ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року Справа № 902/636/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Олійник Т.М.

за участю представників сторін:

позивача: Горопашного І. В., представника за довіреністю від 03.01.23 №03/01-12

відповідача: Мацедонської Т. О., представника згідно витягу з ЄДР

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 18.10.22р. суддею Тварковським А.А. о 14:46 у м.Вінниці, повний текст складено 27.10.22р. у справі № 902/636/22

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Акціонерного товариства "Вінницяобленерго"

про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (позивач, ПАТ "НЕК "Укренерго) подано позов до Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (відповідач, АТ "Вінницяобленерго") про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування заявленого позову Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" вказує, що Акціонерне товариство "Вінницяобленерго" неправомірно зареєструвало за собою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у складі єдиного майнового комплексу приміщення, що увійшли до статутного капіталу позивача, а саме приміщення №2 з №1 по №21 площею 217,6 кв.м в будівлі адмінбудинку №1 літ. "Г", приміщення №13, №14 площею 28,3 кв.м в будівлі гаражу ВВЕМ літ. "Д" за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 131.

Оскільки вимоги позивача щодо звільнення приміщення відповідачем проігноровано, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося із позовом до суду про витребування спірного нерухомого майна з незаконного володіння Акціонерного товариства "Вінницяобленерго".

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 18.10.2022 у справі №902/636/22 у задоволенні позову відмовлено повністю. Витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 26153,56 грн залишено за позивачем.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 387, 388 ЦК України, постанови Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, у справі № 904/1103/20 від 01.12.2020 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, рішення Європейського Суду з прав людини, постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17), постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), докази наявні в матеріалах справи вказує, що судовим розглядом справи по суті встановлено, що господарсько-правовий спір виник між сторонами з приводу права власності на нерухоме майно, а саме приміщення №2 з №1 по №21 площею 217,6 кв.м в будівлі адмінбудинку №1 літ. "Г", приміщення №13, №14 площею 28,3 кв.м в будівлі гаражу ВВЕМ літ. "Д" за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 131. Як позивач, так і відповідач вказують, що в ході структурної перебудови у електроенергетичному комплексі держави у 1994-1996 роках, у зв`язку із реорганізацією та корпоратизацією підприємств, правонаступниками яких вони на сьогоднішній день є, спірне майно увійшло, як вважає кожна із сторін, саме до її статутного фонду. Таким чином, надаючи низку підтверджуючих, на думку сторін, доказів про право власності, і позивач, і відповідач вважають, що кожен із них є власником спірного майна.

Разом з тим, суд зазначає, що надаючи оцінку вказаним документам та обставинам, які вони встановлюють, він не погоджуються з доводами представника позивача, що ці документи достеменно підтверджують право власності позивача на спірне майно.

Зауважує, що спірне майно у досліджуваний період (1994-1996) під час структурної перебудови у електроенергетичному комплексі держави у підсумку було закріплено за Державною акціонерною енергопостачальною компанією "Вінницяобленерго" на праві повного господарського віддання, перебувало на його балансі і фактично нікому не було передано.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про більшу вірогідність наданим відповідачем доказів на підтвердження свого права власності на майно, що є предметом спору. Тобто, стверджувані відповідачем обставини з урахуванням поданих доказів видаються для суду більш вірогідними, аніж ті, на які посилався позивач, що вказує на необґрунтованість позовних вимог. А тому суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього права власності на спірне майно.

Не погодившись із ухваленим рішенням, скаржник звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 18.10.2022 у справі №902/636/22 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго задовольнити у повному обсязі. Стягнути з Акціонерного товариства Вінницяобленерго на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго 39 230,34 грн витрат по сплаті судового збору.

Вважає, що рішення ухвалено з порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, а також порушенням норм процесуального права, а саме - ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки суду не відповідають обставинам справи та суперечить висновкам Верховного Суду.

Зауважує, що Акти приймання-передачі від 01.09.1995 та від 04.12.1996 містять затвердження заступника міністра енергетики та електрифікації України, а Акти приймання-передачі основних фондів виробничої бази від 01.09.1995 та від 04.12.1996 є додатками до актів затверджених заступником міністра, які деталізують, встановлюють конкретний перелік основних засобів, які передаються. Ці акти приймання-передачі основних фондів виробничої бази від 01.09.1995 та від 04.12.1996 не потребують окремого затвердження заступником міністра енергетики та електрифікації України, оскільки дане затвердження наявне на основних актах приймання-передачі від 01.09.1995 та від 04.12.1996.

Акти приймання-передачі основних фондів виробничої бази від 01.09.1995 та від 04.12.1996 є додатками до актів приймання-передачі від 01.09.1995 та від 04.12.1996, що цілком зрозуміло з їхнього змісту. Дати зазначених актів співпадають. Наявність переліку документів, які додаються до акту не є вимогою номативно-правових актів. Сторони щодо акту приймання-передачі від 01.09.1995 надають однаковий акт та додаток до нього.

Зауважує, те що судом першої інстанції кваліфіковано як виправлення від руки є приміткою, яка до позиції «006595 гараж (4 бокса)» приписує (уточнює) «із п`яти» не змінюючи надрукованого тексту даної позиції акту. І без існування даної примітки зміст надрукованого не змінюється. В дійсності наявні 5 боксів гаражів, а акт зафіксував передачу 4 боксів.

Звертає увагу, що договір на виконання робіт по ремонтно-експлуатаційному обслуговуванню ліній електропередачі та підстанцій укладений від 20.09.1995 стосується безпосередньо ліній електропередачі та підстанцій, а не спірних приміщень нежитлових будівель, а тому вважає висновок суду першої інстанції з посиланням на договір по ремонтно- експлуатаційному обслуговуванню ліній електропередачі та підстанцій від 20.09.1995 про те, що спірне майно у досліджуваний період (1994-1996) під час структурної перебудови у електроенергетичному комплексі держави у підсумку було закріплено за Державною акціонерною енергопостачальною компанією "Вінницяобленерго" на праві повного господарського віддання, перебувало на його балансі і фактично нікому не було передано, помилковим, таким що не відповідав обставинам справи та суперечить матеріалам справи.

Разом з тим, зауважує, що в акті приймання-передачі затверджений 01.09.1995 заступником міністра енергетики та електрофікації України З.Ю. Буцьо чітко зазначено про передачу на баланс. Даний акт приймання-передачі затверджений 01.09.1995 не має відношення до Договору на виконання робіт по ремонтно-експлуатаційному обслуговуванню ліній електропередачі та підстанцій укладений від 20.09.1995.

Згодом, як вказує скаржник, згідно акту приймання-передачі затвердженого 04.12.1996 заступником міністра енергетики та електрифікації України С.О. Кузьменко від Південно-Західних магістральних електричних мереж до ДАЕК «Вінницяобленерго» були передані «Административное здание (2 этаж)» під інвентарним №006589 та «Гараж (4 бокса)» із існуючих 5 боксів, під інвентарним №006595, таким чином були передані тільки другий поверх адміністративної будівлі, а перший поверх адміністративної будівлі та 1 бокс гаражів залишився у Південно-Західних електричних мережах Державної електричної компанії «Укрелектропередача» правонаступником якої було ДП «НЕК «Укренерго».

Також, скаржник, зауважує про невідповідність переліків від 21.11.2007 та від 28.11.2002 чинному законодавству.

Щодо критичної оцінки судом першої інстанції, відхиляння посилання на технічний паспорт на приміщення по вул. Пирогова, 131, м. Вінниця станом на 26.11.2014. та визнання неналежними доказами які не стосуються предмету доказування копії технічного паспорту по вул. Пирогова, 131, м. Вінниця виготовленого на замовлення ПАТ «Вінницяобленерго» 07.09.2012 (з матеріалів справи №802/774/15-а) та листа Південно-Західної ЕС ДП «НЕН «Укренерго» від 08.05.2015 №41-01/2787 до КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» зауважує, що представником позивача дані докази надавались в тому числі для звернення уваги суду, порівняння з технічним паспортом від 30.05.2015 на який посилається Відповідач, що попередній технічний паспорт на адміністративну будівлю та гаражі по вул. Пирогова, 131, (що надавався Відповідачем у справі N2802/774/15-3) виготовлений на замовлення ПАТ «Вінницяобленерго» станом на 07.09.2012, складено без врахування першого поверху адмінбудівлі та не містить обмірів одного боксу гаражу, саме які і зареєстровано 27.01.2015 за Державою Україна в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Тобто Відповідач станом на 07.09.2012 не вважав приміщення першого поверху адміністративної будівлі, площею 217,6 кв.м. інвентарний №006589 та гараж (1 бокс) площею 28,3 кв.м. інвентарний №006595 по вул. Пирогова, 131, м. Вінниця майном яке йому належить.

Крім того, вказує, на лист ПАТ «Вінницяобленерго» №84-5278 від 20.08.2013, який є зверненням ПАТ «Вінницяобленерго» до відокремленого підрозділу «Південно-Західна електроенергетична система» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» з пропозицією продажу ПАТ «Вінницяобленерго» першого поверху адміністративної будівлі за адресою вул. Пирогова, 131 м. Вінниці, який знаходився на балансі НЕК «Укренерго». Що знову підтверджує те, що Відповідач не вважав зазначене майном таким що йому належить і навпаки підтверджував знаходження даного майна на балансі ДП «НЕК «Укренерго».

І зазначений лист №84-5278 від 20.08.2013 узгоджується з реєстрацією речових прав на нерухоме майно за власником даних приміщень Державою Україна в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України і видачею свідоцтва про право власності на вищевказані приміщення від 27.01.2015. Знаходженням зазначених приміщень у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності щодо державного майна, який веде Фонд державного майна України», з зазначенням в якості суб`єкта управління, який здійснює управління майном - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, а в якості балансоутримувача державного майна - Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», що підтверджується відомостями та витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна приміщень у реєстрах, що додані до позовної заяви. І послідуючими діями державних органів з передачі зазначених приміщень до статутного капіталу Приватного акціонерного товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» при перетворенні Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Висновок суду першої інстанції щодо більшої вірогідності наданих відповідачем доказів на підтвердження свого права власності на майно, що є предметом позову є хибним та не відповідає практиці Верховного Суду (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наводить свої міркування спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Просить залишити апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 18 жовтня 2022 року у справі № 902/636/22 - без змін.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, відповіді на відзив на апеляційну скаргу та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 18.10.2022 у справі №902/636/22 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві. Просить залишити апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 18 жовтня 2022 року у справі № 902/636/22 - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (дата формування 31.03.2021) власником єдиного майнового комплексу площею 7756,7 кв.м за адресою: Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Пирогова, буд.131 є Публічне акціонерне товариство "Вінницяобленерго" (а.с. 14-18, т. 1).

Відповідно до запису №8515115 із вказаного Реєстру станом на 22.01.2015 за державою України в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України зареєстровано право власності на 8/250 часток комплексу, до складу якого увійшли нежитлові приміщення: №2: з №1 по №21 площею 217,6 кв.м в будівлі адмінбудинку №1 літ. "Г", приміщення №13, №14 площею 28,3 кв.м в будівлі гаражу ВВЕМ літ. "Д" за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 131 (а.с. 17, т. 1). Дана обставина також підтверджується свідоцтвом про право власності від 27.01.2015 №32759857 (а.с. 19, т. 1) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 20-21, т. 1).

Листами Південно-західної електричної системи, що є відокремленим підрозділом ПАТ "НЕК "Укренерго" від 15.01.2021 та від 23.02.2021 (а.с. 22, 24), що адресовано АТ "Вінницяобленерго", вимагалося звільнити спірні приміщення, припинити обмеження допуску до нього, а також надати працівникам допуск до вказаних приміщень.

На підставі наказу Міністерства енергетики та електрифікації України №75 від 21.04.1995 "Про структурну перебудову та підготовку виробничого енергетичного об`єднання "Вінницяенерго" передбачалося створення станом на 01.04.1995 на базі частини відповідних виробничих служб та відділів ВЕО "Вінницяобленерго", Вінницьких центральних електричних мереж та частини Вінницьких східних електричних мереж філію Національного центру електропередачі України - Південно-західні магістральні електричні мережі на правах відособленого підрозділу за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 149 та передання в господарське віддання Південно-західних електричних мереж лінії та підстанції напругою 220 кВ і вище з відповідною інфраструктурою в межах існуючого ВЕО "Вінницяенерго" (а.с. 27-31, т. 1).

Відповідно до акту приймання-передачі Південно-Західних магістральних електричних мереж від 01.09.1995, затвердженого заступником міністра енергетики та електрифікації Буцьо З.Ю., Державна акціонерна енергетична компанія "Вінницяобленерго" та Вінницьке центральне підприємство електричних мереж передали, а Національний центр електропередачі України та Південно-Західні магістральні мережі прийняли на баланс Національного центру електропередачі України державне майно, фінансові та інші кошти, зокрема:

- ремонтно-виробничу базу: в тому складі: будинок культури "Енергетик", теплиця, оранжерея;

- житлово-комунальний відділ;

- гуртожиток;

- ремонтно-виробничу базу Могилів-Подільської високовольтної дільниці;

- дільницю по ремонту обладнання (а.с. 33-33, т. 1).

Актом прийому-передачі основних фондів виробничої бази Вінницького центрального підприємства електричних мереж від 01.09.1995 засвідчено передачу адміністративного приміщення за інвентарним номером 6589 та гаражу за інвентарним номером 6595 від Вінницького центрального підприємства електричних мереж за погодженням із Державною акціонерною енергетичною компанією "Вінницяобленерго" до Південно-Західних магістральних мереж за погодженням із Національним центром електропередачі України (а.с. 34, т. 1).

В матеріалах справи також наявний акт приймання-передачі Південно-Західних магістральних електричних мереж від 04.12.1996, затверджений заступником міністра енергетики та електрифікації Кузьменком С.О., згідно із яким Державна електрична компанія "Укрелектропередача" та Південно-Західні магістральні мережі передали, а Державна акціонерна енергетична компанія "Вінницяобленерго" та Вінницьке центральне підприємство електричних мереж прийняли на баланс Державної акціонерної енергопостачальної компанії "Вінницяобленерго" державне майно, фінансові та інші кошти, зокрема: ремонтно-виробничу базу; житлово-комунальний відділ; гуртожиток; ремонтно-виробничу базу Могилів-Подільської високовольтної дільниці; непромислові будівлі (а.с.35-36, т.1).

Актом прийому-передачі основних фондів виробничої бази, що передається на баланс ДАЕК "Вінницяобленерго" від 04.12.1996 засвідчено передачу адміністративного приміщення (другий поверх) за інвентарним номером 6589 та гаражу (4 бокси) за інвентарним номером 6595 від Південно-Західних магістральних мереж за погодженням з Державною електричною компанією "Укрелектропередача" до Державної акціонерної енергетичної компанії "Вінницяобленерго" до (а.с. 37, т. 1).

Відповідно до наказу Міністерства енергетики України від 15.04.1998 №54 створено Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго", яка стала правонаступником майна, прав та обов`язків НДЦ України і ДЕК "Укрелектропередача" (а.с. 38-41, т. 1).

10.08.1998 Державною адміністрацією Залізничного району м. Києва зареєстровано статут Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (а.с. 42-47, т. 1).

У листі від 20.08.2013 №84-5278, надісланого від ПАТ "Вінницяобленерго" до Південно-Західних ЕС ДП НЕК "Укренерго", виражено пропозицію розглянути можливість продажу першого поверху адміністративної будівлі, яка знаходиться за адресою: м.Вінниця, вул. Пирогова, 131 (а.с. 48, т. 1).

Також позивачем додано до матеріалів справи виготовлений на його замовлення 26.11.2014 технічний паспорт на будівлю (перший поверх) та гараж за адресою: м.Вінниця, вул. Пирогова, 131 (а.с. 49-52, т. 1).

Відповідно до відомості про окреме нерухоме майно, доданої до листа Фонду державного майна України від 30.12.2014 №10-15-18508 (а.с. 53, т. 1), та витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна як додатку до листа Фонду державного майна України від 19.04.2016 №10-15 (а.с. 55, т. 1) адмінспоруда (1 поверх тер. ВЦВЕМ Пирогова, 131) за інвентарним номером 006589 та гараж (1 Бокс тер. ВЦВЕМ вул. Пирогова, 131) за інвентарним номером 006595 перебуває на балансі Державного підприємства "Національної енергетичної компанії "Укренерго", суб`єкт управління: Міністерство палива та енергетики України.

Розпорядженням Кабміну від 14.11.2018 №1001-р ініційовано передачу цілісного майнового комплексу державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до сфери управління Міністерства фінансів (а.с. 57, т. 1). А сама передача відбулася на підставі акту від 04.02.2019 (а.с. 58-61, т. 1).

На підставі наказу Міністерства фінансів України від 29.07.2013 №321 шляхом перетворення Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" створене Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (а.с. 62-64, т. 1).

Відповідно до реєстру необоротних активів ДП "НЕК "Укренерго", що включаються до статутного капіталу акціонерного товариства, станом на 31.03.2019 спірне майно значиться у вказаному реєстрі (а.с. 68-71, т. 1).

Наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2019 №321 затверджено статут приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (а.с. 72-91, т. 1).

В матеріалах справи також наявна постанова Верховного Суду від 05.06.2019, відповідно до якої скасовано рішення судів нижчих інстанцій та закрито провадження у адміністративний справі за позовом ПАТ "Вінницяобленерго" до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Левчук Ірини Вікторівни, треті особи: держава України в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, ДП "НЕК "Укренерго" в особі ВП "Південно-Західні ЕС", про визнання протиправним і скасування рішення Держреєстратора від 27 січня 2015 року № 18893931 про державну реєстрацію за державою Україна в особі Міненерговугілля прав на нерухоме майно - 8/250 часток комплексу нежитлових будівель (приміщення № 2: з № 1 по № 21 площею 217,6 кв. м у будівлі адмінбудинку № 1 літ. "Г"; приміщення № 13, № 14 площею 28,3 кв. м у будівлі гаража ВВЕМ літ. "Д"), що розташовані за адресою: Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Пирогова, 131 (а.с. 93-101, т. 1).

Крім того, на підставі наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 27.12.1994 №289 з 01 січня 1995 року на базі електромереж напругою 220 кВт створено як юридичну особу Національний центр електропередачі України (а.с. 135, т. 1).

29.12.1994 затверджено перелік енергетичних об`єктів, що передаються до складу Національного центру електропередачі України (а.с. 138-147, т. 1).

21.11.2007 Міністерством палива та енергетики України погоджено Перелік нерухомого майна, яке увійшло до статутного фонду ВАТ "АК "Вінницяобленерго" в процесі корпоратизації станом на 01.07.1995 по Вінницькій області (а.с. 148-154, т. 1). При цьому у матеріалах справи також наявний затверджений першим заступником держсекретаря Мінпалива Яценком Ю.П. 28.11.2002 Перелік №1 нерухомого майна, яке увійшло до статутного фонду ВАТ "АК "Вінницяобленерго" в процесі корпоратизації станом на 01.07.1995 по Вінницькій області в розрізі структурних підрозділів (а.с. 70-74, т. 2).

09.08.1995 Міністерством енергетики та електрифікації України видано наказ №147 про створення в процесі корпоратизації на базі Виробничого енергетичного об`єднання "Вінницяенерго" Державної акціонерної енергопостачальної компанії "Вінницяобленерго" (а.с. 155-156, т. 1).

10.08.1995 заступником міністра енергетики та електрифікації України Буцьо З.Ю. затверджено акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Виробниче енергетичне об`єднання "Вінницяенерго" (а.с. 42-43, т. 2).

В Листі від 18.09.1995 №01/08-1001, адресованому Міністерством енергетики та електрифікації України до ДАЕК "Вінницяобленерго", вказано, що електричні мережі напругою 35-110 кВ включені до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії "Вінницяобленерго", яка в подальшому повинна бути приватизована. При цьому змінювати статутний фонд до повного викупу випущених акцій державної акціонерної компанії не можливо (а.с. 160, т. 1).

20.09.1995 між Національним центром електропередачі України та Державною акціонерною енергетичної компанією "Вінницяобленерго" укладено договір на виконання робіт по ремонтно-експлуатаційному обслуговуванню ліній електропередачі, підстанцій Вінницяобленерго з відповідним переліком (а.с. 161-170, т. 1).

У листі від 26.03.1996 №25-1-435 Державна акціонерна енергопостачальна компанія "Вінницяобленерго" просить Міністерство енергетики і електрифікації України посприяти поверненню виробничої бази, що була передана Національному центру електрифікації України (а.с. 171-172, т. 1).

Також в матеріалах справи міститься надані відповідачем акт приймання-передачі Південно-Західних магістральних електричних мереж від 30.11.1996, затверджений заступником міністра енергетики та електрифікації Кузьменком С.О., згідно із яким Державна електрична компанія "Укрелектропередача" та Південно-Західні магістральні мережі передали, а Державна акціонерна енергетична компанія "Вінницяобленерго" та Вінницьке центральне підприємство електричних мереж прийняли на баланс Державної акціонерної енергопостачальної компанії "Вінницяобленерго" державне майно, фінансові та інші кошти, зокрема: ремонтно-виробничу базу; житлово-комунальний відділ; гуртожиток; ремонтно-виробничу базу Могилів-Подільської високовольтної дільниці (а.с. 173, т. 1), а також акт прийому-передачі основних фондів виробничої бази, що передається на баланс ДАЕК "Вінницяобленерго", без дати, яким засвідчено передачу адміністративного приміщення за інвентарним номером 6589 та гаражу за інвентарним номером 6595 від Південно-Західних магістральних мереж за погодженням з Державною електричною компанією "Укрелектропередача" до Державної акціонерної енергетичної компанії "Вінницяобленерго" (а.с. 175, т. 1).

До того ж на підтвердження своєї процесуальної позиції представницею відповідача надано довідку щодо об`єктів основних засобів, які знаходяться на балансі відповідача (а.с.176,т.1); договір оренди земельної ділянки від 07.02.2012 з додатками (а.с. 177-188, т. 1); технічний паспорт на спірні приміщення, виготовлений на замовлення ПАТ "Вінницяобленерго" (а.с. 189-200, т. 1); рішення Верховного Суду (а.с. 201-208, т.1); наказ та висновок Мінюсту (а.с. 209-212, т. 1); статут Державної акціонерної енергопостачальної компанії "Вінницяобленерго", зареєстрований 01.09.1995 (а.с. 213-225, т. 1) та статут АТ "Вінницяобленерго" в редакції 2019 року.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Приписами ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Так, ст. 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

Аналіз положень ст. 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно.

Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а ст. 388 цього Кодексу встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача.

Стаття 388 ЦК України передбачає випадки та обставини, при яких власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача, а саме визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто наявність у власника права на витребування майна від добросовісного набувача залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник передав це майно у володіння. Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Наведене відповідає висновкам Верховного Суду, зокрема, викладеним у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.

Крім того, однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Водночас слід відмітити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19).

Отже, з огляду на системний аналіз викладеного вище законодавства та наявність державної реєстрації права власності на спірне майно за відповідачем, суд дійшов висновку, що позивачем вірно обраний спосіб захисту порушеного права як такий, що є належним та ефективним.

Таким чином, як убачається із матеріалів справи, господарсько-правовий спір виник між сторонами з приводу права власності на нерухоме майно, а саме приміщення №2 з №1 по №21 площею 217,6 кв.м в будівлі адмінбудинку №1 літ. "Г", приміщення №13, №14 площею 28,3 кв.м в будівлі гаражу ВВЕМ літ. "Д" за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 131.

Як позивач, так і відповідач вказують, що в ході структурної перебудови у електроенергетичному комплексі держави у 1994-1996 роках, у зв`язку із реорганізацією та корпоратизацією підприємств, правонаступниками яких вони на сьогоднішній день є, спірне майно увійшло, як вважає кожна із сторін, саме до її статутного фонду.

Таким чином, надаючи низку підтверджуючих, на думку сторін, доказів про право власності, і позивач, і відповідач вважають, що кожен із них є власником спірного майна.

Отже, з метою визначення речових прав на спірне майно кожної із сторін, слід здійснити аналіз правового режиму майна та наявні у сторін правовстановлюючі документи у розрізі подій, починаючи із 1994 року.

Аналізуючи правовий режим майна, яке є предметом спору, станом 1994 рік вказане майно перебувало у державній власності, що не заперечувалося сторонами, а також дана обставина була відображена в усіх наданих сторонами документах, датованих тим періодом. Тобто, власником цього майна була держава в особі органу управління Міністерства енергетики та електрифікації України.

Крім того, дана обставина відповідала вимогам чинного на той час законодавства, зокрема, положенням ст.32, 32 Закону України "Про власність" від 7 лютого 1991 року N 697-XII, згідно із якими до державної власності в Україні належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність), а суб`єктом права загальнодержавної (республіканської) власності є держава в особі Верховної Ради України. Водночас відповідно до постанови Верховної Ради України "Про управління майном підприємств, установ та організацій, що є у загальнодержавній власності" від 15 грудня 1992 року на міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади покладено здійснення функцій щодо управління майном, що є у загальнодержавній власності, крім майнових комплексів підприємств, установ, організацій, управління якими здійснюють відповідні служби Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України згідно з законодавчими актами України.

У свою чергу за державними підприємствами державне майно закріплювалося на праві повного господарського віддання, що передбачалося ч.3 ст.10 Закону України "Про підприємства в Україні" від 27 березня 1991 року N 887-XII.

Отже, з огляду на викладене для зміни власника спірного державного майна у досліджуваний період необхідна була згода самого власника цього майна - суб`єкта управління майном, в даному випадку Міністерства енергетики та електрифікації України.

Як встановлено з матеріалів справи дане майно входить до цілісного майнового комплексу, який на сьогоднішній день належить на праві приватної власності Акціонерного товариства "Вінницяобленерго". Водночас, як стверджується матеріалами господарської справи, АТ "Вінницяобленерго" у наслідок корпоратизації та неодноразової реорганізації стало правонаступником Виробничо енергетичного об`єднання "Вінницяенерго". Так само, як ПАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" стало правонаступником Національного диспетчерського центру електроенергетики і Державної електричної компанії "Укрелектропередача".

Так, як зазначає позивач, у 1995 році внаслідок структурної перебудови в електроенергетичному комплексі України проводилась структурна перебудова та підготовка до корпоратизації Виробничого енергетичного об`єднання «Вінницяенерго».

Згідно пункту 4 наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 21.04.1995 №75 Національному центру електропередачі України разом з ВЕО «Вінницяенерго» було наказано створити на базі відповідних служб та відділів ВЕО «Вінницяенерго», Вінницьких центральних електричних мереж та частини Вінницьких східних електричних мереж філію Національного центру електропередачі України - Південно-Західні магістральні електричні мережі на правах відособленого підрозділу. На виконання пункту 5 наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 21.04.1995 №75 був складений акт приймання-передачі затверджений 01.09.1995 заступником міністра енергетики та електрофікації України З.Ю. Буцьо.

Зі змісту вказаного, акту приймання-передачі Південно-Західних магістральних електричних мереж від 01.09.1995 вбачається погодження заступника Міністра енергетики та електрифікації України Буцьо З.Ю. щодо передачі державного майна, у тому числі спірного майна, на баланс Національного центру електропередачі України .

Згодом згідно акту приймання-передачі затвердженого 04.12.1996 заступником міністра енергетики та електрифікації України С.О. Кузьменко від Південно-Західних магістральних електричних мереж до ДАЕК «Вінницяобленерго» були передані «Административное здание (2 этаж)» під інвентарним №006589 та «Гараж (4 бокса)» із існуючих 5 боксів, під інвентарним №006595.

Отже, слід вказати, що кожен із зазначених актів містить в якості додатків акти прийому-передачі основних фондів виробничої бази, до якої входило спірне майно, від 01.09.1995 та від 04.12.1996 відповідно, де більш детально вказано об`єкти нерухомості, які передавалися і поверталися, з урахуванням інвентарних номерів.

Колегія суддів зауважує, що акти приймання-передачі від 01.09.1995 та від 04.12.1996 містять затвердження заступника міністра енергетики та електрифікації України, при цьому, акти приймання-передачі основних фондів виробничої бази від 01.09.1995 та від 04.12.1996 є додатками до актів затверджених заступником міністра, які деталізують, встановлюють конкретний перелік основних засобів, які передаються. Отже, ці акти приймання-передачі основних фондів виробничої бази від 01.09.1995 та від 04.12.1996 не потребують окремого затвердження заступником міністра енергетики та електрифікації України, оскільки дане затвердження наявне на основних актах приймання-передачі від 01.09.1995 та від 04.12.1996.

Крім того те, що акти приймання-передачі основних фондів виробничої бази від 01.09.1995 та від 04.12.1996 є додатками до актів приймання-передачі від 01.09.1995 та від 04.12.1996 цілком зрозуміло з їхнього змісту. Дати зазначених актів співпадають. Наявність переліку документів, які додаються до акту не є вимогою нормативно-правових актів. Сторони щодо акту приймання-передачі від 01.09.1995 надають однаковий акт та додаток до нього.

Разом з тим, слід зауважити, що те що судом першої інстанції кваліфіковано як виправлення від руки є приміткою, яка до позиції «006595 гараж (4 бокса)» приписує (уточнює) «із п`яти» не змінюючи надрукованого тексту даної позиції акту. І без існування даної примітки зміст надрукованого не змінюється. В дійсності наявні 5 боксів гаражів, а акт зафіксував передачу 4 боксів.

Зазначені обставини спростовують доводи суду першої інстанції про неналежність вказаних актів, як доказів передачі спірного майна позивачу, у зв`язку із наявністю в них ряду дефектів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що договір на виконання робіт по ремонтно-експлуатаційному обслуговуванню ліній електропередачі та підстанцій укладений від 20.09.1995 стосується безпосередньо ліній електропередачі та підстанцій, а не спірних приміщень нежитлових будівель на який безпідставно посилається суд першої інстанції та робить висновок про те, що спірне майно у досліджуваний період (1994-1996) під час структурної перебудови у електроенергетичному комплексі держави у підсумку було закріплено за Державною акціонерною енергопостачальною компанією "Вінницяобленерго" на праві повного господарського віддання, перебувало на його балансі і фактично нікому не було передано.

Як вже зазначалося вище, в акті приймання-передачі затверджений 01.09.1995 заступником міністра енергетики та електрофікації України З.Ю. Буцьо чітко зазначено про передачу на баланс. Даний акт приймання-передачі затверджений 01.09.1995 не має відношення до договору на виконання робіт по ремонтно-експлуатаційному обслуговуванню ліній електропередачі та підстанцій укладений від 20.09.1995.

Відтак, колегія суддів зауважує, що за змістом цих актів в процесі повернення 04.12.1996 на баланс Державної акціонерної енергопостачальної компанії "Вінницяобленерго" основних фондів виробничої бази не було передано перший поверх адміністративного будинку та 1 бокс гаражу, що вказує на те, що вони фактично залишилися у Південно-Західних магістральних електричних мереж.

Правонаступником Державної електричної компанії «Укрелектропередача» відповідно до пункту 3 наказу Міністерства енергетики України від 15.04.1998 №54 та пункту 3.3. Статуту Державного підприємства НЕК «Укренерго» зареєстрованого 10.08.1998 було Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Згідно пункту 4.2. Статуту Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» зареєстрованого 10.08.1998 майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про власність» (діючого на момент приймання вказаних приміщень) майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання, крім випадків, передбачених законодавством України.

Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону та цілям діяльності підприємства. До права повного господарського відання застосовуються правила про право власності, якщо інше не встановлено законодавчими актами України.

Згідно ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Разом з тим, як убачається із матеріалів справи, у 2013 році ПАТ «Вінницяобленерго» зверталось з листом N984-5278 від 20.08.2013 до відокремленого підрозділу «Південно-Західна електроенергетична система» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» з пропозицією продажу ПАТ «Вінницяобленерго» першого поверху адміністративної будівлі за адресою вул. Пирогова, 131 м. Вінниці, який знаходився на балансі НЕК «Укренерго».

Вказаний лист на переконання колегії суддів підтверджує той факт, що відповідач не вважав зазначене майно таким що йому належить і навпаки підтверджував знаходження даного майна на балансі ДП «НЕК «Укренерго».

Крім того, слід вказати, що зазначені приміщення першого поверху адміністративної будівлі, площею 217,6 кв.м. інвентарний №006589 та гараж (1 бокс) площею 28,3 кв.м. інвентарний №006595 по вул. Пирогова, 131, м. Вінниця рахувались у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності щодо державного майна з зазначенням в якості суб`єкта управління, який здійснює управління майном - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, а в якості балансоутримувача державного майна - Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», що підтверджується відомостями та витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна.

27.01.2015 видано свідоцтво про право власності на вищевказані приміщення та внесений запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно згідно якого власником даних приміщень є Держава Україна в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

І зазначений лист №84-5278 від 20.08.2013 узгоджується із вказаними вище обставинами і послідуючими діями державних органів з передачі зазначених приміщень до статутного капіталу Приватного акціонерного товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» при перетворенні Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Так, як убачається із матеріалів справи, в подальшому, розпорядженням КМУ від 27.11.2017 №829-р було погоджено перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство.

Розпорядженням КМУ від 14.11.2018 №1001-р було прийнято рішення про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» зі сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України до сфери управління Міністерства фінансів України. Згідно акту приймання-передачі від 04.02.2019 затвердженого міністром фінансів України О.С. Маркаровою відбулась передача цілісного майнового комплексу (у тому числі і приміщень по вул. Пирогова, 131, м. Вінниці) ДП «НЕК «Укренерго» зі сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості до сфери управління Міністерства фінансів України.

Наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2019 №321 було створене приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» шляхом перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго». Згідно додатку до наказу Міністерства фінансів України від 29.07.2019 №321 - Реєстру необоротних активів ДП «НЕК «Укренерго», що включаються до статутного капіталу акціонерного товариства (частина І) вищевказані приміщення під інвентарними №006589, 006595 по вул. Пирогова,131, м. Вінниця (позиції реєстру №5936, №5937) ввійшли до статутного капіталу приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Відповідно п.1.1. Статуту НЕК «Укренерго» затвердженого 29.07.2019 Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» є юридичною особою, що утворено як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в приватне акціонерне товариство відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 №73 та розпорядження Кабінету Міністрів України «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство» від 22.11.2017 №829-р.

Згідно п.3.2. Статуту НЕК «Укренерго» затвердженого 29.07.2019 товариство є правонаступником майна усіх прав та обов`язків державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго».

У п. 4.2. Статуту НЕК «Укренерго» затвердженого 29.07.2019 зазначено, що здійснюючи право власності, товариство володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству України, цьому статуту та меті діяльності товариства.

Відповідно до п. 4.5. Статуту НЕК «Укренерго» затвердженого 29.07.2019 усе майно передане до статутного капіталу товариства або набуте товариством на законних підставах, є власністю товариства крім майна, що закріплено за товариством на праві господарського відання, у тому числі майна, що не підлягає приватизації.

Згідно ст. 115 Цивільного кодексу України, ст. 85 Господарського кодексу України господарське товариство є власником майна переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного ) капіталу.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що не заперечується сторонами, ПAT «Вінницяобленерго» звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Держреєстратора, Реєстраційної служби про визнання протиправним і скасування рішення Держреєстратора від 27 січня 2015 року № 18893931 про державну реєстрацію за державою Україна в особі Міненерговугілля прав на нерухоме майно - 8/250 часток комплексу нежитлових будівель (приміщення № 2: з № 1 по № 21 площею 217,6 кв. м у будівлі адмінбудинку № 1 літ. «Г»; приміщення № 13, № 14 площею 28,3 кв. м у будівлі гаража ВВЕМ літ. «Д»), що розташовані за адресою: Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Пирогова, 131 .

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 18 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року, позов задовольнив повністю.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №802/2301/15-а касаційну скаргу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Південно-Західна електроенергетична система» задоволено. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року скасовано, а провадження у справі закрито.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду цей спір стосувався приватноправових відносин і не підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства, а мав вирішуватися судами за правилами ГПК України.

Як убачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем рішення про державну реєстрацію прав індексний номер: 46285274 від 03.04.2019 та запис про право власності 31004869 від 29.03.2019 було зареєстровано ПAT «Вінницяобленерго» на підставі скасованого судового рішення у справі №802/2301/15-а. Будь-яких подальших дій після скасування Великою Палатою Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №802/2301/15-а постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року ПAT «Вінницяобленерго» не вчиняло.

Таким чином, вищевказані приміщення по вул. Пирогова, 131 м. Вінниці були закріплені на праві повного господарського відання з 01.09.1995 за підприємствами правонаступником яких стало Державне підприємство «Національна енергетична компанія» Укренерго при перетворенні якого у Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» зазначені приміщення були передані у статутний капітал у власність НЕК «Укренерго».

Відповідно реєстрація вказаних приміщень за АТ «Вінницяобленерго» та інші вищевказані незаконні дії щодо зазначених приміщень порушує права НЕК «Укренерго».

Щодо акту приймання-передачі від 30.11.1996 наданого АТ «Вінницяобленерго», який міститься в матеріалах справи, то колегія суддів зауважує, що крім відсутності оригіналу даного документа, у ньому відсутня індексація балансової вартості основних фондів, неврахована грошова реформа перевод карбованців у гривні.

Так, 16.05.1996 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №523 «Про проведення індексації балансової вартості основних фондів та визначення розмірів амортизаційних відрахувань на повне їх відновлення у 1996-1997 роках». На виконання цієї постанови було розроблено Порядок проведення індексації балансової вартості основних фондів підприємств, організацій, установ станом на 1 квітня 1996 року (крім об`єктів житлового фонду), від 29.05.1995 затверджений спільним наказом Мінстату України, Мінекономіки України, Мінфіну України та Фонду державного майна України №148/64/103/563. Відповідно до п. 2.1. наказу із об`єктів зарахованих до складу основних фондів станом на 1 квітня 1996 року виділяються збудовані і зараховані на баланс до 01 січня 1995 року, проіндексована станом на 1 січня 1995 року балансова вартість будівель, споруд та передавальних пристроїв збільшується у 7,5 рази.

Також, відповідно до Указу Президента України від 25.08.1996 №762/96 починаючи з 2 вересня 1996 року в Україні було проведено грошову реформу - введено в обіг національну валюту України, якою є гривня. Українські карбованці підлягали обміну на гривні за курсом 100 000 карбованців на 1 гривню. Пунктом 5 Указу юридичних осіб та інших суб`єктів господарювання всіх форм власності відповідно до встановленого курсу зобов`язано провести до 2 вересня 1996 року перерахування у гривні пасиви і активи балансів. Таким чином, на переконання колегії суддів, у даному акті від 30.11.1996 вартість майна повинно було бути проіндексовано у 7,5 разів та переведено у національну валюту України - гривню за курсом 1:100 000, що не було зроблено у даному акті від 30.11.1996. Крім того, акт на який посилається відповідач як на підставу повернення йому майна виробничої бази був підписаний 30.11.1996, у вихідний день - суботу.

З огляду на вищевказане, колегія суддів критично оцінює поданий АТ «Вінницяобленерго» акт приймання-передачі від 30.11.1996.

Крім того, посилання суду першої інстанції на підтвердження доводів відповідача про належність йому спірного майна та відхилення доводів позивача про невідповідність переліків від 21.11.2007 та від 28.11.2002 чинному законодавству на переконання суду апеляційної інстанції є безпідставним, з огляду на таке.

Так, відповідач зазначає, що Перелік майна погоджений 21.11.2007 складений відповідно до п.2.2. Положення №2097, згідно якого на письмовий запит відкритого акціонерного товариства або осіб, які відповідно до законодавства України є правонаступниками відкритих акціонерних товариств, арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), у разі порушення справи про банкрутство підприємства, засновник відкритого акціонерного товариства готує перелік нерухомого майна, переданого до статутного фонду відкритого акціонерного товариства за формою, що наведена в додатку 3.

Проте відповідачем в матеріали справи не подано зазначеного письмового запиту, з самого Переліку майна погодженого 21.11.2007 видно, що він підготовлений посадовими особами ВАТ «АК Вінницяобленерго», які під ним і підписались. Крім того, він підготовлений без участі працівників Міністерства палива та енергетики України, оскільки підписи працівників міністерства під Переліком відсутні. Зазначений Перелік майна погоджений 21.11.2007 не відповідає формі що наведена у додатку 3 до Положення №2097.

Разом з тим, відповідач у запереченнях неодноразово зазначає, що Перелік майна погоджений 21.11.2007 створений з метою упорядкування передачі об`єктів нерухомого майна відповідно до Положення №2097.

Відповідно до п.1.3. Положення №2097 упорядкування передачі об`єктів нерухомого майна здійснює державний орган приватизації, тобто Фонд державного майна України.

Як зазначалося вище, приміщення першого поверху адміністративної будівлі, площею 217,6 кв.м. інвентарний №006589 та гараж (1 бокс) площею 28,3 кв.м. інвентарний №006595 по вул. Пирогова, 131, м. Вінниця рахувались у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності щодо державного майна, який веде Фонд державного майна України», з зазначенням в якості суб`єкта управління, який здійснює управління майном - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, а в якості балансоутримувача державного майна - Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», що підтверджується відомостями та витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна.

Також слід зауважити, що згідно п.5.1. Положення №2097 державний орган приватизації готує підтвердження права власності на окремі будівлі, споруди та нежитлові приміщення, які передані до статутного фонду господарського товариства або у власність покупцю на письмовий запит заявника.

Таким чином, Перелік майна погодженого 21.11.2007 не відповідає вимогам Положення №2097 та відповідно до Положення №2097 не є підтвердженням передачі приміщення першого поверху адміністративної будівлі, площею 217,6 кв.м. інвентарний №006589 та гараж (1 бокс) площею 28,3 кв.м. інвентарний №006595 по вул. Пирогова, 131, м. Вінниця до статутного фонду Відповідача.

Щодо переліку №1 нерухомого майна, яке увійшло до статутного фонду ВАТ «АК Вінницяобленерго» затверджений першим заступником секретаря Мінпалива Ященко Ю.П. від 28.11.2002 (далі Перелік №1). Перелік №1 також підготовлений посадовими особами ВАТ «АК Вінницяобленерго», які під ним і підписались та не відповідає вимогам Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно затвердженого наказом Фонду державного майна України від 24 травня 2002 р. N 906 (далі Порядок №906), який діяв до затвердження Положення №2097.

Також вартість майна за Переліком №1 ,97 не відповідає вартості зазначеній в Переліку майна від 21.11.2208451,78, а також в Акті оцінки вартості цілісного майнового комплексу тис крб. та вартості статутного капіталу згідно п.5.1. Статуту ДАЕК «Вінницяобленерго» від 01.09.1 млн. крб.. Отже вищевказані документи є взаємосуперечливими і не можуть бути підтвердженням входження у статутний фонд відповідача та права власності відповідача на приміщення першого поверху адміністративної будівлі, площею 217,6 кв.м. інвентарний №006589 та гаражу (1 бокс) площею 28,3 кв.м. інвентарний №006595 по вул. Пирогова, 131, м. Вінниця.

Судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою, те що приміщення першого поверху адміністративної будівлі, площею 217,6 кв.м. інвентарний №006589 та гараж (1 бокс) площею 28,3 кв.м. інвентарний №006595 по вул. Пирогова, 131, м. Вінниця рахувались у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності щодо державного майна, який веде Фонд державного майна України», з зазначенням в якості суб`єкта управління, який здійснює управління майном - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, а в якості балансоутримувача державного майна - Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», що підтверджується відомостями та витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна приміщень у реєстрах, що додані до позовної заяви.

Щодо критичної оцінки судом першої інстанції, відхиляння посилання на технічний паспорт на приміщення по вул. Пирогова, 131, м. Вінниця станом на 26.11.2014 та визнання неналежними доказами які не стосуються предмету доказування копії технічного паспорту по вул. Пирогова, 131, м. Вінниця виготовленого на замовлення ПАТ «Вінницяобленерго» 07.09.2012 (з матеріалів справи №802/774/15-а) та листа Південно-Західної ЕС ДП «НЕН «Укренерго» від 08.05.2015 №41-01/2787 до КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» то як вказує представник позивача ним дані докази надавались в тому числі для звернення уваги суду, порівняння з технічним паспортом від 30.05.2015 на який посилається відповідач, що попередній технічний паспорт на адміністративну будівлю та гаражі по вул. Пирогова, 131, (що надавався відповідачем у справі N2802/774/15-3) виготовлений на замовлення ПАТ «Вінницяобленерго» станом на 07.09.2012, складено без врахування першого поверху адмінбудівлі та не містить обмірів одного боксу гаражу, саме які і зареєстровано 27.01.2015 за Державою Україна в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Тобто, вказане свідчить про те, що відповідач станом на 07.09.2012 не вважав приміщення першого поверху адміністративної будівлі, площею 217,6 кв.м. інвентарний №006589 та гараж (1 бокс) площею 28,3 кв.м. інвентарний №006595 по вул. Пирогова, 131, м. Вінниця майном яке йому належить.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 904/1103/20 від 01.12.2020 важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив із того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до статті 89 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням положень ст. 79 ГПК України, судова колегія приходить до переконання про більшу вірогідність наданим позивачем доказів на підтвердження свого права власності на майно, що є предметом спору. Тобто, стверджувані позивачем обставини з урахуванням поданих доказів видаються для суду більш вірогідними, аніж ті, на які посилався відповідач, що вказує на законність позовних вимог.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність у нього права власності на спірне майно, відповідно суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, а доводи апелянта є такими, що підтверджуються матеріалами справи та заслуговують на увагу.

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Вінницької області від 18.10.2022 у справі №902/636/22 скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Крім того, в силу вимог ст. 129 ГПК України у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги судовий збір за подачу позову та подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Вінницької області від 18.10.22 у справі № 902/636/22 задоволити.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 18.10.22 у справі № 902/636/22 скасувати. Прийняти нове рішення.

«Позов задоволити. Акціонерному товариству «Вінницяобленерго» повернути Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» приміщення №2 з №1 по №21 площею 217,6 кв.м. в будівлі адмінбудинку №1 літ. «Г», приміщення №13, №14 площею 28,3 кв.м. в будівлі гаражу ВВЕМ літ. «Д» за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вулиця Пирогова, буд. 131.

Стягнути з Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» (21050, м.Вінниця, вул. Магістратська, 2, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 25, ) 26153,56 грн витрат зі сплати судового збору за подачу позову. Видати наказ.»

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» (21050, м.Вінниця, вул. Магістратська, 2, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 25, ) 39230,34 грн витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

4. Доручити господарському суду Вінницької області видати накази на виконання цієї постанови.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

6. Справу №902/636/22 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "22" лютого 2023 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Савченко Г.І.