номер провадження справи 22/1/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2023 Справа № 908/2591/22

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В.,

Розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи матеріали справи № 908/2591/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання (вул. Олесандрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, 69063)

до відповідача: Комунального підприємства Наше місто Запорізької міської ради (вул. Українська, буд. 29а, м. Запоріжжя, 69095)

про стягнення 229 364,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача

14.12.2022 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № 6559 від 09.12.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання до Комунального підприємства Наше місто Запорізької міської ради про стягнення 229364,91 грн. заборгованості, яка складається з: 390986,40 грн. основного боргу, 14973,14 грн. інфляційних втрат, 2894,89 грн. 3% річних.

Відповідачем були отримані за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних від 31.12.2021 № 13766 рахунки за постачання електроенергії за період з квітня по червень 2022, відповідно до яких обсяг використаної електроенергії відповідачем склав 125891 кВт/год. на загальну суму 211496,88 грн. Спожитий обсяг електроенергії за вказаний період підтверджується листами/повідомленнями від 15.07.2022, від 29.08.2022 адміністратора комерційного обліку ПАТ Запоріжжяобленерго. Борг відповідача становить 211496,88 грн. Також, позивачем нараховано 14973,14 грн. інфляційних втрат, 2894,89 грн. 3% річних.

08.02.2023 на електронну пошту суду надійшла відповідь на відзив. У встановлений ухвалою суду строк позивачем не було направлено відповідь на відзив через обмеження електропостачання та часті оголошення повітряної тривоги. Просив визнати причину неподання відповіді на відзив поважною. Пункт 12.4 договору щодо негайного повідомлення про форс-мажорні обставини, відповідачем виконаний не був. Сам факт прийняття рішення ТПП України про дію форс-мажорних обставин не є безумовною підставою для невиконання умов чинного договору та не є доказом неможливості його виконання. Нараховані 3% річних та інфляційні втрати по суті не є штрафними санкціями. Відповідачем був частково оплачений борг за договором, а саме: 01.12.2022 була сплачена заборгованість за квітень 2022 у розмірі 74450,88 грн. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, просив стягнути заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 137146,00 грн., 14973,14 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з червня по жовтень 2022, та 2894,89 грн. 3% річних, нарахованих за період з 20.05.2022 по 30.11.2022. У частині стягнення заборгованості за квітень 2022 у розмірі 74450,88 грн. у порядку п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України провадження по справі закрити.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача

Відповідач у відзиві (вих. № б/н від 27.01.2023), що надійшов до суду 08.02.2023, просив закрити провадження в справі в частині стягнення 74450,88 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору (сплачено до подачі позову до суду). В іншій частині позовних вимог просив відмовити. На даний час заборгованість за поставлену електроенергію за договором № 13766 від 30.12.2021 за спірний період (квітень червень 2022) становить 137146 грн. основного боргу за травень червень 2022. Відповідач отримав рахунки за спожиту електроенергію на загальну суму 211496,88 грн. за спірний період. 01.12.2022 відповідачем сплачено суму 74450,88 грн. за квітень 2022, тобто, до подання позову до суду. Відповідач знаходиться в складному фінансовому стані що, насамперед, обумовлено введенням в Україні воєнного стану. Враховуючи систематичне недоотримання коштів від населення за послугу з утримання будинку та прибудинкової території, а також забезпечення електропостачанням споживачів гуртожитків, які також входять до переліку об`єктів електропостачання за спірним договором, відповідач має заборгованість перед позивачем за постачання електроенергії. Відповідач намагається дотримуватись взятих на себе зобов`язань та здійснює оплату заборгованості в межах наявних грошових коштів, які надходять від споживачів. З посиланням на п.п. 12.1, 12.3 договору та наявність форс-мажорних обставин вважає, що кінцевий строк виконання зобов`язань по оплаті за договором на день звернення з позовом до суду ще не настав. Таким чином, згідно ст. 617 ЦК України, якщо порушення сталося в період дії обставин непереборної сили, підстави нарахування пені чи штрафних санкцій та застосування будь-яких інших заходів відповідальності відсутні.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

3. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 14.12.2022 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2591/22 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою суду від 19.12.2022 вказану позовну заяву залишено без руху.

22.12.2022 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Зазначено, що в прохальній частині позовної заяви сума основного боргу в розмірі 390986,40 грн. була зазначена помилково через технічну описку. Дійсна сума заборгованості за електричну енергію КП Наше місто ЗМР за договором за період з квітня по червень 2022 складає 211496,88 грн. Згідно уточненої позовної заяви, що додана до заяви про усунення недоліків позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача 211496,88 грн. основного боргу, 14973,14 грн. інфляційних втрат, 2894,89 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.01.2023 суддею Ярешко О.В. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2591/22. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи; розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. Встановлено відповідачу строк для подання до суду: - відзиву на позов із доказами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; - заперечень на відповідь на відзив з документами, що підтверджують надіслання заперечень і доданих до нього доказів іншим учасникам справи - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив. Встановлено позивачу строк для подання до суду: відповіді на відзив із документами, що підтверджують надіслання відповіді на відзив і доданих до неї доказів іншим учасникам справи - протягом 5 днів з дня отримання відзиву. У клопотанні позивача про залучення до розгляду справи ПАТ Запоріжжяобленерго в якості третьої особи, яка не завяляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, судом відмовлено в зв`язку з його процесуальною необґрунтованістю.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.01.2023 отримана представником позивача 17.01.2023, представником відповідача - 18.01.2023, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Останнім днем строку для подання відзиву було 02.02.2023. Відзив на позов надійшов до суду 08.02.2023, тобто, з пропущенням встановленого судом строку на його подання.

Відповідно ч. 3 ст. 2 ГПК України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Згідно ч. 2 ст. 119 ГПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи введення в Україні воєнного стану, проведення активних бойових дій на території Запорізької області, дотримуючись основних принципів господарського судочинства, суд вважає за необхідне з власної ініціативи продовжити Комунальному підприємству Наше місто Запорізької міської ради строк для подання суду відзиву на позовну заяву до 08.02.2023 включно. Суд враховує, що відзив датований 27.01.2023 та 01.02.2023 його копію було надіслано позивачу.

Відзив на позов, що надійшов до суду 08.02.2023, долучається до матеріалів справи та приймається судом до розгляду.

Суд з власної ініціативи продовжує позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням поважності причин його пропуску, що наведені у відповіді на відзив. Відповідь на відзив, що надійшла до суду 08.02.2023, долучається до матеріалів справи та приймається судом до розгляду.

Оскільки розгляд справи здійснювався без виклику представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилося.

Рішення по суті ухвалено судом 03.03.2023.

4. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують

31.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання (постачальник, позивач у справі) та Комунальним підприємством Наше місто Запорізької міської ради (споживач) укладено договір № 13766 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (Комунальним підприємством Наше місто Запорізької міської ради підписано заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг у (додаток 1 до договору).

За умовами договору (п. 2.1), постачальник продає електричну енергію в кількості 1147310 кВт.год. споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Строк (термін) поставки товару: до 31.12.2021 включно (п. 2.1).

Відповідно до п. 5.1, споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору.

Відповідно п.п. 5.8, 5.9, 5.10, розрахунковим періодом за договором є календарний місяць. Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Споживач, згідно з п. 6.2.1, зобов`язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору. Постачальник, згідно з п. 7.1.1, має право отримувати від споживача оплату за поставлену електричну енергію.

Згідно п.п. 12.1 12.4, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору. Строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом 14 днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до чинного законодавства.

Згідно п. 13.1, цей договір укладається на строк з 01.01.2022 по 31.12.2022 та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання, якщо інше не встановлено комерційною пропозицією.

Згідно п. 4 комерційної пропозиції (додаток 3 до договору), розрахунковии? період для обсягу спожитої електричної енергії становить один місяць, а саме: з 01 числа розрахункового місяця по останніи? день розрахункового місяця. 100% попередня оплата здійснюється не пізніше ніж за 5 календарних днів до дати початку розрахункового періоду з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію. Остаточний розрахунок має здійснюватися не пізніше 5 (п`яти) робочих днів після закінчення розрахункового періоду на підставі самостійно отриманого споживачем у постачальника рахунку. У разі неодержання рахунку, споживач самостійно оформлює платіжні документи та здійснює оплату на їх підставі у строки, передбачені умовами даного розділу.

Відповідачем були отримані рахунки за постачання електричної енергії за період з квітня по червень 2022 року, у відповідності до яких обсяг використаної електричної енергії КП Наше місто Запорізької міської ради складає 125891 кВт/год. на загальну суму 211496,88 грн., а саме: за квітень 2022 на суму 74450,88 грн. (рахунок отримано 12.05.2022), за травень 2022 на суму 73096,80 грн. (рахунок отримано 10.06.2022), за червень 2022 на суму 63949,20 грн. (рахунок отримано 12.07.2022).

В матеріалах справи наявні копії листів ПАТ Запоріжжяобленерго від 15.07.2022 вих. № 007-66/3439, від 29.08.2022 вих. № 007-66/4176 щодо підтвердження спожитих обсягів електричної енергії та здійснення ТОВ Запоріжжяелектропостачання постачання електричної енергії споживачу КП «Наше місто» Запорізької міської ради.

Позивачем надіслано відповідачу вимогу № 16070 від 28.06.2022 щодо погашення заборгованості в сумі 5773601,58 грн. за спожиту електроенергію, у тому числі по договору № 13766.

У відповіді на вимогу від 30.09.2022 вих. № 1488/01-05 зазначено про значну заборгованість за договорами; відповідач намагається дотримуватись взятих на себе договірних зобов`язань та здійснює оплату заборгованості в межах наявних грошових коштів, які надходять від споживачів.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії", умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, договір про постачання електричної енергії споживачу це домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.

Згідно п.п. 4.12, 4.13 даних Правил, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.

Згідно позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 211496,88 грн. основного боргу, що виник за період з квітня по червень 2022 включно.

Разом з тим, сторонами визнається обставина, що 01.12.2022 відповідачем було оплачено суму 74450,88 грн. боргу за квітень 2022.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У стягненні суми 74450,88 грн. основного боргу судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю позову в цій частині.

Сторони просили закрити провадження у справі за відсутності предмету спору в частині суми заборгованості в розмірі 74450,88 грн.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Оскільки відповідачем сума боргу в розмірі 74450,88 грн. була сплачена до подання позовної заяви до суду 12.12.2022 (дата поштового штемпелю на конверті, в якому надійшла позовна заява), тобто, на момент подання позову такий предмет спору не існував, у суді відсутні підстави для закриття провадження в справі в частині стягнення 74450,88 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Таким чином, основна заборгованість відповідача перед позивачем за травень, червень 2022 станом на час звернення позивача до господарського суду склала 137046,00 грн., а саме: 211496,88 грн. (сума, заявленого до стягнення основного боргу) 74450,88 грн. (оплата 01.12.2022 боргу за квітень 2022, що визнано сторонами).

Відповідачем у відзиві зазначено, що заборгованість за поставлену електроенергію за спірний період: квітень червень 2022 становить 137146,00 грн. У відповіді на відзив позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 137146,00 грн.

Разом з тим, як встановлено судом, заборгованість за спірний період з травня по червень 2022 становить 137046,00 грн., а саме: 73096,80 грн. за травень 2022 + 63949,20 грн. за червень 2022.

У поданих позивачем рахунках за спірний період вказано сальдо на 01.04.2022 348437,28 грн., на 01.05.2022 404813,16 грн., на 01.06.2022 469194,92 грн.

Разом з тим, сторонами визнається, що сума 74450,88 грн. була сплачена відповідачем саме за квітень 2022. Судом враховано, що згідно рахунку № 13766/04-П від 30.04.2022 нараховано за квітень 2022 суму 74450,88 грн.

Позивачем не змінено підстави позову, не заявлено до стягнення заборгованість за інший період, не зазначено, що з оплаченої суми 74450,88 грн. було зараховано частину оплати в попередні періоди.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 137046,00 грн. за період з травня по червень 2022 включно.

Неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором № 13766 від 30.12.2021 підтверджено матеріалами справи.

Відповідно ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказів сплати заборгованості суду не надано.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 137046,00 грн. основного боргу, позов у цій частині визнається судом обґрунтованим.

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Судом перевірено зроблені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат і визнано їх правильними. З відповідача на користь позивача стягується 2894,89 грн. 3% річних та 14973,14 грн. інфляційних втрат.

Таким чином, позов у цілому задовольняється судом частково.

Заперечення відповідача судом спростовуються, виходячи з такого.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за це, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України, встановлено, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Ознаками форс-мажору є: не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Судова практика Верхового Суду вказує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх недзвичайність та невідворотність.

Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 по справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Відповідачем не надано доказів дотримання порядку, встановленого договором, щодо повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин. А саме: не повідомлено позивача про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, не було надано документів або будь-яких доказів, що підтверджують їх настання відповідно до вимог, встановлених договором.

Відповідачем також не надано належних доказів того, що саме введення воєнного стану в Україні стало причиною неможливості проведення своєчасного розрахунку за поставлену електроенергію.

Воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Введення воєнного стану негативним чином впливає не лише на здійснення господарської діяльності відповідача, але й на позивача.

6. Судові витрати

Відповідно п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, судовий збір у сумі 2323,70 грн. стягується з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Наше місто Запорізької міської ради (вул. Українська, буд. 29-А, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69095, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання (вул. Олександрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69063, ) 137046 (сто тридцять сім тисяч сорок шість) грн. 00 коп. основного боргу, 14973 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят три) грн. 14 коп. інфляційних втрат, 2894 (дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири) грн. 89 коп. 3% річних, 2323 (дві тисячі триста двадцять три) грн. 70 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 03 березня 2023.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко