ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2023м. ДніпроСправа № 904/4813/22

за позовом Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук Полтавської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Синтиз", м. Синельникове Дніпропетровської області

про стягнення 153 424,84 грн, -

Суддя Бажанова Ю.А.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Синтиз" на свою користь 110 355,84 грн попередньої оплати за договором поставки, 43 069,00 грн штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору поставки товару № 0150-СН від 05.01.2022 в частині повної та своєчасної поставки товару, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача суму перерахованої передоплати та штрафних санкцій, нарахованих відповідно до умов договору.

Позивач зазначає, що ним було виконано умови договору щодо перерахування попередньої оплати за товар згідно умов договору, однак, станом на 08.12.2022 поставка оплаченого товару не здійснена, а вимога покупця про повернення суми грошових коштів на розрахунковий рахунок залишена без відповіді.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2022 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Синтиз" подало відзив на позов, у якому просить відмовити позивачу у позові в частині стягнення штрафних санкцій у сумі 43 069,00грн.

Відповідач зазначає, що між сторонами дійсно існують господарські відносини на умовах, викладених у договорі поставки товару №0150-СН від 05.01.2022. Також підтверджує, що позивач здійснив оплату на загальну суму 110 355,84 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8414 від 01.02.2022. Однак, оскільки відповідач не є виробником товару, який замовив поставити позивач, грошові кошти, які 01.02.2022 надійшли на розрахунковий рахунок відповідача від позивача, на підставі рахунку №04 від 02.02.2022 були перераховані 02.02.2022 та 15.02.2022 виробнику ТОВ НВЦ "Промтех", яке знаходиться в місті Краматорськ Донецької області. Наразі (починаючи з 24.02.2022), місто Краматорськ, де розташовані виробничі цеха ТОВ НВЦ "Промтех", внесено до переліку територій можливих бойових дій, затвердженого Наказом Мінреінтеграції "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" від 22.12.2022 №309 затверджено перелік, на основі якого, зокрема, внутрішньо переміщеним особам здійснюватимуть виплати. Перелік не є фіксованим - він регулярно актуалізується. В зв`язку неможливістю виготовити продукцію, замовлену позивачем, відповідач телефоном пропонував представникам позивача поставити іншу продукцію, що виробляється ТОВ "Синтиз", від чого позивач відмовився. Виходячи з викладених вище обставин та враховуючи факт перерахування відповідачем грошових коштів позивача ТОВ НВЦ "Промтех" для виробництва замовленого позивачем товару, відповідач фактично не користувався грошовими коштами позивача, тому нарахування позивачем 20% річних за весь час користування чужими коштами в сумі 15 480,05грн. є безпідставним.

Щодо нарахування позивачем відповідно до приписів пункту 10.2. договору неустойки у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару та додаткового штрафу у розмірі 7% від вартості непоставленого товару за прострочення в поставці понад 30 календарних днів, то звертає увагу суду на те, що строк виконання умов договору в частині поставки товару на адресу позивача не настав, відповідно до пункту 2.1 договору.

Так, згідно до пункту 2.1 договору поставки товару №0150-СН від 05.01.2022р., який був долучений позивачем до позовної заяви, поставка товару за цим договором здійснюється у такі строки: п`ять календарних дні з дати отримання письмової заявки.

Однак, з незрозумілих причин, в позові позивач, посилаючись на пункт 2.1. договору, зазначає інші строки поставки товару, а саме: "Відповідно до пункту 2.1. договору, поставка товару за вказаним договором здійснюється у такі строки: п`ятдесяти п`яти календарних днів з дати отримання попередньої оплати згідно до пункту 6.1. договору".

Таким чином відповідач вважає, що вказане вище суперечить дійсній умові договору, що викладена в пункті 2.1 договору, що підтверджується доданим до позову договором поставки товару №0150-СН від 05.01.2022, на якому на першій сторінці договору міститься штамп юридичного відділу АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" №72 від 27.01.2022.

Також зауважує на тому, що до матеріалів позову позивачем доданий, підписаний заступником директора АТ "КЗС" Андрієм Клименко лист, відповідно до якого позивач просив директора ТОВ "Синтиз" Рябова Дмитра повідомити точні терміни постачання продукції за договором №0150-СН від 05.01.2022 та у разі неможливості виготовити продукцію повернути грошові кошти на розрахунковий рахунок товариства. Натомість вказаний лист не отримувався відповідачем. Доказів надіслання цього листа на адресу відповідача, позивач суду не надав.

30.01.2023 від представника Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив в якому просить за результатами судового розгляду ухвалити рішення яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Синтиз" на користь Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", попередню оплату за договором поставки товару № 0150-СН від 05.01.2022 у сумі 110 355,84 гри.; штрафні санкції за договором поставки товару № 0150-СН від 05-01.2022 у сумі 43 069,00 грн.; витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн.; витрати на оплату судового збору у сумі 2 684,00 гри.

Позивач зазначає, що твердження Товариства з обмеженою відповідальністю "Синтиз" що відповідач не є виробником товару, який замовив позивач, про що останній був обізнаний, а грошові кошти, які 01.02.2022 надійшли на розрахунковий рахунок відповідача від позивача були перераховані відповідачем виробнику ТОВ НВЦ "Промтех", яке знаходиться у місті Краматорськ, Донецької області та не встигло приступити до виготовлення у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення РФ на територію України не відповідають умовам укладеного договору, оскільки укладений між Акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Синтиз" договір № 0150-СН від 05.01.2022 не містить жодного зазначення про виробника ТОВ НВЦ "Промтех" про якого стороні позивача взагалі нічого не відомо.

Зазначає й про те, відповідач пропонував телефоном представникам позивача поставити іншу продукцію, що виробляється ТОВ "Синтиз" також не відповідають умовам укладеного договору, оскільки позивач замовляв конкретний товар та на своєчасне отримання якого легітимно очікував та розраховував тому, що саме замовлений та визначений п. 1.2 вказаного договору товар застосовується у складному циклі виробництва продукції, що виготовляється підприємством позивача.

Щодо невідповідності пункту 2.1 зазначеного договору поставки то, позивачем при поданні позовної заяви було помилково додано невірну копію першої сторінки вказаного договору, де зазначено невірний пункт 2.1 укладеного між Акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Синтиз" договору № 0150-СН від 05.01.2022.

Помилкове направлення при поданні позовної заяви невірної копії першої сторінки вказаного договору відбулось також і через те, що відповідачем не повернуто на адресу позивача оригіналу підписаного примірника укладеного договору, між Акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Синтиз" № 0150-СН від 05.01.2022, який у 2 - х оригінальних примірниках підписаних і пропечатаних зі сторони позивача було направлено "Новою поштою" на адресу відповідача 31.01.2022, що підтверджується копією квитанції "Нової пошти" про відправлення №0954, що у свою чергу підтверджує неналежну поведінку відповідача та порушення звичайних умов ділового обороту.

Твердження відповідача стосовно не отримання останнім листа вих. №40-11/2388 від 28.09.2022, яким позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми попередньої оплати визначеної у п. 1.4. договору у розмірі 110 355,84 грн., є також неправдивим та спростовуються наступним тим, що позивачем помилково вказана дата зазначеного листа замість 28.09.2022 правильна дата є 26.09.2022. Вказаний лист був направлений 26.09.2022 представником позивача на електронну пошту відповідача (роздруківки відправки електронного листа додається) проте відповідачем з незрозумілих причин заперечується очевидний факт отримання листа вих. №40-11/2388 від 26.09.2022, що вкотре свідчить про неналежну поведінку відповідача під час виконання умов укладеного договору № 0150-СН від 05.01.2022 та порушення звичайних умов ділового обороту.

Додатково звертає увагу суду на те, що відповідач міг уникнути застосування до нього штрафних санкцій за договором повернувши грошові кошти, які безпідставно утримував протягом 6 (шести) місяців на розрахунковий рахунок позивача згідно листа вих. №40-11/2388 від 26.09.2022, проте відповідач залишив вказаний лист без відповіді та задоволення, а також продовжує безпідставно утримувати грошові кошти у розмірі 110 355,84 гри. на сьогоднішній день.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2023 запропоновано Акціонерному товариству "Кременчуцький сталеливарний завод" у строк до 10.02.2023 надати до Господарського суду Дніпропетровської області оригінал договору №0150-СН від 05.01.2022, з якого зроблено копію, яка була завірена та подана до суду. Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Синтиз" у строк до 10.02.2023 надати до Господарського суду Дніпропетровської області копію договору №0150-СН від 05.01.2022. У разі неможливості надати витребувані судом документи - надати письмові пояснення з цього приводу.

