ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.02.2023 м. ДніпроСправа № 904/1986/22

За позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гоголевський-1" (49044, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Гоголя, буд. 1, ідентифікаційний код 40574339)

до відповідач-1 Фізичної особи-підприємця Рогожана Вячеслава Вікторовича ( АДРЕСА_1 )

до відповідача-2 Дніпровської міської ради (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 75, ідентифікаційний код 26510514)

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, Січеславська Набережна, буд. 29-А, ідентифікаційний код 40498190)

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Виконавчий комітет Дніпровської міської ради (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 75, ідентифікаційний код 04052092)

про визнання недійсними договору купівлі-продажу та свідоцтва про право власності, припинення реєстрації права власності та усунення перешкод в користуванні майном

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: Нестеченко Д.С., довіреність, адвокат

Від позивача: Должникова В.В., паспорт, голова ОСББ

Від відповідача-1: Ковалевський М.С., довіреність, адвокат

Від відповідача-2: Семчук Н.В., витяг з ЄДР, представник

Від третьої особи: не з`явився

Від третьої особи: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гоголевський-1" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом №б/н від 14.07.2022 до Фізичної особи-підприємця Рогожана Вячеслава Вікторовича та Дніпровської міської ради про:

1) визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №667/н від 12 червня 1998 року, що був укладений між Комітетом комунального майна Дніпропетровської міської ради (Продавець) в особі його Голови Дрона С. Є. та Рогожан В.В. (Покупець) та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В. за реєстровим № 2084;

2) визнання недійсним свідоцтво про право власності від 24 жовтня 2000 року видане виконкомом Дніпропетровської міської ради та зареєстроване в ДМБТІ в реєстровій книзі 16НФ за реєстровим № 854-36;

3) припинення реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна: магазин - приміщення, загальною площею 97,3 кв.м за адресою: м. Дніпро, вулиця Гоголя, будинок 1, приміщення 1, 2, Iі-3, X, номери записів про право власності: №17505280 та № 16971795 за відповідачем по справі - Рогожан Вячеславом Вікторовичем із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 01;

4) усунення позивачеві перешкоди з боку відповідача ОСОБА_1 у постійному доступі і користуванні допоміжними приміщеннями в житловому будинку літ. А-4: у підвалі приміщенням № X, сходовою клітиною І-1 заг. площею 13,7 кв. м - загальною площею по підвалу 107,8 кв. м, на першому поверсі приміщенням І1-3 загальною площею 12,7 кв.м. шляхом демонтажу незаконно зведених стін до сходової клітини І-1, приміщення №X, сходової клітини № 1 загальною площею 28,6 кв.м., - наскрізним проходом з двору до АДРЕСА_2 для здійснення обслуговування мереж тепло-, електро-, водопостачання, водовідведення; відновити у підвалі зруйновану сходову клітину І-1 заг. площею 13,7 кв.м.

Також позивач просить суд судові витрати покласти на відповідача-1, а саме витрати по сплату судового збору та витрати, які позивач може понести під час розгляду судового процесу (орієнтовно - 180,00 грн. поштові витрати, 15 000,00 грн. витрати на правничу допомогу, 300,00 грн. витрати пов`язані з прибуттям до суду).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно договору купівлі-продажу нежилого приміщення №667/н від 12.06.1998 у власність ОСОБА_1 було передано нежилі приміщення: в підвалі приміщення № X (поз. 1-6) загальною площею 39,9 кв.м., які в інвентаризаційній справі за цільовим призначенням іменуються "сарай" (інвентаризаційна справа стор. 72), а в експлікації КП ДМБТІ (Форма № 6-6) перейменовані у "помещ." тобто приміщення; сходова клітка І-1 загальною площею 13,7 кв.м. в експлікації КП ДМБТІ (Форма № 6-6) теж зазначена "лест.кл."; на першому поверсі приміщення І1-3 загальною площею 12,7 кв.м. ніколи не було приміщенням і в інвентаризаційній справі за цільовим призначенням іменується "тамбур" (Форма №11) і слугував всім мешканцям будинку наскрізним виходом з двору житлового будинку до проспекту К. Маркса (зараз пр. Д. Яворницького). На першому поверсі приміщення І1-3, згідно інвентаризаційній справі (Форма № 11) складало тільки 2 кв.м., а площу у 12,7 кв.м. одержало шляхом приєднання до "тамбуру" частини "сходової клітки" за позначкою Iі-2 загальною площею 23,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 . Тобто сторони означеного договору уклали його відносно виключно допоміжних приміщень будинку літ. А-4, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

На даний час мешканці будинку позбавлені можливості користуватися на першому поверсі - наскрізним проходом через під`їзд, частиною сходової клітки І1-3, підвалом X, що розташований у першому під`їзді та сходовою кліткою І-1 до підвалу в даному під`їзді, а власники квартир в багатоквартирному будинкові позбавлені права власності на майно.

Означене нерухоме майно на момент продажу не належало продавцеві та не могло належати продавцеві (Департаменту комунальної власності Дніпропетровської міської ради) в силу закону, а саме віднесення приміщень, у тому числі підвалів, де розташоване технічне обладнання будинку, до допоміжних приміщень станом на 1998 рік передбачалось наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 квітня 1996 року № 28/389 "Про затвердження Типового статуту об`єднання (товариства) співвласників багатоквартирного будинку" (втратив чинність на підставі наказу Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 листопада 2003 року № 189/2040). На час укладення договору купівлі-продажу діяла постанова КМУ від 31 липня 1995 року N 588 додаток до якої визначав перелік майна, що може перебувати у загальному користуванні, п. 5 якого визначає, що до загального майна відносяться - холи, коридори, вітальні, сходи, сходові клітини, сходові площадки, підвали.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 10 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" в редакції від 17.12.1997 зазначено, що "Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку ї прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.".

Отже укладення договору купівлі-продажу допоміжних приміщень було вчинене протиправно. Рішення місцевої ради, яке передувало укладенню спірного договору купівлі-продажу та видачі свідоцтва про право власності не змінює правовий статус майна - майно передано у власність, як частина сходової клітки І1-3, частина підвалу Х (поз. 1-6) та сходова клітка І-1 до підвалу) і заявнику не має необхідності доводити право власності на ці приміщення, оскільки за наявності у них статусу допоміжних приміщень вони перебувають у власності всіх власників багатоквартирного будинку.

Разом з позовною заявою до суду подано клопотання про витребування у Комунального підприємства "Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації" належним чином завірені копії наступних документів:

- договір купівлі-продажу нерухомого майна № 667/н від 12 червня 1998 року, що був укладений між Комітетом комунального майна Дніпропетровської міської ради (продавець) в особі його Голови Дрона С.Є. та Рогожан В.В. (покупець) та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В. за реєстровим № 2084;

- свідоцтво про право власності від 24 жовтня 2000 року видане виконкомом Дніпропетровської міської ради та зареєстроване в ДМБТІ в реєстровій книзі 16НФ за реєстровим №854-36.

Клопотання обґрунтоване тим, що для повного та всебічного розгляду справи позивач вважає за необхідне витребувати з Комунального підприємства "Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації" копії документів, що стали підставою набуття відповідачем-1 ( ОСОБА_1 ) первинного права власності на спірне нерухоме майно.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області №904/1986/22 від 25.07.202 позовну заяву залишено без руху, позивачу запропоновано протягом 5 днів з дня вручення цієї ухвали суду про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, а саме надати до суду докази сплати судового збору у сумі 9 924,00 грн. та докази відправлення копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача.

До суду 28.07.2022 позивачем подана заява про усунення недоліків позовної заяви.

Позивач у позові вказав Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради та Виконавчий комітет Дніпровської міської ради у якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2022 було відкрито провадження у справі №904/1986/22 за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи на 05.09.2022 у справі 15:30 год. також було залучено у справу в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради та третю особу-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Виконавчий комітет Дніпровської міської ради.

23.08.2022 від фізичної особи-підприємця Рогожана Вячеслава Вікторовича надійшло клопотання про продовження строку для подачі відзиву на позов.

Ухвалою суду від 05.09.2022 було поновлено фізичній особі-підприємцю Рогожану Вячеславу Вікторовичу строк для подання відзиву на позовну заяву та відкладено підготовче засідання на 03.10.2022 о 16:00 год.

23.09.2022 фізична особа-підприємець Рогожан Вячеслав Вікторович надав суду відзив на позовну заяву в якому проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі.

Як вбачається з п. 1 прохальної частини позову, позивач, не будучи стороною спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна №667/н від 12 червня 1998 року, укладеного між Комітетом комунального майна Дніпропетровської міської ради в особі Голови Комітету Дрона С. Є. та відповідачем-1 ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С. В. за реєстровим номером №2084, звернувся до господарського суду з вимогою визнати вказаний договір недійсним з підстав, наведених у позові.

Зокрема, свої вимоги позивач обґрунтує тим, що згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення №667/н від 12.06.1998 року у власність відповідача-1 ОСОБА_1 безпідставно передано нежитлові приміщення, які не належали продавцеві в силу закону, оскільки є допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку, внаслідок чого мешканців будинку незаконно позбавлено можливості користуватися вказаними нежилими приміщеннями, а власників квартир - права власності на зазначене майно.

Між тим, статтею 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Водночас, за відсутності визначення в ЦК України поняття заінтересована особа, такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який ті мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Тобто, звертаючись до господарського суду з вказаними позовними вимогами, позивач не намагається повернути сторони спірного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №667/н від 12.06.1998 року, укладеного між Комітетом комунального майна Дніпропетровської міської ради в особі Голови Комітету Дрона С. Є. та відповідачем-1 ОСОБА_1 , до первісного стану, а навпаки, - вимагає від суду ухвалення такого рішення, яким повернути саме позивачу, ОСББ Гоголевський-1, у володіння та користування вказані спірні нежилі приміщення, які належать відповідачу ОСОБА_1 , шляхом усунення позивачеві перешкоди з боку відповідача ОСОБА_1 у постійному доступі і користуванні вищевказаними нежитловими приміщеннями. А, отже, - у позивача відсутні ознаки заінтересованої особи, визначені чинним законодавством

Тобто, за вище вказаних обставин вважаю, що у позивача відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог про визнання вказаного договору недійсним, оскільки позивач не є стороною цього договору та заінтересованою особою у розумінні приписів ст. 215 ЦК України, що є підставою для відмови позивачу в задоволені позову у повному обсязі.

Щодо наявності підстав для відмови у задоволені позову в зв`язку з відсутністю предмету спору, відповідач зазначає наступне.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, наданими до суду копіями договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №667/н від 12.06.1998 року.

Крім того, в обґрунтування своїх вимог, позивач посилається у позові на інформацію, що міститься в Технічного паспорту від 29 травня 2018 року, відповідно до якого вказане нерухоме майно складається з нежитлових приміщень: приміщення №Х (поз. 1-6) загальною площею 39,9 кв. м., сходова клітина 1-1 загальною площею 13,7 кв. м., загальною площею по приміщенням №Х, 1-1 в підвалі в житловому будинку літ. А-4, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Проте, згідно Технічного паспорту на групу нежитлових приміщень №1 по АДРЕСА_3 від 03 лютого 2021 року, що додається до суду разом з цим відзивом на позовну заяву в якості письмового доказу по справі, в підвалі вказаного житлового будинку літ. А-4 по АДРЕСА_3 , на цей час розміщені зовсім інші нежитлові приміщення, а саме: приміщення 1 загальною площею 58,7 кв. м., приміщення 2 - санвузол загальною площею 9,6 кв. м., приміщення 3 загальною площею 34,6 кв. м. Всього підсумок по підвалу - 102,9 кв. м. На 1 поверсі вказаного нежитлового приміщення розміщено нежитлове приміщення загальною площею 94,4 кв. м. Всього підсумок по нежитловому приміщенню №1 - 197,3 кв. м.

Вказане в Технічному паспорті від 03.02.2021 року, підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, сформованою станом на 16.06.2022 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Красота Т. 0. за заявою позивача, що вказаному об`єкту нерухомого майна -магазину-приміщенню присвоєно унікальний реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Тобто, на сьогодні зазначені у спірному договорі купівлі-продажу нежитлових приміщень №667/н від 12.06.1998 року нежитлові приміщення в підвалі будинку літ. А-4 , фізично відсутні, не зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в якості окремого об`єкту нерухомого майна та фактично не існують в тих конфігураціях та розмірах, які були зазначені в спірному договору купівлі-продажу.

Таким чином, в зв`язку з проведенням відповідачем ОСОБА_1 державної реєстрації змін права власності щодо окремого об`єкту нерухомого майна - магазина-приміщення. загальною площею 197,3 кв. м., приміщення 1, 2, І1 Р-3 Х за результатами проведеної реконструкції вказаного нерухомого об`єкту, фактично мало місце припинення права власності на спірні нежитлові приміщення як на окремий об`єкт нерухомого майна, які є предметом договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №667/н від 12.06.1998 року, внаслідок внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про зміни права власності на магазин-приміщення, що свідчить про відсутність предмету спору.

Щодо необґрунтованості доводів позивача про незаконність проведення відповідачем ОСОБА_1 реконструкції магазину-приміщення.

Позивач зазначив у позовній заяві, що 10.06.2020 року відбулись загальні збори ОСББ Гоголевський-1 за адресою; АДРЕСА_3 , якими було вирішено 1) заборонити власнику ОСОБА_1 проводити реконструкцію приміщення; 2) звернутись до Дніпровського апеляційного суду про скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2018 року по справі №201/11206/17 в частині визнання за ФОП Рогожаном В. В. права власності на приміщення №Х.

Проте, вказаний протокол або інші документи, що стосувалися прийнятих загальними зборами ОСББ Гоголевськии-1, відповідач-1 ніколи не отримував, про їх зміст йому нічого не було відомо до моменту ознайомлення з матеріалами цієї справи в суді його представником.

