РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.02.2023Справа № 910/13710/22

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Дупляченко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін", м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Пром", м.Київ

про стягнення 2 325 458,09 грн, -

За участю представників сторін:

від позивача:

від відповідача:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Пром" про стягнення 2 325 458,09 грн, з яких попередня оплата в сумі 1 792 460 грн, 3% річних в розмірі 49 122,37 грн та 483 875,72 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором №7 від 22.04.2021 в частині своєчасної поставки попередньо оплаченого товару.

Ухвалою від 19.12.2022 судом було відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 11.01.2023.

11.01.2023 судом було відкладено підготовче засідання на 01.02.2023.

01.02.2023 судом було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 22.02.2023.

Представник позивача у судове засідання 22.02.2023 не з`явився, проте, подав заяву про розгляду справи за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін".

Предстаник відповідача у судове засідання 22.02.2023, як і попередні засідання суду, не з`явився, відзиву на позов не подав, проте, судом було вчинено всі дії з метою належного повідомлення учасника справи про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, суд зазначає таке.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі, ухвали від 13.01.2023 та від 01.02.2023 були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04205, місто Київ, проспект Оболонський, будинок 16, квартира 159.

Проте, конверти з ухвалами суду було повернуто до суду з відміткою "за закінченням встановленого терміну зберігання".

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Верховний Суд в ухвалі від 08.08.2022 по справі №922/1067/21 звернув увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (судом було враховано висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), провадження № 11-268заі18).

Наразі, про обізнаність вказаного учасника спору щодо розгляду справи свідчить подання останнім 22.02.2023 клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку щодо відсутності достатніх підстав для його задоволення, виходячи з такого.

За приписами ч. ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Наразі, суд звертає увагу на те, що у клопотанні від 21.02.2023 взагалі не навів ніяких причин неможливості забезпечення явки представника у судове засідання 22.02.2023.

Одночасно, у вказаному клопотанні також заявлено про встановлення відповідачу іншого строку на подачу відзиву у справі. Судом також було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача в цій частині, оскільки останнім взагалі ніяким чином доказово не обґрунтовано неможливості подачі відзиву по справі у встановлені ухвалою суду про відкриття провадження строки.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно, з огляду на неявку відповідача у судове засідання суд зазначає таке.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Отже, за висновками суду, неявка відповідача не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 22.02.2023

В судовому засіданні 22.02.2023 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Пром" (постачальник) було укладено договір №7 поставки цементу, за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві на умовах цього договору, а покупець зобов`язується своєчасно оплатити та прийняти цей цемент в асортименті, за цінами та на умовах, передбачених у додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору, який надалі іменується "товар".

Згідно п.2.1 договору №7 від 22.04.2021 товар поставляється покупцеві оплаченими партіями у строки узгоджені сторонами, якщо інше не передбачено в додатках.

У п.4.3 договору №7 від 22.04.2021 вказано, що покупець здійснює 100% передоплату товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок постачальника протягом п`яти днів з дати отримання рахунку.

Цей договір набирає чинності з 22.04.2021 і діє до 31.12.2021. Договір продовжується автоматично на кожен наступний календарний рік, у випадку якщо жодна із сторін не заявить вимогу про його розірвання за 20 календарних днів до закінчення строку дії договору (п.9.1 договору №7 від 22.04.2021).

У додатку №9 від 03.01.2022 сторонами погоджено перелік, кількість та вартість товару, а також визначено місця призначення товару. Зокрема, визначено поставку цементу ПЦ ІІ/А-Ш-500 навал ціною 3350 грн за 1 т із місцем призначення: ст.Лиман, код станції 490000; цементу ПЦ ІІ/А-Ш-500 навал ціною 3100 грн за 1 т із місцем призначення: ст.Київ-Волинський ЮЗЖД, код станції 320505.

На відвантаження товару Товариством з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" також було подано відповідні заявки із зазначенням дати поставки товару, а саме заявки №3101 від 31.01.2022, №0802 від 08.02.2022, №1102 від 11.02.2022, №1602/1 від 16.02.2022.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Пром" було виставлено на оплату товару рахунки №СФ-01/02-2 від 01.02.2022 на суму 723 600 грн, №СФ-08/02-1 від 08.02.2022 на суму 892 800 грн, №СФ-11/02-4 від 11.02.2022 на суму 964 800 грн та №СФ-17/02-3 від 17.02.2023 на суму 2678400 грн.

З матеріалів справи вбачається, що покупцем на підставі отриманих від постачальника рахунків було внесено суму попередньої оплати в загальному розмірі 5 143 200 грн, що підтверджується випискою по банківському рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін", та платіжними дорученнями №5679 від 02.02.2022, №5776 від 08.02.2022, №5924 від 10.02.2022, №5938 від 10.02.2028, №5939 від 10.02.2022, №6023 від 15.02.2022, №6065 від 16.02.2022, №6196 від 18.02.2022, №6292 від 22.02.2022.

Проте, як стверджує позивач, Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Пром" було лише частково виконано свій обов`язок з поставки товару покупцю, а саме поставлено товар лише на суму 3 350 740 грн.

Наразі, обставини часткової поставки відповідачем товару позивачу підтверджуються видатковими накладними: №ВН-10/02-2 від 10.02.2022 на суму 477 375 грн, №ВН-12/02-1 від 12.02.2022 на суму 238 520 грн, №ВН-12/02-2 від 12.02.2022, №ВН-23/02-1 від 23.02.2022 на суму 863 660 грн, №ВН-10/06-1 від 10.06.2022 на суму 453 530 грн, №ВН-23/06-1 від 23.06.2022 на суму 227 230 грн, №ВН-01/07-1 від 01.07.2022 на суму 228 005 грн та відповідними залізничними накладними.

14.09.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" було направлено на адресу відповідача претензію №106 від 08.09.2022 із вимогою поставити товар на суму 1 792 460 грн. Згідно змісту наявного в матеріалах справи поштового відправлення №892 Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Пром" було отримано претензію 16.09.2022. Проте, як вказує позивач, відповідачем свої обов`язки з поставки в повному обсязі попередньо оплаченого товару виконано не було.

06.10.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" було направлено на адресу відповідача претензію №106 від 06.10.2022, в якій останнім заявлено вимогу про повернення в строк до 12.10.2022 суми попередньої оплати. На підтвердження направлення вказаної вимоги позивачем долучено до матеріалів справи фіскальний чек від 06.10.2022. Згідно витягу з офіційного сайту Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" поштове відправлення було вручено адресату 07.10.2022.

Проте, за твердженнями позивача, Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Пром" суму попередньої оплати повернуто не було, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи доводи позивача та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Пром" про стягнення 2 325 458,09 грн, з яких попередня оплата в сумі 1 792 460 грн, 3% річних в розмірі 49 122,37 грн та 483 875,72 грн інфляційних втрат. При цьому, суд зазначає таке.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

У ст.663 Цивільного кодексу України вказано, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Частинами 1, 2 ст.693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права можна зробити висновок, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

При цьому, можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 05.06.2018р. по справі №904/8972/17.

У цьому зв`язку, позивачем обрано такий варіант поведінки як повернення суми попередньої оплати товару.

До того ж, відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

В статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 23.10.1991, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого «права власності».

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, відсутність дій відповідача щодо поставки товару в повному обсязі, надає позивачу право на «законне очікування», що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Неповернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Брумареску проти Румунії» (п.74), «Пономарьов проти України» (п. 43), «Агрокомплекс проти України» (п. 166). Аналогічну правову позицію також було висловлено Верховним Судом у постановах від 07.02.2018р. по справі №910/5444/17, від 30.10.2018р. по справі №917/63/18.

Судом вище було встановлено, що в межах договору №7 від 22.04.2021 на відвантаження товару Товариством з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" також було подано відповідні заявки із зазначенням дати поставки товару, а саме заявки №3101 від 31.01.2022, №0802 від 08.02.2022, №1102 від 11.02.2022, №1602/1 від 16.02.2022.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Пром" було виставлено на оплату товару рахунки №СФ-01/02-2 від 01.02.2022 на суму 723 600 грн, №СФ-08/02-1 від 08.02.2022 на суму 892 800 грн, №СФ-11/02-4 від 11.02.2022 на суму 964 800 грн та №СФ-17/02-3 від 17.02.2023 на суму 2678400 грн.

Покупцем на підставі отриманих від постачальника рахунків було внесено суму попередньої оплати в загальному розмірі 5 143 200 грн, що підтверджується випискою по банківському рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін", та платіжними дорученнями №5679 від 02.02.2022, №5776 від 08.02.2022, №5924 від 10.02.2022, №5938 від 10.02.2028, №5939 від 10.02.2022, №6023 від 15.02.2022, №6065 від 16.02.2022, №6196 від 18.02.2022, №6292 від 22.02.2022.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Пром" було лише частково виконано свій обов`язок з поставки товару покупцю, а саме поставлено товар лише на суму 3 350 740 грн, згідно видаткових накладних: №ВН-10/02-2 від 10.02.2022 на суму 477 375 грн, №ВН-12/02-1 від 12.02.2022 на суму 238 520 грн, №ВН-12/02-2 від 12.02.2022, №ВН-23/02-1 від 23.02.2022 на суму 863 660 грн, №ВН-10/06-1 від 10.06.2022 на суму 453 530 грн, №ВН-23/06-1 від 23.06.2022 на суму 227 230 грн, №ВН-01/07-1 від 01.07.2022 на суму 228 005 грн.

За таких обставин, з наведеного вбачається, що відповідачем не було виконано свій обов`язок з поставки позивачу товару на суму 1 792 460 грн.

14.09.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" було направлено на адресу відповідача претензію №106 від 08.09.2022 із вимогою поставити товар на суму 1 792 460 грн. Згідно змісту наявного в матеріалах справи поштового відправлення №892 Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Пром" було отримано претензію 16.09.2022. Проте, відповідачем свої обов`язки з поставки в повному обсязі попередньо оплаченого товару виконано не було. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

06.10.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" було направлено на адресу відповідача претензію №106 від 06.10.2022, в якій останнім заявлено вимогу про повернення в строк до 12.10.2022 суми попередньої оплати. На підтвердження направлення вказаної вимоги позивачем долучено до матеріалів справи фіскальний чек від 06.10.2022. Згідно витягу з офіційного сайту Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" поштове відправлення було вручено адресату 07.10.2022.

Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, всупереч наведеного вище, відповідачем обставин поставки позивачу попередньо оплаченого товару в повному обсязі чи повернення суми попередньої оплати доведено не було.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що постачальником не було передано попередньо оплачений товар покупцю в повному обсязі, а останнім було застосовано правові наслідки непоставки товару, передбачені ст.693 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми попередньої оплати 1 792 460 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає таке.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України ) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Як встановлено судом за своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, відносини сторін за яким регулюються, зокрема, положеннями статей 655, 662, 663, 693, 712 Цивільного кодексу України.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Як свідчать матеріали справи, позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат виходячи із кінцевого строку поставки товару.

Проте, за висновками суду, наведений розрахунок є необґрунтованим в частині визначення періоду нарахування. При цьому, суд звертає увагу на таке.

Нарахування на суму боргу 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із вимогою позивача про повернення суми попередньої оплати у зв`язку з не поставкою товару, у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України , є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Отже, з урахуванням наведеного, право на застосування наслідків невиконання грошового зобов`язання, які передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, виникло у позивача після настання строку повернення попередньої оплати.

Зокрема, судом було встановлено 06.10.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" було направлено на адресу відповідача претензію №106 від 06.10.2022, в якій останнім заявлено вимогу про повернення в строк до 12.10.2022 суми попередньої оплати. На підтвердження направлення вказаної вимоги позивачем долучено до матеріалів справи фіскальний чек від 06.10.2022. Згідно витягу з офіційного сайту Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" поштове відправлення було вручено адресату 07.10.2022.

Отже, виходячи з наведеного, суд дійшов висновку щодо можливості та обґрунтованості нарахування 3% річних та інфляційних витрат виходячи із періоду прострочення з 13.10.2022 по 25.11.2022 (не виходячи з межі періоду, визначеного позивачем). Тобто, обґрунтованим є стягнення з відповідача 3% річних на суму 6482,32 грн та інфляційних втрат в сумі 44 811,50 грн, а отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Пром" про стягнення 2 325 458,09 грн, з яких попередня оплата в сумі 1 792 460 грн, 3% річних в розмірі 49 122,37 грн та 483 875,72 грн інфляційних втрат - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Пром" (04205, місто Київ, проспект Оболонський, будинок 16, квартира 159, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фомальгаут-Полімін" (03134, місто Київ, вул.Пшенична (Святошинський р-н), будинок 2-А, ) попередню оплату в сумі 1 792 460 грн, 3% річних в розмірі 6482,32 грн, інфляційні втрати в сумі 44811,50 грн та судовий збір в сумі 27 656,31 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Судовій збір в сумі 7225,57 грн залишити за позивачем.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.02.2023.

Суддя В.В. Князьков