06.02.2023 від представника Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшли письмові пояснення до яких долучено копія договору №0150-СН від 05.01.2022 яка була зареєстрована у Юридичному відділі Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" з штампом реєстрації, де на першій сторінці помилково (невірно зазначений ) пункт 2.1. і з якої робились копії для подання позовної заяви.

Ознайомившись з відповіддю на відзив Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", ТОВ "Синтиз" надало свої заперечення в яких просить звернути увагу суду на те, що відповідач, отримавши грошові кошти від позивача перерахував їх згідно рахунку №04 від 02.02.2022 були перераховані 02.02.2022 та 15.02.2022 виробнику ТОВ НВЦ "Промтех", який взяв на себе обов`язок виготовити замовлення позивача, так як відповідач не має ресурсів та необхідної сировини для виготовлення продукції, що була обумовлена позивачем. З чого слідує, що обвинувачення позивача про неправдивість обставин, що були викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву АТ "КСЗ" є необґрунтованими, оскільки зазначена господарська операція про укладення договору у спрощеній формі з ТОВ НВЦ "Промтех" є цілком об`єктивною і правомірною. Докази укладення такого договору та перерахування грошових коштів за цим договором ТОВ НВЦ "Промтех" додані до матеріалів відзиву відповідача. Зазначене також підтверджує відсутність підстав у позивача для нарахування відсотків за користування грошовими коштами згідно п.10.5 договору, які були перераховані відповідачу позивачем 01.02.2022р., оскільки відповідач фактично не користувався і не користується по теперішній час грошовими коштами позивача у сумі 110 355,84 грн. Даний факт не спростовується позивачем.

Зазначає й про те, що юридичне та фактичне місцезнаходження контрагента відповідача, який прийняв на себе зобов`язання виготовити замовлення позивача, розташоване в місті Краматорськ, яке є містом, де проводяться бойові дії, що є загальновідомим фактом і не підлягає додатковому підтвердженню. Враховуючи те, що на господарську діяльність відповідача та контрагента відповідача ТОВ НВЦ "Промтех" вплинули негативні наслідки від дій форс-мажорних обставин у зв`язку з воєнною агресією рф на території України, а в діях ТОВ "Синтиз" щодо прострочення погашення узгодженої суми заборгованості відсутній умисел, так як відповідач зі свого боку здійснив всі можливі від нього дії щодо виконання умов договору в частині виготовлення замовленої продукції, вважає, що застосування до відповідача штрафних санкцій є безпідставним.

Щодо наданих позивачем копій документів зазначає, що перед укладенням договору поставки №0150-СН від 05.01.2022 сторони договору вели переписку в електронному вигляді, з якої видна триразова зміна строків поставки, а саме: 40 робочих днів після отримання 100% передплати, 55 календарних днів з дати отримання попередньої оплати згідно п.6.1. та 5 (п`ять) календарних дні з дати отримання письмової заявки. Що свідчить про те, що строки поставки обговорювалися сторонами і постійно змінювалися. При цьому, з доданих позивачем до матеріалів справи двох варіантів договору №0150- СН від 05.01.2022 вбачаються різні умови, викладені у п.2.1. договору. Доданий до позовної заяви примірник договору посвідчений юридичним відділом 27.01.2022, а дата останнього повідомлення з примірником договору направленого по електронній пошті при переписці - є 26.01.2022. Тобто, додаючи до матеріалів справи роздруківки переписки з електронної пошти, позивач сам не був об`єктивним і правдивим, оскільки як свідчить остання дата електронної переписки - 26.01.2022. та проставлений на примірнику договору штамп юридичного відділу - 27.01.2022, останній варіант погоджений сторонами був саме 27.01.2022, що співпадає за часом. Відповідно до пункту 14.4. договору, доданого позивачем до матеріалів справи, після підписання цього договору усі попередні переговори за ним, листування, попередні договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні або письмові домовленості з питань, що так чи інакше стосуються цього договору, втрачають юридичну силу, але можуть братися до уваги при тлумаченні умов цього договору. Тож, відповідач не вважає помилковим надання позивачем до суду першого примірника договору поставки №0150-СН від 05.01.2022, так як цей варіант є погодженим і дійсним варіантом договору поставки №0150-СН від 05.01.2022, який після всіх узгоджень і переписок був погоджений сторонами з пунктом 2.1 в редакції "Поставка товару за цим договором здійснюється у такі строки: п`ять календарних днів з дати отримання письмової заявки".

Відповідач вважає, що роздруківка електронного листування не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа відповідно до вимог Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Щодо примірника договору поставки №0150-СН від 05.01.2022, який мав бути направлений відповідачем на адресу позивача, то згідно наявних у відповідача даних по вказаній угоді, у Журналі вихідної кореспонденції ТОВ "Синтиз" міститься запис за номером 47 про направлення АТ "КСЗ" 15.02.2022 договір №0150-СН. Відносно другого примірника договору поставки №0150-СН від 05.01.2022, то відповідач має ті копії договору, які були направлені позивачем разом з позовною заявою та відповіддю на відзив ТОВ "Синтиз", оскільки працівник товариства, з якою здійснювалася переписка по електронній пошті, на початку повномасштабного вторгнення рф в Україну виїхала за кордон. При цьому документи, які були у неї, у тому числі примірник договору поставки №0150-СН від 05.01.2022, не передавалися жодному з працівників ТОВ "Синтиз".

Таким чином надати суду свій примірник договору поставки №0150-СН від 05.01.2022р. на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області ТОВ "Синтиз" не має можливості.

Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ВСТАНОВИВ:

05.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Синтиз" (постачальник) та Акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод" (покупець) укладено договір поставки товару №0150-СН, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

Згідно пункту 1.4. договору, загальна сума товару за договором визначається за сумою всіх специфікацій до договору та згідно специфікації № 1 становить 110 355 грн 84 коп.

У відповідності з пунктом 6.1. договору розрахунки за товар здійснюються: 100% попередня оплата.

Відповідно до пункту 6.2 договору, оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, що визначений у цьому договорі.

Згідно з пунктом 13.1. договору цей договір вважаться укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками.

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 13.1 цього договору та закінчується 31.12.2022, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

01.02.2022 Акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" здійснило попередню оплату у сумі 110 355,84 грн. згідно платіжного доручення №8414 (а.с. 15, том 1).

Поставка оплаченого товару постачальником не здійснена.

08.11.2022 Акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" направило на поштову адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Синтиз" претензію вих. №40-21/120 про сплату неустойки, додаткового штрафу та 20% річних за весь час користування чужими коштами нарахованими на суму попередньої оплати та повідомлення вих. №40-21/119 про відмову від договору та відшкодування збитків.

Акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" посилається на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Синтиз" зобов`язань за договором поставки товару №0150-СН від 05.01.2022 в частині поставки товару та просить стягнути суму попередньої оплати за договором та штрафні санкції за порушення умов договору, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною виникнення спору.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача 110 355,84 грн. суми передоплати за товар та 43 069,00 грн штрафних санкцій.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору поставки товару №0150-СН від 05.01.2022, факт перерахування попередньої оплати за товар, факт поставки / не поставки товару в повному обсязі, наявність підстав для повернення передоплати та нарахування штрафних санкцій.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно зі статтею 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що позивачем на підставі пунктом 6.1 договору здійснено попередню оплату на загальну суму 110 355,84грн., що підтверджується платіжним дорученням №8414 від 01.02.2022 в платіжному дорученні вказано про оплату за договором №0150-СН від 05.01.2022.

Матеріалами справи підтверджується, що під час укладення договору поставки товару №0150-СН від 05.01.2022 узгоджували умови вказаного договору, в тому числі й щодо редакції пункту 2.1.

Так, у позовній заяві позивач посилався на приписи пункту 2.1. договору у такій редакції: "Поставка товару за цим договором здійснюється у такі строки: п`ятдесят п`ять календарних днів з дати отримання попередньої оплати згідно пункту 6.1 договору".

Однак, до позовної заяви додано копію договору поставки товару №0150-СН від 05.01.2022, завірену адвокатом Гнатенко С.І., згідно з яким редакції пункту 2.1 договору наступного змісту: "Поставка товару за цим договором здійснюється у такі строки: п`ять календарних днів з дати отримання письмової заявки".

На копії примірника договору, який подано з позовною заявою містилась відмітка юридичного відділу Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" за №72 від 27.01.2022 (а.с. 10-14).

Після отримання відзиву на позов, в якому відповідач звернув увагу на невідповідність пункту 2.1 договору, який процитовано у позові та редакції договору, копія якого надана разом із позовом, Акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод" надані пояснення, що відбулась помилка при наданні копії примірника спірного договору, яка зумовлена тим, що між сторонами договір укладався шляхом обміну електронними листами, на підтвердження чого надані відповідні докази, в тому числі й копію електронного листа від 26.01.2022 наступного змісту:2 продукції буде готова згідно пункту 2.1 договору 55 к.д. від дня отримання 100% оплати".

Помилкове направлення при поданні позовної заяви невірної копії першої сторінки вказаного договору відбулось також і через те, що відповідачем не повернуто на адресу позивача оригіналу підписаного примірника укладеного договору, між Акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Синтиз" № 0150-СН від 05.01.2022, який у 2 - х оригінальних примірниках підписаних і пропечатаних зі сторони позивача було направлено "Новою поштою" на адресу відповідача 31.01.2022, що підтверджується копією квитанції "Нової пошти" про відправлення №0954, що у свою чергу підтверджує неналежну поведінку відповідача та порушення звичайних умов ділового обороту.

Також позивачем надано копію договору поставки товару №0150-СН від 05.01.2022. згідно якого пункт 2.1. договору у такій редакції: "Поставка товару за цим договором здійснюється у такі строки: п`ятдесят п`ять календарних днів з дати отримання попередньої оплати згідно пункту 6.1 договору".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Синтиз" щодо примірника договору поставки №0150-СН від 05.01.2022, який мав бути направлений відповідачем на адресу позивача, зазначає, що згідно наявних у відповідача даних по вказаній угоді, у Журналі вихідної кореспонденції ТОВ "Синтиз" міститься запис за номером 47 про направлення АТ "КСЗ" 15.02.2022 договір №0150-СН. Відносно другого примірника договору поставки №0150-СН від 05.01.2022, то відповідач має ті копії договору, які були направлені позивачем разом з позовною заявою та відповіддю на відзив ТОВ "Синтиз", оскільки працівник товариства, з якою здійснювалася переписка по електронній пошті, на початку повномасштабного вторгнення рф в Україну виїхала за кордон. При цьому документи, які були у неї, у тому числі примірник договору поставки №0150-СН від 05.01.2022, не передавалися жодному з працівників ТОВ "Синтиз".

Таким чином надати суду свій примірник договору поставки №0150-СН від 05.01.2022р. на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області ТОВ "Синтиз" не має можливості.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

У даному аспекті суд звертає увагу, що згідно з наданої позивачем електронної переписки щодо укладення договору поставки №0150-СН від 05.01.2022, враховуючи, що останній електронний лист щодо узгодження проекту договору датується 26.01.2022, на примірнику, який надано позивачем до позову міститься відмітка про його отримання 27.01.2022, дату направлення відповідачу для підписання договору Новою поштою 28.01.2022, враховуючи приписи пункту 14.4 договору з урахуванням стандарту доказування вірогідності доказів, суд вважає, що сторонами погоджений договір поставки №0150-СН від 05.01.2022, редакція пункту 2.1 договору наступного змісту: "Поставка товару за цим договором здійснюється у такі строки: п`ять календарних днів з дати отримання письмової заявки".

Умовами договору поставки товару №0150-СН від 05.01.2022, а саме, в редакції яка була надана позивачем додатком до позовної заяви та яка більш вірогідна суду, 2.1 договору передбачено, що поставка товару за цим договором здійснюється у такі строки: п`ять календарних днів з дати отримання письмової заявки.

Позивачем не додано до позову направлення на адресу відповідача письмової заявки на поставку товару.

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 13.1 цього договору та закінчується 31.12.2022, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі №918/631/19 дійшов до висновку про прострочення продавцем грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки та необхідність повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 Цивільного кодексу України.

Вказане зобов`язання, відповідно до положень частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, фактично виникло у відповідача у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами строку поставки, який виходячи із суті зобов`язання сторін є тим строком, після настання якого постачальник (продавець) усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів.

Таким чином у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, частини першої статті 530 Цивільного кодексу України з наступного дня після спливу строку поставки, тобто з 01.01.2023.

Стаття 693 Цивільного кодексу України регулює питання "попередньої оплати" товару, з якої вбачається, що "попередньою оплатою" визначається встановлений договором обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем.

Відповідно до частин другої та третьої статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки, законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Зазначені висновки суду узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №922/2131/19, від 27.11.2019 у справі №924/277/19, від 20.02.2019 у справі № 912/2275/17, від 30.07.2019 у справі № 904/4899/18.

Відповідач доказів поставки товару за договором товару №0150-СН від 05.01.2022 протягом строку дії договору та / або повернення суми передоплати у розмірі 110 355,84 грн до суду не надав.

Щодо повідомлення про відмову від договору, яке направлене на адресу відповідача 08.11.2022, господарський суд зазначає, що вказане повідомлення обґрунтоване істотним порушення відповідачем умов договору (несвоєчасна поставка товару), однак доказів на підтвердження розірвання договору в установленому порядку позивачем до суду не надано.

При цьому господарський суд враховує, що позивач хоч і звернувся з позовом до суду до закінчення строку дії договору (до 31.12.2022), згідно з відзиву на позов та інших пояснень наданих відповідачем після 01.01.2023 вбачається, що товар за договором не поставлений, сума передоплати не повернута.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойка (пеня, штраф) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 88 377.86 грн. за загальний період з 03.03.2022 по 05.12.2022 .

Згідно з частинами 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до пункту 10.2 договору постачальник за цим договором несе наступну відповідальність:

- за несвоєчасну поставку товару сплачує покупцю неустойку в розмірі 0,1% від вартості непоставленого, недопоставленого товару за кожний календарний день прострочення;

- за прострочення в поставці понад 30 календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.

У разі порушення строків постачання товару постачальник сплачує на користь покупця 20% річних за весь час користування чужими коштами нарахованих на суму попередньої оплати і обчислених з дня, коли товар мав бути переданий покупцю до дня фактичної передачі товару чи повернення суми попередньої оплати (пункт 10.5 договору).

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару, яка мала бути здійснена до 27.03.2022 на суму 110 355,84 грн. за 180 днів у розмірі 19 864,05 грн., штраф за порушення у поставці понад 30 календарних днів у розмірі 7% від вартості непоставленого товару у розмірі 7 724,90 грн., 20% річних за 256 днів у розмірі 15 480,05 грн.

Позовна заява не містить періоду нарахування штрафних санкцій (з ___ по ___), однак містить кількість днів прострочення (180 днів при підрахунку пені та 256 днів при підрахунку 20% річних) та строк поставки до 27.03.2022, відповідно нарахування здійснено з 28.03.2022.

Між тим, враховуючи, що господарський суд дійшов до висновку про те, що обов`язок у відповідача повернути суму попередньої оплати виник з 01.01.2023, позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій задоволенню не підлягають як такі, що нараховані до 01.01.2023.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин є правомірними та підлягають задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 110 355,84 грн. суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Разом з позовною заявою позивачем поданий попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та планує понести у зв`язку із розглядом справи, в тому числі й 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження надання правничої допомоги позивач до позову додав копії: договору №б/н від 12.10.2022 про надання правової допомоги від 28.11.2022, прейскурант цін на послуги з надання професійної правової допомоги, лист-повідомлення про прийняття доручення Клієнта згідно договору про надання правової допомоги від 12.10.2020, довіреність №4021/3 від 29.12.2021, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Гнатенко Сергія Івановича №849 від 28.12.2010.

У той же час, позивачем не надано доказів складання між адвокатом та позивачем акту наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 12.10.2020 із зазначенням виду наданих послуг та їх вартості (прейскурант цін від 12.10.2020 та лист повідомлення про прийняття доручення клієнта від 08.12.2022 не є такими доказами), доказів оплати наданих послуг, тощо.

Враховуючи зазначене, господарський суд при ухваленні рішення не здійснює розподіл витрат на правничу допомогу.

Також господарський суд зазначає, що відповідно до положень статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Синтиз" про стягнення 153 424,84 грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Синтиз" (52500, Дніпропетровська область, місто Синельникове, вулиця Цегельна, 13, ідентифікаційний код 34195668) на користь Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (39621, Полтавська область, місто Кременчук, вулиця І. Приходька, 141, ідентифікаційний код 60) 110 355,84 грн попередньої оплати, 1 930,55 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.02.2023

Суддя Ю.А. Бажанова