Щодо необґрунтованості доводів позивача щодо статусу спірних приміщень як допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку.

Виходячи з вищенаведеного ФОП Рогожан В. В. просив позивача надати йому письмову відповідь чи виконували на дату укладення вищевказаного договору купівлі-продажу від 12.06.1998 року та чи виконують вони на сьогодні функції допоміжних приміщень, виходячи з норм Законів України Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку вищевказані нежилі приміщення, придбані ним у власність на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.1998 року, які розташовані за вищевказаною адресою.

На вказаний лист відповідача-1 ОСОБА_1 позивачем було надано письмову відповідь від 07.13-2017 року, з якої вбачається, що нежилі приміщення, розташовані в будинку А-4, за своїми функціональним призначенням не виконують функцій допоміжних приміщень.

Отже, вказане питання вже раніше розглядалось між позивачем та відповідачем-1 ОСОБА_1 , на який отримано письмову відповідь позивача про відсутність у спірних приміщень функцій допоміжних приміщень, що фактично свідчить про відсутність спору між позивачем та відповідачем.

Щодо відсутності підстав для визнання судом недійсним договору купівлі-продажу нєжитлових приміщень №667/н від 12.06.1998 року та Свідоцтва про право власності зазначає таке.

Відповідач-1 заперечує проти позовних вимог позивача у повному обсязі, оскільки вважає, що свого часу ним було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №667/н від 12 червня 1998 року між Комітетом комунального майна Дніпропетровської міської ради (продавець) в особі Голови Дрона С.С. та ним, ОСОБА_1 (покупець), відповідно до вимог чинного на той час законодавства, в зв`язку з чим позовні вимоги про визнання вказаного договору недійсним є незаконними та необґрунтованими.

Вказане, зокрема, підтверджується Довідкою-характеристикою на вказані нежитлові приміщення від 25.03.1998 року та Довідкою Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 19.06.2017 року №7885, що знаходяться в матеріалах цивільної справи №201/11206/17, з яких вбачається що зазначені приміщення належали до комунальної власності Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі рішення Дніпропетровської міської ради №46 від 27.11.1991 року "Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів".

Тобто, ще до набуття чинності Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" № 2482-ХІІ від 19 червня 1992 року (Закон набув чинності з 22.07.1992 року) вказані спірні нежитлові приміщення вже знаходились у комунальній власності як самостійні об`єкти цивільно-правових відносин. А отже, з об`єктивних причин, вказані приміщення з моменту прийняття рішення Дніпропетровською міською радою народних депутатів №46 від 27.11.1991 року "Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів" не могли мати статусу допоміжних приміщень житлового будинку, виходячи з приписів норм Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", що набув законної сили майже через рік після прийняття Дніпропетровською міською радою вищевказаного рішення.

03.10.2022 відповідач-1 звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності, оскільки з моменту укладення вказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна №667/н від 12 червня 1998 року вже пройшло більше 24 років.

Між тим, відповідачем-1 ОСОБА_1 разом з відзивом на позовну заяву надано до Господарського суду Дніпропетровської області в якості доказів письмові документи, а саме, копію письмового запиту ОСОБА_1 на адресу ОСББ Гоголевський-1 та письмової відповіді позивача ОСОБА_1 №07-13 від 04.07.2017 року стосовно питань, чи виконували на дату укладення вищевказаного договору купівлі-продажу від 12.06.1998 року або чи виконують на цей час функції допоміжних приміщень, на що позивач повідомив відповідача-1, що нежилі приміщення, а своїм функціональним призначенням не виконують функцій допоміжних приміщень та не призначені для використання всіма жителями будинку.

Проте, після отримання від ОСОБА_1 вищевказаної інформації в 2017 році позивач до суду з аналогічним до цього позову про визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень не звертався. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

03.10.2022 позивач надав суду свої заперечення на відзив відповідача-1, в яких свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не погоджується із доводами відповідача-1

Відповідач-1 зазначає, що оскільки позивач не є стороною договору купівлі-продажу нерухомого майна № 667/н від 12.06.1998 року та не є заінтересованою особою.

У випадку позивача предметом позову є протиправність набуття права власності Відповідачем-1 на допоміжні приміщення в житловому будинкові за адресою: АДРЕСА_3 , які є власністю усіх членів ОСББ. Тобто ситуація абсолютно відповідає критерію визначення заінтересованої особи, що відповідає позиції викладеної у Постанові ВС КГС від 21.04.2021 справа № 904/5480/19.

