РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.02.2023Справа № 910/12961/22
За позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

До Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"

про стягнення 29614,92 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" про стягнення 28257,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 02.5-14/1-54 від 19.04.2021 про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

19.12.2022 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій він просить стягнути з відповідача 29614,92 грн, що складаються з 22867,13 грн - суми основного боргу, 4041,66 грн - пені, 337,14 грн - 3% річних та 2368,99 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 21.12.2022 прийнято заяву позивача про зміну предмету позову, розгляд справи продовжено з урахуванням поданої позивачем заяви.

29.12.2022 до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Міжнародні Авіалінії України" надійшла заява про продовження процесуального строку, в якій відповідач просить суд продовжити йому строк на подання відзиву на позов з огляду на регулярні відключення електроенергії.

Ухвалою суду від 16.01.2023 продовжено відповідачу строк на подання відзиву до 20.01.2023.

25.01.2023 на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не заперечує суму основного боргу та просить зменшити штрафні санкції на 90%.

Відзив було направлено до суду з пропуском строку, проте з метою всебічного та повного встановлення всіх обставин справи, суд з власної ініціативи поновлює відповідачу строк на подання відзиву та долучає його до матеріалів справи.

02.02.2023 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він заперечує доводи відповідача та вказує, що йому було завдано збитки простроченням відповідача у сумі упущеної вигоди - суми основного боргу, який не був ним отриманий. З огляду на зазначене, позивач наполягає на відсутності підстав для зменшення штрафних санкцій, крім того втрати від інфляції та 3% річних не є штрафними санкціями, а компенсують позивачу безпідставне користування відповідачем коштами позивача.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

19.04.2021 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (власник мереж) та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (споживач) укладено договір № 02.5-14/1-544 про надання послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії.

Відповідно до пункту 1.1 Договору власник мереж надає споживачу послуги з компенсації перетікань реактивної електричної енергії (код згідно з ДК 016:2010 (ДКПП) - 35.13), а споживач здійснює оплату за надані послуги на межі балансової належності електромереж послуги згідно з умовами цього договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами.

Власник мереж щомісяця виставляє споживачу за розрахунковий період: - рахунок-фактуру за надану послугу за розрахунковий період; - акт результатів замірів електричної потужності, при наявності у власника мереж відповідної ліцензії; - обсяги перетоків реактивної електричної енергії для нарахування оплати; - акт приймання-здачі виконаних послуг. Споживач щомісячно, до 10 числа місяця, що слідує за розрахунковим, самостійно одержує в бухгалтерії власника мереж документи, визначені п. 4.2.2 договору. Споживач несе відповідальність за вчасне отримання документів, визначених п. 4.2.2 договору, датою їх отримання вважається 15 число кожного місяця не залежно від дати фактичного отримання. Сплата рахунку здійснюється споживачем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт споживач зобов`язаний повернути в бухгалтерію аеропорту протягом 5 робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк мотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5 робочих днів акт не буде повернутий власнику мереж та не надана в цей строк мотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами (п. 4.2.2, 4.3 договору).

Відповідно до п. 7.1 договору, договір набирає чинності з дати укладення та діє до 30.09.2022. Датою укладення договору є пізніша дата, якщо договір підписувався сторонами окремо. Договір може бути розірваний і в інший строк за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, встановленому чинним законодавством.

До матеріалів справи долучено додатки № 1(порядок розрахунків за перетікання реактивної електричної електроенергії), 2, 3, 4 (акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін), 5 (схема електропостачання), 6 (перелік об`єктів ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України) до договору.

В підтвердження вартості послуг з компенсації вартості реактивної електричної енергії суду було надано відомості для нарахування оплати щодо обсягів по перетіканню реактивної енергії: № 63-11-42 від 03.06.2022 за лютий 2022 - 0,00 грн, у зв`язку з відсутністю звітів від споживача по показниках яких проводяться розрахунки для нарахування оплати за перетікання реактивної електроенергії, коригуючі відомості буде направлено після закінчення воєнного стану та надання звітів споживачем; № 63-11-56 від 14.06.2022 за квітень 2022 - 5566,86 грн, тариф 2,31176 грн без ПДВ; № 63-11-58 від 21.06.2022 за травень 2022 - 3381,89 грн, тариф 2,33771 грн без ПДВ; № 63-11-76 від 05.08.2022 за липень 2022 - 2167,13 грн, тариф 2,25473 грн без ПДВ; № 63-11-85 від 06.09.2022 за серпень 2022 - 1345,87 грн, тариф 2,59255 грн без ПДВ; № 63-11-95 від 06.10.2022 за вересень 2022 - 532,33 грн, тариф 2,92870 грн без ПДВ.

До матеріалів справи позивач долучив рахунки-фактури з зазначенням вартості наданих послуг: № 898/47 від 31.01.2022 за січень 2022 на суму 7274,23 грн, № 898/227 від 14.06.2022 за квітень 2022 на суму 6680,23 грн, № 898/230 від 21.06.2022 за травень 2022 на суму 4058,27 грн, № 898/260 від 31.07.2022 за липень 2022 на суму 2600,56 грн, № 898/291 від 31.08.2022 за серпень 2022 на суму 1615,04 грн, № 898/310 від 30.09.2022 за вересень 2022 на суму 638,80 грн. Загальна вартість послуг згідно зазначених рахунків становить 22867,13 грн.

В підтвердження обставин надання послуг за договором №02.5-14/1-544 від 19.04.2021 до матеріалів справи долучено акти приймання-здачі виконаних послуг: від 31.01.2022 на суму 7274,23 грн (підписаний обома контрагентами); № 316203 від 14.06.2022 на суму 6680,23 грн (доставлений відповідачу 17.07.2022); № 316207 від 21.06.2022 на суму 4058,27 грн (доставлений відповідачу 17.07.2022); № 317827 від 31.07.2022 на суму 2600,56 грн (доставлений відповідачу 16.08.2022); № 318561 від 31.08.2022 на суму 1615,04 грн (доставлений відповідачу 18.09.2022); від 30.09.2022 на суму 638,80 грн (доставлено відповідачу 24.11.2022). Загальна вартість послуг згідно зазначених актів становить 22867,13 грн. Акти підписані з боку позивача, підпис відповідача відсутній.

Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за квітень, травень, липень, серпень, вересень 2022 не підписаний уповноваженим представником відповідача, проте приймаються судом в якості належних доказів надання послуг з огляду на положення п. 4.3 договору та відсутність мотивованої відмови відповідача від їх підписання.

Суд відзначає, що у відзиві відповідач не заперечує щодо надання йому послуг та розміру суми основного боргу 22867,13 грн та не оспорює її.

Отже позивачем на підставі договору № 02.5-14/1-544 від 19.04.2021 було надано відповідачу в період січень, квітень, травень, липень, серпень, вересень 2022 року послуги на загальну суму 22897,13 грн, які не були оплачені, що зумовило звернення позивача з даним позовом.

Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до договору.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивачем належним чином доведено факт надання послуг відповідачу на підставі договору № 02.5-14/1-544 від 19.04.2021 в період січень, квітень, травень, липень, серпень, вересень 2022 року на загальну суму 22897,13 грн

Споживач щомісячно, до 10 числа місяця, що слідує за розрахунковим, самостійно одержує в бухгалтерії власника мереж документи, визначені п. 4.2.2 договору. Споживач несе відповідальність за вчасне отримання документів, визначених п. 4.2.2 договору, датою їх отримання вважається 15 число кожного місяця не залежно від дати фактичного отримання. Сплата рахунку здійснюється споживачем до 20 числа того ж місяця (п. 4.3 договору).

Строк оплати зобов`язань на суму 22897,13 грн є таким, що настав.

Доказів оплати відповідачем позивачу вартості наданих послуг за Договором № 02.5-14/1-544 від 19.04.2021 відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу 22897,13 грн. визнається судом обґрунтованою та доведеною, у зв`язку з чим задовольняється судом повністю.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних - 337,14 грн. та 2368,99 грн. втрат від інфляції, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Відповідно до ст. 253, ч. 5 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як передбачено умовами договору, сплата рахунку здійснюється споживачем до 20 числа того ж місяця. Отже, відповідач є таким, що прострочив грошове зобов`язання з наступного дня, тобто з 21 числа місяця, наступного за звітним.

При здійсненні розрахунку, позивачем помилково було в період нарахування враховано останню дату, надану відповідачу для здійснення оплати послуг. Крім того, позивачем не враховано приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України щодо закінчення перебігу строку.

Суд здійснив перерахунок 3% річних та втрат від інфляції за період з 22.02.2022 по 08.12.2022 з урахуванням дат виникнення прострочення по кожному платежу, в межах визначених позивачем періодів.

Згідно перерахунку суду, сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 333,98 грн.

Згідно перерахунку суду, сума втрат від інфляції є більшою, ніж визначив позивач, а оскільки суд в силу приписів ст. 237 ГПК України позбавлений права виходити за межі позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню втрати від інфляції у визначеному позивачем розмірі - 2368,92 грн.

Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 4041,66 грн. пені.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В разі несвоєчасної оплати отриманих послуг, споживач сплачує власнику мереж пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим договором (п. 5.3 договору).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд вбачає, що сторони в договорі обумовили інший строк нарахування пені - до моменту повного погашення заборгованості.

Суд здійснив перерахунок пені з період з 22.02.2022 по 08.12.2022, з урахуванням приписів законодавства, зазначених вище. Згідно перерахунку суду, сума пені є більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення, а тому згідно приписів ст. 237 ГПК України з відповідача підлягає стягненню пеня у заявленому позивачем розмірі - 4041,66 грн.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення суми штрафних санкцій на 90%, з огляду на не доведеність завдання позивачу збитків в зв`язку з простроченням. Також відповідач вказує на зниження його фінансових можливостей через карантин і збройну агресію російської федерації. В підтвердження скрутного фінансового становища відповідачем подано звіт про фінансові результати за 9 місяців 2022 року

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що позивачем зобов`язання з надання послуг виконувалось належним чином, проте відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання з їх оплати, і станом на момент ухвалення рішення у даній справі така заборгованість не погашена. Матеріали справи не містять доказів, що підтверджують наявність обставин, які є підставою для зменшення штрафних санкцій у визначеному відповідачем розмірі, у зв`язку з чим, на переконання суду, в даному випадку відсутні підстави для зменшення розміру санкцій.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають частковому задоволенню.

Позивач просить стягнути з відповідача 200,00 грн витрат пов`язаних з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи (відправка кореспонденції іншим учасникам справи)

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В підтвердження розміру інших витрат позивачем до матеріалів справи долучено фіскальні чеки та службовий чек на загальну суму 167,56 грн, в зв`язку з частковим задоволення позову, вказана сума стягується з відповідача пропорційно сумі задоволених вимог - 167,54 грн.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (01030, м. Київ, вул. Лисенка, 4 ) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вулиця Бориспіль-7, ) суму основного боргу у розмірі 22867 (двадцять дві тисячі вісімсот шістдесят сім) грн 13 коп., 3% річних у розмірі 333 (триста тридцять три) грн. 98 коп., втрати від інфляції у розмірі 2368 (дві тисячі триста шістдесят вісім) грн 99 коп., пеню у розмірі 4041 (чотири тисячі сорок одну) грн. 66 коп. судовий збір у розмірі 2480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) грн. 74 коп., інші витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 167 (сто шістдесят сім) грн 54 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 3,16 грн - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко