РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2023Справа № 910/7750/20

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Поліс»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

про стягнення 21 157,35 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Поліс» (надалі - ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі - ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група») про стягнення 21 157,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ «СК «Мега-Поліс» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №15541-10 від 06.12.2018 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - «ДТП») виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. За твердженнями позивача, відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно ДТП, було застрахована ПрАТ «СК «Українська страхова група» згідно договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-150964781, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування йому збитків у розмірі 21 157,35 грн. покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

26.06.2020 через канцелярію суду від ПрАТ «СК «Українська страхова група» надійшов відзив на позов та клопотання про призначення експертизи, в яких відповідач заперечив проти позову та просив призначити у справі судову експертизу, з огляду на невірне визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля марки Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підтвердження чого відповідачем додано власний розрахунок.

Зокрема, відповідач стверджує, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , розрахована з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу який дорівнює нулю, що є невірним оскільки автомобіль вже відновлювався у зв`язку з пошкодженням в іншому ДТП, а відтак коефіцієнт фізичного зносу складає 60,00%.

26.06.2020 до Господарського суду міста Києва від ПрАТ «СК «Мега-Поліс» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач звертає увагу на те, що автомобіль марки Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відновлювався шляхом заміни пошкоджених частин автомобіля на нові, що дає підстави для застосування коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює нулю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 призначено у справі №910/7750/20 судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі №910/7750/20 зупинено на час проведення судової експертизи, а матеріали справи направлені до Київськоого науково-дослідного інституту судових експерти.

12.01.2023 через канцелярію суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз разом з матеріалами справи №910/7750/20 надійшов висновок експерта №19280/20-54 від 21.12.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 поновлено провадження у справі №910/7750/20, запропоновано учасникам справи протягом 10 днів з дня отримання ухвали надати суду письмові пояснення по справі з урахуванням висновку судового експерта №19280/20-54 від 21.12.2022.

30.01.2023 через канцелярію суду від ПрАТ «СК «Мега-Поліс» надійшли пояснення по справі з урахуванням висновку судового експерта №19280/20-54 від 21.12.2022, в яких позивач звернув увагу на те, що при складанні висновку судовим експертом не враховано того, що автомобіль марки Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відновлювався шляхом заміни пошкоджених частин автомобіля на нові і неправомірно застосував коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює 0,54.

02.02.2023 до Господарського суду міста Києва від ПрАТ «СК «Українська страхова група» надійшов відзив на позов з урахуванням висновку судового експерта №19280/20-54 від 21.12.2022, в якому відповідач стверджує про те, що повністю виконав зобов`язання із сплати страхового відшкодування і підстави для доплату у заявленому позивачем розмірі відсутні, що підтверджується висновком судового експерта №19280/20-54 від 21.12.2022.

08.02.2023 через канцелярію суду від ПрАТ «СК «Українська страхова група» надійшли заперечення на пояснення позивача, в яких відповідач заявляє про правомірне застосування судовим експертом коефіцієнта фізичного зносу у розмірі визначеному у висновку №19280/20-54 від 21.12.2022.

09.02.2023 до Господарського суду міста Києва від ПрАТ «СК «Мега-Поліс» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач надав додаткові пояснення по суті спору з урахування заперечень відповідача, підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

13.02.2023 через канцелярію суду від ПрАТ «СК «Мега-Поліс» надійшла відповідь на заперечення відповідача, в якій позивач надав додаткові пояснення по справі, підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

06.12.2018 між ПрАТ «СК «Мега-Поліс» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №15541- 10 (надалі - «Договір»), об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме: автомобілем Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

22.06.2019 о 09:50 год. на 548 км + 300 м. автодороги М-06 «Київ-Чоп», водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не обрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з керованим ОСОБА_3 автомобілем Alfa Romeo 156, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який, отримавши інерційний рух, зіткнувся з автомобілем Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що стояв попереду, під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вказана ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15.07.2019 у справі №467/712/19, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно із висновком автотоварознавчого дослідження (звіту) №С19-277, складеного 09.07.2019 суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», вартість відновлювального ремонту, автомобіля Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 60 417,54 грн.

Згідно з рахунком-фактури №20 від 05.07.2019 та наряд-замовленням №79, складених СТО, вартість відновлювального ремонту, автомобіля Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при спірному ДТП, склала 59 870,30 грн.

На підставі страхового акту №7322/15541-10 від 16.09.2019 позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, сплатив на користь СТО відшкодування завданої страхувальнику шкоди у розмірі 59 870,30 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №6358 від 09.07.2019 та №6645 від 17.09.2019.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови виконання встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вимог, в т.ч. щодо подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання відповідної заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто, підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданої внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу шкоди на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/150964781, яким передбачено, що франшиза за ним становить 0 (нуль) грн.

ПрАТ «СК «Мега-Поліс» звернулось до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування №30449 від 18.09.2019, в якій просило здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 59 870,30 грн., яку відповідач отримав 23.09.2019, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №030.

ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило виплату ПрАТ «СК «Мега-Поліс» страхового відшкодування у розмірі 38 712,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням №30361 від 13.12.2019.

Обгрунтовуючи правомірність здійснення відповідачем страхового відшкодування позивачу саме у розмірі 38 712,95 грн., ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до ПрАТ «СК «Мега-Поліс» із листом №03/6506 від 12.12.2019, в якому зазначило, що відповідно до інформації ЦБД МТСБУ за участю автомобіля Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , мала місце ДТП, а відтак такий автомобіль підлягав відновлювальному ремонту, що є підставою для застосування коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 60,00%.

У відповідь на вказаний лист, ПрАТ «СК «Мега-Поліс» звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про доплату невиплаченої частини страхового відшкодування №30661 від 16.12.2019, в якій звернуло увагу на те, що автомобіль Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був учасником ДТП, яка мала місце 17.04.2019, та його відновлювання здійснювалось шляхом заміни всіх пошкоджених деталей на нові, що дає підстави для застосування коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює нулю.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

В силу приписів ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними.

Тобто, відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у даному випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

За таких обставин, розрахунок заявленої до стягнення з відповідача суми страхового відшкодування має здійснюватись з урахуванням приписів ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з тим, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №910/3650/16, постанові Верховного Суду у складі судової палати Касаційного цивільного суду №686/17155/15-ц від 03.10.2018).

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спричиненого в наслідок спірного ДТП, становить 59 870,30 грн., яка повністю сплачена позивачем на рахунок СТО, що підтверджується платіжними дорученнями №6358 від 09.07.2019 та №6645 від 17.09.2019.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Отже, настання строку здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування за договором (полісом) №ЕР/150964781 обумовлене закінченням дев`яностоденного строку з дня отримання ним заяви про страхове відшкодування та документів, визначених статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач здійснив виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 38 712,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням №30361 від 13.12.2019, і заперечив проти сплати іншої частини страхового відшкодування у розмірі 21 157,35 грн. з огляду на те, що до спірної ДТП автомобіль Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вже був учасником ДТП і відновлювався ремонтом, а відтак коефіцієнт фізичного зносу має становить 60,00%, в той час як позивачем застосовано нульовий.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003).

Згідно із п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (надалі - «Методика») значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ;

3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів;

5 років - для мототехніки.

Відповідно до п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів винятками стосовно використання зазначених вимог є:

а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);

б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));

в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;

г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу І цієї Методики;

ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.

Із матеріалів справи вбачається, що рік випуску автомобіля Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - 2013, а відтак на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував 7 років, в той же час в матеріалах справ містяться копії рахунку-фактури №14 від 19.04.2019 та наряду-замовлення №16, з яких вбачається ремонт вказаного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, яка мала місце 17.04.2019.

Виходячи з того, що автомобіль Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відновлювався ремонтом в результаті його пошкодження при ДТП, яка мала місце 17.04.2019, тобто до спірної, то підстави для прийняття значення коефіцієнту фізичного зносу таким, що дорівнює нулю відсутні.

Оскільки саме питання необхідності вирахування коефіцієнта фізичного зносу при визначенні вартості відновлювального ремонту автомобіля Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було спірним між сторонами в ході розгляду цього спору, суд призначив автотоварознавчу експертизу, доручив її проведення Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №19280/20-54 від 21.12.2022 встановлено таке: вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , завданої внаслідок його пошкодження в спірній ДТП, яка мала місце 22.06.2019, складала 36 892,00 грн. з врахуванням ПДВ на складові частини, без врахування ПДВ на ремонтно-відновлювальні роботи.

Згідно із статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд приймає до уваги висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №19280/20-54 від 21.12.2022, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, який був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі висновку (п. 1 ст. 384, п. 1 ст. 385 Кримінального кодексу України), оскільки висновок судової експертизи обґрунтований, не суперечать іншим матеріалам справи і не викликає сумнівів у його неправильності.

Отже, при визначенні розміру заподіяної шкоди, що підлягає виплаті відповідачем як страховиком винної особи, у даному випадку суд виходить із вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу, визначеного у висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №19280/20-54 від 21.12.2022.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є не обґрунтованим, оскільки позивачем належними, достовірними та допустимими доказами не доведено правомірності та законності позовних вимог, так само як і фактів порушення власних прав та інтересів відповідачем у справі.

Таким чином, позивач не довів перед судом відповідними засобами доказування наявності у відповідача грошового зобов`язання по сплаті позивачу страхового відшкодування у розмірі 21 157,35 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову повністю.

Витрати по сплаті судового збору та витрати на проведення судової експертизи на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Поліс» відмовити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Поліс» (03049, м. Київ, вул. Богданівська, будинок 24, офіс 23; ідентифікаційний код 30860173) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, будинок 32 літ. А; ідентифікаційний код 30859524) витрати на проведення судової експертизи у розмірі 5 720 (п`ять тисяч сімсот двадцять) грн. 40 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий