ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2023 р. Справа№ 910/19222/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Чорногуза М.Г.

Козир Т.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.09.2022

у справі №910/19222/21 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Приватного підприємства "Консалтингова група "Арго-Експерт"

до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про стягнення 60000,00 грн.

УСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Консалтингова група "Арго-Експерт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністества юстиції (м. Київ) про стягнення 60 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку щодо оплати виконаних робіт за договорами на проведення оцінки майна №190121-003 від 21.01.2019 у розмірі 20 000,00 грн. та №190121-004 від 21.01.2019 у розмірі 40 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 у справі №910/19222/21 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністества юстиції (м. Київ) на користь Приватного підприємства "Консалтингова група "Арго-Експерт" основну заборгованість у розмірі 60 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення заборгованості, оскільки матеріалами справи підтверджується належне виконання зобов`язань позивачем з оцінки майна, водночас, відповідачем зобов`язання по оплаті наданих послуг в сумі 60 000,00 грн. не виконано.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що відповідач не укладав ніяких договорів з позивачем, договори й акти приймання виконаних робіт підписано не уповноваженою особою, яка діяла з перевищенням повноважень, на актах відсутня гербова печатка, а отже договори не мають юридичних наслідків для відповідача.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2022 апеляційну скаргу у справі №910/19222/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коробенко Г.П., судді: Козир Т.П., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2022 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/19222/21 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.01.2019 між Святошинським відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Київ (далі-замовник), Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві (далі-солідарний платник) та Приватним підприємством "Консалтингова група "Арго-Експерт" (далі-оцінювач) укладено договори на проведення оцінки майна №190121-003 від 21.01.2019 та №190121-004 від 21.01.2019.

Відповідно до умов п.1.1 вказаних договорів замовник доручає, а оцінювач приймає на себе зобов`язання здійснити експертну оцінку вартості арештованого майна:

- колісного транспортного засобу - автомобіля КАМАЗ 53229, з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , оранжевого кольору, 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , власником якого є ТОВ «АЄРОВЕНТ» та бурової установки AF-220, з державним реєстраційним номером НОМЕР_3 , 2004 року випуску, заводський номер НОМЕР_4 , власником якої є ТОВ «АЄРОВЕНТ», по ВП №57826294 від 17.01.2019 року (договір №190121-003 від 21.01.2019);

- колісного транспортного засобу - автомобіля MERCEDES-BENZ 2631, з державним реєстраційним номером НОМЕР_5 , білого кольору, 1995 року випуску, № НОМЕР_6 , власником якого є ТОВ «АЄРОВЕНТ», по ВП №57142247 від 17.01.2019 року (договір №190121-004 від 21.01.2019).

Згідно з п.3.1. договору №190121-003 від 21.01.2019 вартість робіт визначається розмірі 40 000,00 грн.

Згідно з п.3.1. договору №190121-004 від 21.01.2019 вартість робіт визначається розмірі 20 000,00 грн.

Пунктом 3.3. зазначених договорів передбачено, що кошти перераховуються на розрахункових рахунок оцінювача.

Положеннями п. 3.4. вказаних договорів сторонами узгоджено, що остаточний розрахунок проводиться у термін десяти днів з моменту підписання замовником Акта приймання - передачі робіт з оцінки майна.

У пункті 5.1. договорів сторони дійшли згоди, що після завершення робіт оцінювач передає замовнику звіт про оцінку майна (в двох примірниках), оформлений у встановленому порядку.

Якщо у замовника виникли аргументовані зауваження до звіту, він повертає його оцінювачу для внесення у тижневий термін відповідних коректив (п. 5.2. договорів).

Згідно з п. 5.3. договорів, одночасно з передачею звіту про оцінку майна оцінювач надає замовнику всю інформацію щодо об`єкта оцінки, яку було зібрано ним у процесі виконання робіт, і акт приймання-передачі робіт з оцінки.

Відповідно до п.5.4. договорів, в разі відмови замовника від підписання акта приймання-передачі робіт з оцінки, замовник повинен надати мотивовану письмову відмову та повернути оцінювачу всю інформацію про виконані роботи. У випадку не підписання акту протягом п`яти днів після надання звітів без мотивації, акт вважається підписаним замовником.

У пункті 8.1. договорів сторони дійшли згоди, що договори набирають чинності з моменту його укладання та діють до 31.12.2020.

Позивач зазначає, що на виконання вказаних вище договорів на проведення оцінки надав послуги по оцінці вартості майна у вищенаведених виконавчих провадженнях, що підтверджується підписаними між позивачем, замовником та солідарним платником актами прийому-передачі робіт/послуг щодо незалежної оцінки майна на загальну суму 60 000,00 грн.

Позивач вказує, що Актами прийому-передачі робіт/послуг від 24.01.2019 підтверджується, що виконавець виконав роботи за договорами в повному обсязі, замовник та виконавець не мають претензій один до одного і дані Акти є підставою для фінансових розрахунків між сторонами.

Разом з цим, позивач зазначає, що платіжним дорученням №38868 від 21.12.2019 на суму 46 586,26 грн., а також платіжним дорученням №38763 від 21.12.2019 на суму 13 413,74 грн. замовником перераховано на рахунок Головного територіального управління юстиції у м. Києві витрати виконавчого провадження (копії додано).

У відповідності до Службової записки начальника Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у м.Києві - Сувала М.С. від 23.12.2019 №53289135 (додано до позовної заяви), перерахування даними платіжними дорученнями коштів в сумі 60 000,00 грн. на рахунки Головного територіального управління юстиції у м. Києві відбулось з метою внесення змін до кошторису та подальшого перерахування їх на рахунки виконавця, як плату за виконану роботу.

Як вказує позивач, не дивлячись на те, що у замовника відсутні претензії до виконавця, солідарним платником не здійснено оплату за виконані роботи, що, в свою чергу, і стало підставою для звернення до суду.

Обґрунтовуючи вимоги до відповідача, позивач зазначає, що Головне територіальне управління юстиції у м. Києві було ліквідовано, а його правонаступником стало Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції».

У відповідності до ч.1 ст.14 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час існування спірних відносин (надалі за текстом - Закон) учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч.3 ст.18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Згідно ч.ч.3,4 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Закон в цій частині відтворює п.2.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5 (в редакції, чинній на час існування спірних відносин).

З наведеного слідує, що суб`єкт оціночної діяльності, насамперед, є учасником виконавчого провадження, який залучається до участі до участі в ньому на підставі постанови державного виконавця, обов`язковість виконання приписів якої забезпечується ст.57 Закону "Про виконавче провадження".

За змістом ч.4 ст.20 Закону України "Про виконавче провадження" експерт, спеціаліст і суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання мають право на винагороду за надані ними послуги. Винагорода та інші витрати, пов`язані з проведенням експертизи, наданням висновку спеціаліста або звіту суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, належать до витрат виконавчого провадження.

Відповідно до ст.42 Закону, витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Таким чином, залучений до оцінки майна у виконавчому провадженні суб`єкт оціночної діяльності має право на винагороду, яка виплачується йому за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" визначено, що оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

За приписами ч.1 статті 11 Закону "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім. Під час укладання багатостороннього договору крім замовника оцінки стороною договору може виступати особа-платник, якщо оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності здійснює інша особа, а не замовник.

Договір на проведення оцінки майна підписується сторонами та є для них обов`язковим (ст.629 ЦК України).

Таким чином, за змістом ч.1 ст.11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність", сторонами договору на проведення оцінки майна у виконавчому провадженні зі сторони виконавця виступає суб`єкт оціночної діяльності, залучений постановою державного виконавця, зі сторони замовника - державний виконавець (відповідний відділ державної виконавчої служби як юридична особа) та може виступати особа - платник, яка оплачує послуги за замовника.

За правовою природою договір на проведення оцінки майна є змішаним договором, оскільки сторона, яка надає послуги іменується виконавцем, а сторона, яка їх замовила та оплачує - замовником, як у договорі про надання послуг за змістом ст.901 ЦК України. Одночасно у договорі на проведення оцінки майна є умови про строк виконання робіт з оцінки майна, про розмір і порядок оплати робіт як у договорах підряду за змістом ст.837 ЦК України, оскільки результат проведеної роботи передається замовнику у формі звіту про оцінку майна, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності відповідно до договору.

Згідно ст.6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

За приписами статті 15 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", майно органів державної виконавчої служби перебуває у державній власності та використовується виключно для забезпечення виконання завдань державної виконавчої служби. На рахунки органів примусового виконання рішень, визначених у статті 6 цього Закону, відкриті для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, не може бути накладено арешт або звернено стягнення на підставі виконавчих документів.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Наявні в матеріалах справи докази у сукупності підтверджують той факт, що результати здійсненої позивачем оцінки майна у вигляді звітів з висновками про вартість майна були передані органу державної виконавчої служби, який в свою чергу, передав відповідні пакети документів для оплати відповідачу. При цьому, складені та підписані сторонами документи, а саме - акти прийому-передачі робіт/послуг щодо незалежної оцінки майна не містять жодних зауважень чи заперечень органу державної виконавчої служби як щодо строків надання послуг, неналежного виконання вимог постанов, так і щодо вартості наданих послуг. За таких обставин, у суду відсутні підстави не приймати зазначені акти до уваги.

Та обставина, що відповідач, отримавши від третьої особи результат виконаної роботи, який зафіксовано в актах прийому-передачі робіт/послуг щодо незалежної оцінки майна, проігнорував здійснення оплати таких послуг та в подальшому висловив формальні претензії щодо оформлення правочину, не звільняє сторону, як правонаступника, від обов`язку оплатити фактично надані послуги оцінки, які, як встановив суд за наявними у справі доказами, зокрема, висновками про вартість майна (складова звіту про оцінку майна), мали місце, оскільки надавались позивачем.

Отже, надання позивачем послуг з оцінки майна на загальну суму 60 000,00 грн., на виконання обов`язкового припису (постанов державного виконавця) та умов договорів, є підставою для здійснення відповідачем у встановленому порядку оплати на підставі складених на виконання умов договорів актів прийому-передачі робіт/послуг щодо незалежної оцінки майна.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення 60 000,00 грн. боргу.

Суд апеляційної інстанції доводи відповідача про відсутність підстав для проведення оплати за надані позивачем послуги по оцінці майна у зв`язку з тим, що договори на проведення оцінки підписані не уповноваженою особою та не скріплені печаткою ГТУЮ у місті Києві вважає не спроможними з огляду на наступне.

Відповідно до Типового положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016 № 1183/15, начальник управління укладає договори з особами, залученими до проведення чи організації виконавчих дій, оплата за якими здійснюється за рахунок авансового внеску стягувача (підпункт 7 пункту 10 в редакції, яка діяла на момент підписання договорів).

З матеріалів справи вбачається, що договори від імені солідарного платника підписані заступником начальника ГтУЮ з питань державної виконавчої служби - начальником управління ДВС ГтУЮ у м. Києві в одній особі Чепурним В.М. Відповідач зазначає, що відповідно до Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції україни в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5 (яке діяло на момент підписання договору) у заступників начальника відсутні повноваження на укладення договорів від імені Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Беручи до уваги поєднання в одній особі посади заступника начальника ГтУЮ з питань державної виконавчої служби і начальника управління ДВС ГтУЮ у м. Києві, наявність повноважень у начальника управління державної виконавчої служби на підписання договорів, апеляційний суд приходить до висновку про наявність у Чепурного В.М. повноважень на підписання договорів і актів від імені солідарного платника, а отже доводи апелянта в цій частині спростовуються наведеним вище.

Апелянт також посилається на п. 67 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, затвердженої постановою КМУ від 17.01.2018 № 55, відповідно до якого на документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрачання коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється гербовою печаткою установи.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Отже з аналізу норм законодавста вбачається, що печатка не є обов`язковим реквізитом відповідно до Закону, неістотні недоліки в документах не є підставою для невизнання господарської операції, інструкція на яку посилається відповідач є підзаконним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність органів виконавчої влади, оскільки закон має вищу юридичну силу перед підзаконним нормативно-правовим актом апеляційний суд не погоджується з доводами відповідача.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду та відповідно скарга задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на апелянта у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 у справі №910/19222/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. Матеріали справи №910/19222/21 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді М.Г. Чорногуз

Т.П. Козир