Щодо відсутності предмету спору стосовно визнання недійсним договору купівлі-продажу, позивача зазначає, що дане твердження відповідач-1 обґрунтовує тим, що у зв`язку з реєстрацією права власності на об`єкт нерухомого майна: магазин - приміщення, загальною площею 197.3 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , приміщення 1,2,11-3, X за відповідачем внаслідок реконструкції, об`єкт нерухомого майна, право власності на який було зареєстровано за відповідачем-1 після укладення договору купівлі-продажу.

Однією із позовних вимог є саме припинення реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 01. Тобто на новостворений об`єкт, проте припинення означеної реєстрації власності жодним чином не вплине на набуття Відповідачем-1 майна за Договором купівлі-продажу, а лише поверне його на стадію до реконструкції.

В той час як захистом порушених прав позивача є припинення права власності Відповідача-1 на будь які допоміжні приміщення в будинкові, а не їх частину.

Щодо незаконності реконструкції проведеної відповідачем-1, так загальними зборами ОСББ Гоголевський-1 10 червня 2020 були призначені для обговорення питання реконструкції приміщень: № X, яку розпочав ОСОБА_1 таємно, без згоди співвласників багатоквартирного будинку.

Звертаємо увагу суду, що ОСОБА_1 зареєструвався на цих зборах під порядковим № 21 особисто і засвідчив це своїм підписом, що вказує на те, що він знав про проведення зборів, був присутній на цих зборах, але дає сам (або через представника) неправдиві свідчення про незнання о проведені цих збрів та відсутності на них.

Це не був ремонт означених приміщень, а йшло незаконне повномасштабне захоплення і руйнування всього підвалу першого під`їзду, починаючи з виїмки ґрунтів під будинком, якому вже 67 років; руйнування несучих вертикальних та горизонтальних конструкцій у підвалі, на міцності яких тримаються не тільки 4 поверхи цього під`їзду, а і будинку в цілому.

В документі Реконструкція магазину з приєднанням нежитлового приміщення, як технічне за адресою АДРЕСА_3 від 2018 р., який розробило ТОВ Проект Сіті Центр (сертифікат: серія АА №002008) керівник підприємства він же і головний архітектор проектів - ОСОБА_2 , на сторінці з назвою План демонтажу підвалу зазначено: опуск грунту у підвалі на -3,165; -3,550; -3,675 м по всій площі підвалу та демонтаж несучих стін. На сторінці План демонтажу першого поверху зазначено: демонтаж сходів до підвалу, продовження демонтажу несучих стін будинку у магазині, демонтаж перекриття між підвалом і 1-м поверхом на всій площі магазину на першому поверсі.

У Загальній вказівці до Реконструкції у п. 2 зазначено Приміщення громадського призначення вбудовано в перший поверх чотирьох поверхового житлового будинку.

Таким чином цей проект за відомо розробили ще у 2018 році з порушеннями, а саме: 1) не маючи дозволу загальних зборів співвласників ОСББ Гоголевський-1 на реконструкцію; 2) не маючи навіть права власності на всі площі підвалу X; 3) для невідомого окремо стоячого 4-х поверхового будинку, але за нашою адресою, в той час, як наш багатоквартирний житловий будинок має п`ять, шість, сім поверхів і тільки перший під`їзд має 4 поверхи.

Отже абсолютно очевидним є той факт, що відповідач-1 ОСОБА_1 всупереч рішенню загальних зборів ОСББ провів реконструкцію, яка виявилася банальним захопленням підвалу X, не маючи на це жодного правовстановлюючого документу.

Щодо того, що спірні приміщення на думку відповідача-1 не є допоміжними приміщеннями

Відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що він отримав письмову відповідь минулого голови ОСББ ОСОБА_3 від 13.07.2017 року, в якій той зазначив про те, що нежитлові приміщення в підвалі приміщення № X не виконують функції допоміжних приміщень.

Згідно зі статтею 1 Закону № 417-УШ Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Отже нежитлові приміщення в підвалі приміщення № X (поз. 1-6) загальною площею 39,9 кв. м, сходова клітина 1-1 загальною площею 13,7 кв. м; на першому поверсі приміщення 11-3 площею 12,7 кв. м, загальною площею по об`єкту 66,3 кв. м абсолютно очевидно є допоміжними приміщеннями, як це прямо зазначено у цій статті Закону.

03.10.2022 підготовче засідання було відкладено на 31.10.2022 о 12:30 год.

28.10.2022 від позивача надійшли заперечення на заяву про застосування строків давності, в яких зазначає, що ним не було порушено строки на оскарження договору купівлі-продажу нерухомого майна №667/н від 12 червня 1998, оскільки перебіг означених строків розпочався з 16 лютого 2021, коли Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі № 201/11206/17 було скасовано рішення Жовтневого районним судом м. Дніпропетровська від 14 вересня 2018, яким за ОСОБА_1 було визнано право власності на теж саме нерухоме майно, яке було придбано ним же на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №667/н від 12 червня 1998.

28.10.2022 від відповідача-1 до суду надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив, в який вказує, що позивач намагається довести, що він має право на захист свого порушеного права, звертаючись до суду з цим позовом, не будучи стороною цього договору, проте, з вказаною позицією і доводами позивача відповідач-1 не погоджується, оскільки вважає їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки в розумінні ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність.

Тобто, у позивача відсутні ознаки заінтересованої особи, визначені чинним законодавством та сталою судовою практикою, що надають йому право оскаржувати вказаний спірний договір в якості заінтересованої особа в суді, оскільки, позивачем вибрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Крім, того позивач не погоджується з доводами відповідача про наявність підстав для відмови у задоволені позову в зв`язку з відсутністю предмету спору. зокрема, позивач стверджує, що внаслідок реконструкції магазину-приміщення загальною площею 197,3 кв. м. право власності на який на момент розгляду цього спору зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 , спірні нежитлові приміщення, які останній придбав у власність на підставі вказаного договору №667/н від 12.06.1998 року, не припинили своє існування як індивідуально визначене майно та об`єкти цивільно-правових відносин, позивач також посилається у позові на інформацію, що міститься в Технічного паспорту на від 29.05.2018, відповідно до якого вказане нерухоме майно складається з нежитлових приміщень: приміщення №Х (поз. 1-6) загальною площею 39,9 кв. м., сходова клітина 1-1 загальною площею 13,7 кв. м., загальною площею по приміщенням №Х, 1-1 в підвалі в житловому будинку літ. А-4, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Проте, вказані нежитлові приміщення, що є предметом спірного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №667/н від 12.06.1998 року, як окремі індивідуально визначені об`єкти нерухомого майна згідно Інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на сьогодні не зареєстровані.

Таким чином, в зв`язку з проведенням відповідачем ОСОБА_1 державної реєстрації змін права власності щодо окремого індивідуально-визначеного об`єкту нерухомого майна - магазину-приміщення, загальною площею 197,3 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , X, за результатами проведеної реконструкції вказаного нерухомого об`єкту, фактично мало місце припинення права власності на спірні нежитлові приміщення.

Враховуючи те, що предмет цього спору (спірні нежитлові приміщення, які є предметом спірного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №667/н від 12.06.1998 року) був відсутній до моменту відкриття судом провадження у цій справі, то, вважаю, що зазначена обставина, а саме - відсутній предмет спору, тягне за собою відмову в позові.

31.10.2022 відповідач-1 звернувся до суду із відповіддю на заперечення позивача на заяву про застосування строків позовної давності, в якій не погоджується із доводами останнього.

31.10.2022 від відповідача-2 надійшло клопотання про закриття провадження у справі виходячи з наступного.

Так, відповідно заявленої позивачем позовної вимоги стосовно визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення №667/н від 12.06.1998 слід зазначити, що вказаний договір було укладено між Комітетом комунальної власності Дніпропетровської міської ради та фізичною особою ОСОБА_1 .

Як вбачається із суб`єктного складу справи відповідачем -1 у вказаній справі є фізична особа-підприємець Рогожан В.В., з яким укладався оскаржуваний позивачем договір купівлі-продажу та на користь якого було видано оскаржуване свідоцтво про право власності, мав статус - фізична особа.

Тоді, як до інформації, що міститься в Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Рогожан В. В. набув статусу юридичної особи 28.07.1999 року, тобто після укладання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, що є предметом позову, свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення, що є предметом позову ФОП Рогожан В. В. Виконкомом ДМР не видавалось.

В зв`язку з чим, на думку відповідача-2 справа підлягає закриттю на підставі п.1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає в порядку господарського судочинства.

31.10.2022 відповідачем-1 до суду подано клопотання про приєднання до справи пояснень свідків та поновлення строків для її подачі в обґрунтування якої зазначає.

Так, позивачем вказано що нежитлові приміщенні які були придбані відповідачем-1, за своїм функціональним призначенням є допоміжними приміщеннями, оскільки призначені для забезпечення експлуатації багатоквартирного будинку окрема, зокрема в 2019 році, між позивачем та відповідачем-1 було досягнуто домовленості про додатковий виніс на загальні плоші, кранів, вентилів з усіх комунікацій постачання тепла, води, каналізації до будинку, які проходять через належні відповідачу-1 приміщення. Більш того, вказані місця виводу зазначених комунікацій погоджувала з робітниками, які здійснювали ремонтні роботи в указаному приміщенні-магазині, безпосередньо голова ОСББ Гоголевський-1 Должикова В. В., яка вказувала місця, в яких це необхідно буде зробити. Вказані роботи були повністю виконані відповідачем влітку 2019 року, а фактичне виконання вказаних робіт відповідачем можуть підтвердити свідки, які безпосередньо здійснювали вказані роботи у 2019 році, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

31.10.2022 підготовче засідання було відкладено на 22.11.2022 о 09:30 год.

21.11.2022 від позивача до суду надійшли заперечення на клопотання відповідача-2 про закриття провадження у справі, в яких вказує що спір підсудний Господарському суду Дніпропетровської області, оскільки відповідач -1 є фізичною особо підприємцем, спірне приміщення є таким, що зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно як нежитлове приміщення-магазин та використовується відповідачем-1 саме для ведення підприємницької діяльності.

Також, позивач надав суду свої заперечення на клопотання відповідача-1 про приєднання до матеріалів справи пояснень свідків та поновлення строків для їх подачі в якості доказів тому, як такі доводи жодним чином не впливають на обставини справи оскільки, позивач станом на 17.11.2022 жодного договору на проведення будівельних робіт , актів виконання цих робіт, інших письмових узгоджень зі свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не укладав і не підписував.

Слід підкреслити, що усі комунікації мереж тепло-, електро-, водопостачання та водовідведення квартир під`єднані до загальнобудинкових мереж у підвалах. Не виключенням є підвал першого під`їзду - допоміжне приміщенні X, у якому підведені усі комунікації першого і частини другого під`їздів до загальнобудинкових мереж. Змінити правовий статус або цільове призначення допоміжного приміщення перестановкою крана неможливо.

Власники квартир першого під`їзду №№ 3, 4, 5, 6, 7, 8 потерпають від того, що роками відповідач-1 чинить перешкоди співвласникам будинку у користуванні допоміжними приміщеннями ОСББ "Гоголевський-1", перешкоджає і унеможливлює обслуговування означених мереж уповноваженими особами співвласників будинку, одноосібно встановивши і зачинивши вхід до підвалу прим. X спочатку металевими дверима, а потім у 2021 році замурувавши вхід цегляною кладкою і повністю зруйнувавши сходову клітку 1-1 загальною площею 13,7 кв. м до цього підвалу, тобто свідомо незаконно зруйнувавши конструктивний елемент будинку.

Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

28.11.2022 підготовче засідання було відкладено на 20.12.2022 о 12:00 год.

20.12.2022 підготовче засідання було відкладено на 11.01.2023 о 10:00 год.

11.01.2023 підготовче засідання було відкладено на 26.01.2023 о 14:00 год.

26.01.2023 підготовче засідання було відкладено на 28.02.2023 о 09:30 год.

16.02.2023 відповідач-2 надав суду свої заперечення щодо клопотання позивача в якому останній не погоджується з приводу клопотання про закриття провадження у справі, в зв`язку з тим, що спір не належить до розгляду в порядку господарського судочинства та зазначає наступне.

Так, позивач наголошує, що відповідач-1 веде господарську діяльність у спірному приміщенні та вказує на правовий висновок у справі Великої Палати Верховного суду від 03.07.19 у справі №916/1261/18 де зроблено висновок, що вирішення питання про юрисдикцію спору в залежності від того, чи виступає фізична особа-сторона у відповідних правовідносинах-як суб`єкт господарювання та від визначення цих правовідносин як господарських.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено, що відповідач-1 в спірному приміщенні веде будь-яку господарську діяльність, а отже справи за змістом мають різні обставини та не є тотожними.

Крім того, при огляді нежитлового приміщення спірного магазину, що належить на праві приватної власності відповідачу-1 було встановлено, що ніякої підприємницької чи господарської діяльності у приміщенні не ведеться, йдуть ремонтні роботи. Тобто, посилання позивача на те, що відповідач-1 веде господарську чи підприємницьку діяльність у приміщенні магазину та це є основним критерієм для визначення підсудності справи не відповідає дійсності.

Окрім того, під час огляду приміщення магазину, в тому числі, за участю спеціаліста-сантехніка жодних перешкод щодо користування комунікаціями з боку відповідача-1 не встановлено, що й не заперечувалось головою правління ОСББ. Отже вимога щодо усунення перешкод теж є передчасною та не підлягає задоволенню в зв`язку з недоведеністю.

Що стосується вимоги стосовно визнання договору купівлі-продажу недійсним, слід зазначити наступне.

На підставі акту приймання-передачі від 22.12.1997 за 1463 Державне підприємство «Житлово-комунальне об`єднання УЖКГ Дніпропетровської облдержадміністрації» передає Представництву фонду державного майна м. Дніпропетровська «лестничную клетку общей площадью 13,19 кв.м и подвальное помещение общей шіощадью 53,85 кв.м по адресу ул.Гогодя,1», в «подальшому розпорядженням міського голови м. Дніпропетровська від 08.06.1998 за №598рр було розглянуто прохання відповідача-1 щодо можливості доцільності продажу нежитлового приміщення за вказаною адресою та зобов`язано виконком міськради укласти договір-купівлі продажу та після виконання умов договору в частині сплати вартості майна видати відповідне свідоцтво про право власності.

В подальшому, 24.10.2000, після укладання договору купівлі-продажу від 12.06.1999, Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було видано відповідне свідоцтво про право власності на 57/100 приміщення магазину на ім`я фізичної особи відповідача-1.

Слід зазначити, що рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.10.2000 за №2617 було внесено зміни до рішення виконкому від 29.09.1998 за №2617 з збільшенням площі після реконструкції зі змінами визначення часток у спільній власності: 57/100 - володіє відповідач-1, а 43/100 ОСОБА_6 , що взагалі не залучена до суб`єктного складу розгляду справи №904/1986/22.

На думку відповідача-2 позивачем не доведено чим саме відповідач-1, як сторона правочину порушила право позивача та яке саме право. Як і не доведено, чим саме відповідач-2 при укладенні правочину допустив помилки в розумінні ст.215 ЦК України.

28.02.2023 від позивача надійшли до суду заперечення на заперечення відповідача-2 в яких наголошує на тому, що в результаті реконструкції магазину-приміщення 1,2,І1-3, X., яке зробив відповідач-1, доступ до мереж електро-, тепло-, водопостачання, водовід ведення у підвалі X взагалі відсутній, тому що усі ці комунікації опинились між стінами будинку і внутрішніми стінами новоствореного магазину.

Позивач вважає означені дії абсолютно протиправними та такими, що порушують законне право позивача на доступ, обслуговування та розпоряджання загально-будинковими мережами у підвалі X, допоміжним приміщенням I1-3, які належать усім співвласникам в житловому будинкові за адресою: м. Дніпро вул. Гоголя, будинок 1.

Що стосується передачі допоміжних приміщень бугатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСББ «Гоголевський-1» не зрозуміло, на яких правових підставах Дніпропетровська міська Рада народних депутатів прийняла рішення від 26 листопада 1991 року № 46, згідно якого нежитлові приміщення: в підвалі приміщення № X (поз. 1-6) загальною площею 39,9 кв. м, сходова клітина 1-1 загальною площею 13,7 кв. м; на першому поверсі приміщення І]-3 площею 12,7 кв. м, загальною площею по об`єкту 66,3 кв. м в житловому будинку А-4 по вул. Гоголя, 1 були визнані власністю відповідача-2 про що видане реєстраційне посвідчення від 23 березня 1998 року та зроблено запис в реєстрову книгу № ЗЮН за реєстраційним № 121-133.

У судове засідання 28.02.2023 у судове засідання з`явились представники позивача, відповідача-1, 2, представники третіх осіб не з`явились.

Задля можливого урегулювання між сторонами спору мирним шлях суд вважає за необхідне відкласти розгляд справи в підготовчому засіданні з урахуванням розумності строків на іншу дату.

Суд з метою належного виконання свого процесуального обов`язку щодо розгляду справи по суті, керується ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, що кореспондується із ст. 129 Конституції України, за якою однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Згідно зі ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 183 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196-205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених главою 3 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 183 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196-205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених главою 3 Господарського процесуального кодексу України. Суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного Господарського процесуального кодексу України строку підготовчого провадження у випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні (п.3 частини другої статті 183 Господарського процесуального кодексу України).

Тому, враховуючи вищенаведені обставини, суд, для надання можливості сторонам скористатися своїм процесуальним правом, вважає за необхідне відкласти підготовче засідання.

Керуючись ст.ст. 114, 119, 120, 121, 177-185, 234, 233, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відкласти підготовче засідання на 13.03.2023 о 12:30 год. Судове засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області за адресою: 49600, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1, 2-й поверх, кабінет № 2-209.

Явку у судове засідання визнати НЕобов`язковою, залишивши її на розсуд учасніків справи.

У зв`язку із відсутністю фінансування на відправку поштової кореспонденції суду, дану ухвалу надіслати на електронну пошту сторін з відомостями щодо отримання електронного листа.

Рекомендувати учасникам справи у зв`язку з відсутністю фінансування суду вихідну кореспонденцію отримувати особисто в суді або через систему Електронний суд та за наявності зазначати електронну адресу для отримання поштової кореспонденції.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення - 28.02.2023.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 та ст. 255 Господарського процесуального кодексу України оскарження цієї ухвали окремо від рішення суду не допускається.

Суддя Е.М. Бондарєв