ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2023 р. Справа№ 911/3021/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 20.10.2022 у справі №911/3021/21 (суддя Третьякова О.О., повний текст складено - 28.10.2022) за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дафна Мей Юкрейн", третя особа, яка не заявляла самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про стягнення 164 841,91 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дафна Мей Юкрейн" (далі - відповідач) про стягнення 160 760,71 грн основного боргу, інфляційного збільшення в сумі 3066,99 грн, 3% річних в сумі 2447,86 грн та пені в сумі 13 745, 93 грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 29.08.2019 №2277 щодо сплати позивачу, як балансоутримувачу орендованого нерухомого майна, 30% орендної плати в заявленому до стягнення розмірі основного боргу.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.10.2022 у справі №911/3021/21 відмовлено у задоволенні позову повністю.

Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги положення постанови КМУ від 15.07.2020 № 611, суд дійшов висновку, що належною до нарахування орендарю на користь балансоутримувача орендованого відповідачем майна, є орендна плата в розмірі 30%, розрахована із зменшенням на 25% відповідно до положень п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину" від 15.07.2020 № 611, додатку 3 до постанови.

Місцевий господарський суд, встановивши, що відповідач, згідно з наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями у повному обсязі перерахував на користь позивача орендну плату за спірний період користування майном, з урахуванням вимог постанови КМУ від 15.07.2020 № 611, відповідно до яких відповідач має право під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на зменшення орендної плати на 25 відсотків, відмовив у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 20.10.2022 у справі №911/3021/21 та прийняти нове, яким: закрити провадження в частині стягнення з відповідача 160 760,71 грн основного боргу; стягнути з відповідача інфляційне збільшення в сумі 3066,99 грн, 3% річних в сумі 2447,86 грн та пеню в сумі 13 745, 93 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 160 760,71 грн підлягало закриттю з огляду на сплату вказаної суми відповідачем.

Також, скаржник вказує, що постанова КМУ від 15.07.2020 № 611 не поширює свою дію на договір, оскільки орендна плата за ним не була визначена відповідно до Методики.

Крім цього, за доводами апелянта право на зменшення орендної плати надано орендарям, які використовують орендне майно за цільовим призначенням - торговельні об`єкти, тоді як відповідач використовує його для розміщення фірмового магазину.

Крім цього, скаржник вказує, що розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін лише з обов`язковим укладенням письмового договору, чого в даному випадку не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 20.10.2022 у справі №911/3021/21; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційні скарги та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він заперечив, проти задоволення її вимог, а також заявив про розподіл витрат правничої допомоги на суму 7 000 грн.

Від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення щодо апеляційної скарги.

Позивачем були подані письмові пояснення на заяву відповідача про розподіл витрат правничої допомоги, в яких він вказав про не співмірність їх розміру з ціною позову, складністю справи та виконаною адвокатом роботою.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях) в якості орендодавця та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дафна Мей Юкрейн" в якості орендаря 29.08.2019 укладено договір оренди № 2277 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстровано в реєстрі за № 2055 (надалі - Договір), за умовами пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - частину приміщення № 78, площею 25,00 кв.м. на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" (інв. № 47578), що розміщене за адресою: Київська область, Бориспіль, Аеропорт та перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 28.02.2019 і становить за незалежною оцінкою 2309902,00 грн без ПДВ.

Згідно з пунктом 1.2. Договору майно передається в оренду з метою розміщення фірмового магазину вітчизняного промислового підприємства - товаровиробника.

Відповідно до пункту 2.1. Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати нотаріального посвідчення цього Договору та акта приймання-передавання майна.

23.09.2019 за актом приймання-передачі державного майна на виконання п. 1.1. Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину приміщення № 78, площею 25 кв.м. на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" (інв. № 47578), що розміщене за адресою: Київська область, Бориспіль, Аеропорт та перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Пунктами 3.1., 3.2. Договору узгоджено, що орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди майна, становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку лютий 2019 року 123390,00 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з положеннями пункту 3.3. Договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, зміни орендної ставки, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством (пункт 3.5. Договору).

За умовами пункту 3.6. Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 3.8. Договору визначено, що надміру сплачена сума орендної плати, що надійшла до бюджету, підлягає в установленому порядку заліку в рахунок майбутніх платежів, а у разі неможливості такого заліку у зв`язку з припиненням орендних правовідносин - поверненню орендарю.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що у відповідача утворилась заборгованість за Договором з орендної плати за періоди серпень, вересень та жовтень 2021, що підтверджується відповідними рахунками-фактурами:

- за серпень 2021 №76/2081 від 31.08.2021 - 169321,46 грн (з них сума ДП МА "Бориспіль" 30% - 70550,61 грн); при цьому відповідачем сплачено 14.09.2021 - 17637,66 грн (що відповідає 25% від 70550,61); заборгованість перед позивачем - 52912,95 грн;

- за вересень 2021 №76/2421 від 30.09.2021 - 171353,32 грн (з них сума ДП МА "Бориспіль" 30% - 71397,22 грн); при цьому відповідачем сплачено 12.10.2021 - 17849,30 грн (що відповідає 25% від 71397,22); заборгованість перед позивачем - 53547,92 грн;

- за жовтень 2021 №76/2690 від 31.10.2020 - 155915,17 грн (з них сума ДП МА "Бориспіль" 30% - 72039,79 грн (при цьому позивачем в заяві від 26.01.2022 зазначено " 72309,79", в той час в наданому ним відповідному рахунку-фактурі зазначено "сімдесят дві тисячі тридцять дев`ять гривень 79 копійок"); при цьому відповідачем сплачено 15.11.2021- 18009,95 грн (що відповідає 25% від 72039,79); заборгованість перед позивачем - 54299,84 грн.

Таким чином, позивач вказує, що загальний заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості відповідача за Договором складає 160760,71 грн (52912,95+53547,92+54299,84=160760,71), проте відповідачем в обумовлені Договором строки не було виконано обов`язку щодо оплати вказаних орендних платежів.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо сплати орендних платежів позивачем додатково нараховано пеню в розмірі 13745,93 грн, 3% річних в розмірі 2447,86 грн та інфляційні втрати в розмірі 3066,99 грн за періоди прострочення сплати основного боргу з 16.06.2021 по 19.01.2022.

В ході розгляду справи судом першої інстанції відповідач надав докази сплати сум, заявлених позивачем як основний борг за Договором, (оплата за серпень 2021 від 14.09.2021 в сумі 17637,66 грн, оплата за серпень 2021 від 15.12.2021 в сумі 52912,95 грн, оплата за вересень 2021 від 12.10.2021 в сумі 17849,30 грн, оплата за вересень 2021 від 14.01.2022 в сумі 53547,92 грн, оплата за жовтень 2021 від 15.11.2021 в сумі 18009,95 грн), що не заперечується представником позивача.

Разом з тим, щодо оплати грошових коштів за серпень 2021 від 15.12.2021 в сумі 52912,95 грн та за вересень 2021 від 14.01.2022 в сумі 53547,92 грн, відповідач зазначив, що дана сплата здійснена ним в односторонньому порядку під тиском розірвання Договору оренди, внаслідок чого предмет спору в частині встановлення розміру орендної плати не припинив існування; з позиції відповідача, у зв`язку зі здійсненою оплатою у нього утворилась переплата за Договором.

Таким чином, незважаючи на здійснену сплату за серпень 2021 від 15.12.2021 в сумі 52912,95 грн та за вересень 2021 від 14.01.2022 в сумі 53547,92 грн, відповідач не визнає суму заборгованості з орендної плати, та, як наслідок, нарахованої неустойки, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Спірним у даній справі є питання щодо наявності чи відсутності підстав для зменшення розміру орендної плати до 25%.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 3.6. Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

В даному випадку, 11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із відповідними змінами і доповненнями), якою установлено з 12.03.2020 на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" (далі - Постанова № 611) врегульовані деякі питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, а також щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном.

Так, відповідно до п. 1 Постанови № 611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011 р., № 71, ст. 2677), здійснюється у розмірі:

50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

За змістом Додатку №3 до Постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 "Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 25 відсотків", до цього переліку включено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення торговельних об`єктів.

Згідно з Порядком провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 р. № 833, торговельними об`єктами є: 1) магазин; 2) павільйон; 3) кіоск, ятка; 4) палатка, намет; 5) лоток, рундук; 6) склад товарний; 7) крамниця-склад, магазин-склад.

Відповідно до пункту 1.2. Договору майно передається в оренду з метою розміщення фірмового магазину вітчизняного промислового підприємства - товаровиробника.

Отже, орендоване приміщення використовується відповідачем, як торговельний об`єкт (для розміщення фірмового магазину вітчизняного промислового підприємства - товаровиробника).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач як орендар, який використовує нерухоме державне майно для розміщення фірмового магазину вітчизняного промислового підприємства - товаровиробника, відповідно до додатку №3 Постанови № 611, має право на відповідне зниження орендної плати.

З огляду на викладене, апеляційним судом визнаються необґрунтованими доводи скаржника про те, що цільове призначення орендованого майна не відповідає визначеним в Постанові Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 критеріям об`єктів, щодо яких надається знижка.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 611 зобов`язано орендодавців державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

З огляду на положення Постанови № 611 нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати.

За договором оренди орендодавцем державного майна є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, отже забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець.

Оскільки Постанова № 611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 26.08.2021 у справі №910/13397/20.

З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін з обов`язковим укладенням письмового договору, визнаються колегією суддів необґрунтованими та відхиляються.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що починаючи з дати встановлення карантину нарахування орендної плати за договором підлягає здійсненню у розмірі 25% суми нарахованої орендної плати.

У зв`язку з наведеним доводи апеляційної скарги, які зводяться до непогодження із нарахуванням орендної плати за договором у розмірі 25% суми нарахованої орендної плати відхиляються, як безпідставні.

Колегія суддів також зауважує, що позивач не є ні стороною договору оренди, ні власником державного майна, а лише як балансоутримувач майна отримує визначену орендодавцем у договорі частину орендної плати. У зв`язку з чим позивач, не маючи жодного стосунку до правовідносин сторін за договором, не уповноважений визначати порядок нарахування орендної плати. Такі повноваження має виключно власник майна та сторона договору оренди. Тобто у даному випадку позивач штучно створив спір щодо розміру належної до сплати наймачем орендної плати, всупереч волевиявленню як органу управління - Кабінету Міністрів України, який встановив порядок нарахування орендної плати у спірний період.

Наведені висновки викладені Верховним Судом у постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 911/3067/20.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Постанова № 611 була розроблена саме з метою надання державою підтримки орендарям державного майна під час дії карантину, а будь-яка державна підтримка, у тому числі і державна підтримка орендарів державного майна, має ґрунтуватися, зокрема, на принципах справедливості, розумності, передбачуваності, та, відповідно, суб`єкти, яким вона надається, повинні мати рівні можливості для її отримання та не піддаватися невиправданим обмеженням у отриманні такої державної підтримки.

Безумовно, в умовах триваючого карантину та суттєвого зниження пасажиропотоку в аеропортах, існуючі обмеження, ставлять орендарів у складне фінансове становище, тож цілком виправданим є встановлення на час дії карантину знижки зі сплати орендної плати за державне майно, зокрема для орендарів, що орендують приміщення в аеропортах.

Зважаючи на викладене, а також те, що предметом спірних орендних правовідносин є державне майно, та беручи до уваги те, що Постанова № 611 приймалася саме з метою надання підтримки суб`єктам, що є орендарями державного майна, саме по собі непогодження балансоутримувача зі знижкою для сплати орендної плати, у розмірі, встановленому в цій Постанові, не може бути підставою для її незастосування до відповідача, який отримав в оренду державне майно з метою розміщення торговельного об`єкту (фірмового магазину вітчизняного промислового підприємства - товаровиробника).

Стосовно доводів скаржника про те, що постанова КМУ від 15.07.2020 № 611 не поширює свою дію на договір, оскільки орендна плата за ним не була визначена відповідно до Методики, колегія суддів вказує на хибність наведених висновків апелянта, оскільки з аналізу положень договору та Методики слідує протилежне.

Так, у разі проведення конкурсу на право оренди державного нерухомого майна відповідно до Методики визначається стартовий розмір орендної плати, який збільшується за результатами конкурсу.

При цьому, вказана Методика встановлює не лише порядок розрахунку орендної плати за базовий місяць оренди або її стартовий розмір у разі проведення конкурсу, ай порядок її індексації та пропорції розподілу.

У даному випадку, розмір орендної плати визначався для відповідача з урахуванням індексації та пропорцій розподілу, як це визначено Методикою.

З огляду на викладене, доводи скаржника про визначення орендної плати не на підставі Методики є необґрунтованими.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для зниження розміру орендної плати за Договором до 25 % від встановленої суми визнаються колегією суддів правомірними та такими, що здійснені з урахуванням всіх обставин справи.

При цьому, з огляду на повну та своєчасну сплату відповідачем позивачу орендної плати за серпень, вересень та жовтень 2021 р. (з урахуванням зменшення її розміру до 25 %), позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за серпень, вересень та жовтень 2021 в загальній сумі 160760,71 грн, а також вимоги про стягнення з відповідача інфляційного збільшення в сумі 3066,99 грн, 3% річних в сумі 2447,86 грн та пені в сумі 13745,93 грн обґрунтовано залишені судом без задоволення.

Щодо посилань апелянта на необхідність закриття провадження у справі, колегія суддів вказує, що у випадку коли предмет спору не існував на момент подання позовної заяви (що відбулось у даному випадку), суд відмовляє у задоволенні вимог з огляду на їх необґрунтованість.

У даній справі було встановлено обставини необґрунтованості пред`явлених позовних вимог, а тому висновок суду щодо відсутності підстав для закриття провадження у справи є правомірним.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Стосовно заяви відповідача про покладення на позивача витрат правничої допомоги в сумі 7 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У даному випадку, відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу було заявлено про витрати правничої допомоги, з наданням при цьому відповідних доказів.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. заявник надав: копію договору про надання правової допомоги від 07.04.2021, копію додаткової угоди до договору від 12.12.2022, звіт про надані послуги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Враховуючи те, що згідно п.2 додаткової угоди до договору від 12.12.2022 вартість послуги, зокрема, з підготовки відзиву на апеляційну скаргу складає 7 000 грн., тобто адвокатський гонорар визначено у фіксованому розмірі, фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не обчислюється.

Перелік послуг правничої допомоги, наданої в апеляційному суді, наведено у Звіті про надані послуги, який включає в себе: підготовку відзиву на апеляційну скаргу - 7000 грн.

Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Наведене вище повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, та твердженням скаржника про те, що суд не може на власний розсуд зменшити судові витрати без клопотання іншої сторони.

Одночасно, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі №920/39/20.

До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, Суд виходить з того, що 7 000 грн. за складання 3,5 сторінок відзиву на апеляційну скаргу, який за своїм змістом є схожим на відзив на позовну заяву, не є сумою, співмірною зі складністю справи.

Визначений відповідачем розмір витрат правничої допомоги за складання відзиву на апеляційну скаргу в сумі 7 000 грн. не відповідає критерію розумності у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 ГПК України та не є співмірним зі складністю справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що розмір витрат правничої допомоги за складання відзиву, який відповідає вказаним критеріям та підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, становить 3 000 грн.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 20.10.2022 у справі №911/3021/21 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Стягнути з Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дафна Мей Юкрейн" 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду Київської області видати відповідний наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 20.02.2023 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук