплати настав 24.03.2022, та, починаючи з 25.03.2022 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі відповідачем здійснено оплату заборгованості за господарським договором поставки № LA20122 від 20.01.2022, а саме 20.01.2023 перераховано позивачу кошти у розмірі 213 653, 97 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №130521.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі № 910/12964/22 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основного боргу у розмірі 213 653, 97 грн., які були сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості після відкриття провадження у справі, за відсутністю предмету спору.

Таким чином, на день прийняття рішення у справі поставлений позивачем товар за господарським договором поставки № LA20122 від 20.01.2022 оплачений відповідачем у повному обсязі.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 393, 02 грн - пені за період з 01.03.2022 по 25.09.2022 (нарахування здійснено окремо по кожній накладній), 4 355, 37 грн - 3 % річних за період з 01.03.2022 по 15.11.2022 та 41 031, 50 грн - інфляційні втрати за період з березня 2022 по жовтень 2022.

У відповідності до п. 10.2. договору, у випадку порушення покупцем строків оплати покупець несе відповідальність у вигляді пені у розмірі 0, 001 % від суми заборгованості за кожен день прострочення в оплаті.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому Суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд, перевіривши розрахунок пені за період прострочки відповідачем сплати за поставлений товар, встановив, що останній відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, проведений з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання та за відповідний період прострочення, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 393, 02 грн - пені за період з 01.03.2022 по 25.09.2022 (нарахування здійснено окремо по кожній накладній).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 355, 37 грн - 3 % річних за період з 01.03.2022 по 15.11.2022 та 41 031, 50 грн - інфляційні втрати за період з березня 2022 по жовтень 2022, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні розмірі нарахування 3% річних, при цьому розмір інфляційних втрат визначений позивачем вірно.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3% річних у розмірі 4 339, 65 грн, яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.03.2022 по 15.11.2022 та сума інфляційних втрат у розмірі 41 031, 50 грн за період з березень 2022 по жовтень 2022.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат.

У поданій до суду заяві про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу позивач просив суд повернути позивачу судовий збір на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

На момент звернення позивача до суду у 2022 році, відповідно до приписів Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлювалася у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн. 00 коп.) та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (868 350 грн. 00 коп.).

При зверненні до суду з даним позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «Лаунч Україна» було сплачено судовий збір у розмірі 3 891, 52 грн за одну вимогу майнового характеру (стягнення 259 433, 86 грн).

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, які визначено цією статтею і перелік яких є вичерпним.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, враховуючи закриття провадження у справі в частині заявлених вимог, приймаючи до уваги заяву позивача про повернення сплаченого судового збору, суд приходить до висновку про повернення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаунч Україна» частину судового збору у розмірі 1 410, 52 грн., відповідно до платіжного доручення № Б3402 від 18.11.2022.

В іншій частині (у сумі 2 481, 00 грн) витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати, пов`язані із правовою допомогою у розмірі 5 000, 00 грн.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 по справі №910/23210/17 та від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 775/9215/15ц від 19.02.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лаунч Україна» та адвокатом Шрамко Мар`яною Петрівною укладено договір № 01-А про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інши види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Додатком № 2 (завданням № 2) до договору № 01-А про надання правової допомоги від 07.10.2022 сторони погодили, що на виконання п. 1.1. договору, клієнт доручає адвокату надавати клієнту правову допомогу з питань підготовки позовної заяви до Господарського суду міста Києва про стягнення заборгованості з ТОВ «ФТД-Ритейл», що виникла за господарським договором поставки № LA20122 від 20.01.2022. Вартість послуг складає 5000, 00 грн.

Позивачем також додано до матеріалів справи акт надання послуг №1 від 29.11.2022 до договору № 01-А про надання правової допомоги від 07.10.2022, відповідно до якого сторони підтверджують, що адвокат надав клієнту послугу у повному обсязі згідно з завданням № 2 до договору № 01-А про надання правової допомоги від 07.10.2022, а саме підготував позовну заяву до Господарського суду міста Києва про стягнення заборгованості з ТОВ «ФТД-Ритейл» за господарським договором поставки № LA20122 від 20.01.2022. направив відповідачу та суду. Вартість послуг становить 5 000, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 30.11.2022 позивачем здійснено оплату послуг адвоката у сумі 5 000, 00 грн згідно договору № 01-А про надання правової допомоги від 07.10.2022, що підтверджується платіжною інструкцією №Б3429 від 30.11.2022.

Таким чином, перевіривши подані позивачем докази, враховуючи співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 4 998, 28 грн. витрат на правову допомогу адвоката, розподілені між сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/12964/22 в частині стягнення 213 653, 97 грн. основного боргу - закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, за відсутністю предмету спору.

2. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаунч Україна» - задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТД-Ритейл» (вул. Дорогожицька, буд. 1, поверх 6, м. Київ, 04119, ідентифікаційний код - 43890029) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаунч Україна» (вул. Клочківська, 99-А, м. Харків, 61058, ідентифікаційний код - 39803574) 393 (триста дев`яносто три) грн. 02 коп. - пені, 4 339 (чотири тисячі триста тридцять дев`ять) грн 65 коп. - 3 % річних, 41 031 (сорок одну тисячу тридцять одну) грн 50 коп. - інфляційних втрат, 2 480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) грн 15 коп. - судового збору та 4 998 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 28 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Лаунч Україна» (вул. Клочківська, 99-А, м. Харків, 61058, ідентифікаційний код - 39803574) з Державного бюджету України частину судового збору у розмірі 1 410 (одну тисячу чотириста десять) грн. 52 коп., сплаченого відповідно до платіжного доручення № Б3402 від 18.11.2022.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков