ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Черкаси Справа № 925/1317/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участі представників сторін, позивача (у відеоконференції) - адвоката Богоноса В.А., відповідача - не з`явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільвер Фуд" до Фізичної особи - підприємця Коваля Олексія Вікторовича про стягнення 58232 грн. 94 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільвер Фуд" звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Коваля Олексія Вікторовича (далі-відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки № 52 від 27.01.2020 року, 41436 грн. 70 коп. боргу, 7658 грн. 16 коп. пені, 874 грн. 56 коп. 3% річних, 8263 грн. 52 коп. інфляційних втрат, що разом становить 58232 грн. 94 коп., а також відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано порушенням відповідачем порядку та строків оплати товару за договором поставки № 52 від 27.01.2020 року.

Ухвалами Господарського суду Черкаської області від 14.12.2022 року, 01.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/1317/22 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 07.02.2023 року, забезпечено проведення судового засідання у справі № 925/1317/22 для представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільвер Фуд" адвоката Богоноса В.А. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів, за його клопотанням вх. № 1675/23 від 31.01.2023 року.

Відповідач явку свого представника в судове засідання 07.02.2023 року не забезпечив, письмовий відзив на позовну заяву не подав, ухвала Господарського суду Черкаської області від 14.12.2022 року, адресована відповідачу у визначеному ч. 5 ст. 176 ГПК України порядку, відділенням Укрпошти повернена суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцем проживання відповідача є: 18005, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Сєдова, буд. 1, кв. 71.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні; відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 3, в разі, якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, суд продемонстрував достатню старанність, щоб дозволити відповідачу, який повинен був знати про правила, що застосовуються до надіслання судових повідомлень учасникам справи, визначитися з провадженням проти нього та скористатись правами і обов`язками, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України і вважає його повідомленим належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 07.02.2023 року представник позивача позов з підстав і у розмірі, викладених у позовній заяві, підтримав і просив суд задовольнити повністю, а також відшкодувати позивачу судові витрати понесені ним на правничу допомогу відповідно до наданих суду доказів.

Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

27.01.2020 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільвер Фуд", як постачальник, та відповідач - Фізична особа-підприємець Коваль Олексій Вікторович, як покупець, уклали договір поставки № 52 (далі - Договір, а.с. 13-15), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця товар в асортименті кількості та ціною, зазначених у відповідних видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язався прийняти такий товар та сплатити постачальнику його вартість в порядку і на умовах, передбачених цим договором.

У Договорі його сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:

п. 1.2. - право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту його поставки, тобто з моменту підписання сторонами відповідної видаткової накладної;

п. 2.3. - доставка товару здійснюється силами і за рахунок постачальника, розвантаження товару в місті його доставки здійснюється силами і за рахунок покупця;

п. 3.4. - сплата покупцем постачальнику вартості товару здійснюється не пізніше 30 календарного дня з моменту поставки товару;

п.3.5.- у випадку відпуску наступної партії товару до розрахунку покупця за попередню партію, кожна наступна оплата для визначення розмірів відповідальності зараховується у погашення самого раннього боргу незалежно від того посилання на яку накладну вказане у платіжному дорученні;

п. 5.2.- у випадку протермінування оплати покупцем більш ніж на три банківські дні, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку прострочення незалежно від його тривалості;

п.8.6. - договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх печатками та діє до 31.12.2020 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків у повному обсязі. Якщо не пізніш ніж за тридцять днів до закінчення строку дії даного договору ні одна із сторін не заявить у письмовій формі про припинення його дії, дія цього договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік.

Договір підписаний представниками обох сторін, їх підписи посвідчені їхніми печатками.

Із акту звірки розрахунків за грудень 2021 року (а.с. 16), вбачається наявність заборгованості відповідача за Договором щодо поставок у попередні періоди у розмірі 260974 грн. 82 коп., яка погоджена та визнана відповідачем.

Також відповідно до видаткових накладних: № СФ00155 від 04.01.2022 року на суму з ПДВ 27075 грн.60 коп., № СФ00308від 11.01.2022 року на суму з ПДВ 26491 грн.56 коп., № СФ00596 від 18.01.2022 року на суму з ПДВ 40371 грн.24 коп., № СФ00894від 25.01.2022 року на суму з ПДВ 44490 грн. 54 коп., № СФ01044 від 01.02.2022 року на суму з ПДВ 47174 грн.40 коп. (а.с. 17-22), позивач поставив відповідачу товар на загальну суму в т.ч. з ПДВ 185444 грн.22 коп. який відповідач отримав без зауважень.

Згідно даних виписки АТ «Райффайзен Банк» по рахунках позивача у період з 01.01.2022 року по 16.11.2022 року (а.с. 22-23), отриманий товар відповідач в порушення умов Договору оплатив частково на суму 404982 грн. 34 коп. (10.01.2022 року - 69000 грн., 19.01.2022 року - 15000 грн., 24.01.2022 року - 15000грн., 26.01.2022 року - 15856 грн. 60 коп., 04.02.2022 року - 36000 грн., 14.02.2022 року -55000 грн., 18.02.2022 року-40000 грн., 22.02.2022 року - 15125 грн. 74 коп., 15.03.2022 року - 50000 грн., 22.03.2022 року - 80000 грн., 04.04.2022 року - 9000 грн., 15.04.2022 року - 5000 грн.), борг у розмірі 41436 грн. 70 коп. не оплатив.

У зв`язку з нездійсненням відповідачем у встановлений Договором строк оплати за поставлений товар, 24.10.2022 року позивач звертався до відповідача з претензією № 21/10 від 21.10.2022 року про сплату 41436 грн. 70 коп. боргу за договором поставки № 52 від 27.01.2020 року та додавав на погодження відповідний акт звірки розрахунків станом на 21.10.2022 року (а.с. 24, докази направлення а.с. 26). Претензія позивача не отримана відповідачем (а.с. 27).

За розрахунками позивача борг відповідача становить 41436 грн. 70 коп., вимога про його стягнення є предметом позову у справі, що розглядається.

За порушення строків оплати товару позивач нарахував до стягнення на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України 874 грн. 56 коп. 3% річних, 8263 грн. 52 коп. інфляційних втрат та на підставі п. 5.2. Договору - 7658 грн. 16 коп. пені, вимога про їх стягнення також є предметом позову у справі, що розглядається.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору поставки № 52 від 27.01.2020 року, вимоги позивача витікають із суті прав та обов`язків сторін за цим договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, забезпечення виконання зобов`язання у виді поруки параграфом 3 глави 49, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, застосування штрафних санкцій, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Товар за Договором у період з 04.01.2022 року по 01.02.2022 року був отриманий відповідачем на суму 185444 грн. 22 коп. без зауважень, що підтверджується підписами представників відповідача, завіреними печатками відповідача на видаткових накладних: № СФ00155 від 04.01.2022 року, № СФ00308від 11.01.2022 року, № СФ00596 від 18.01.2022 року, № СФ00894від 25.01.2022 року, № СФ01044 від 01.02.2022 року також відповідачем визнано у акті звірки розрахунків станом на грудень 2021 року несплаченою суму боргу у розмірі 260974 грн. 82 коп.

У п.п. 3.4., 3.5. Договору сторони погодили, що сплата покупцем постачальнику вартості товару здійснюється не пізніше 30 календарного дня з моменту поставки товару; у випадку відпуску наступної партії товару до розрахунку покупця за попередню партію, кожна наступна оплата для визначення розмірів відповідальності зараховується у погашення самого раннього боргу незалежно від того посилання на яку накладну вказане у платіжному дорученні.

Відповідач оплатив вартість отриманого товару на суму 404982 грн. 34 коп., вартість отриманого товару у розмірі 41436 грн. 70 коп. в погоджені сторонами строки та на момент звернення позивача до суду не оплатив.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем свого зобов`язання зі сплати вартості поставленого позивачем товару у позивача виникло право вимагати з відповідача примусового виконання простроченого грошового зобов`язання в натурі щодо сплати заборгованості у розмірі 41436 грн. 70 коп., які позивачем доведені належними, достатніми та допустимими доказами, та не заперечена відповідачем, тому зазначена сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

У зв`язку з простроченням сплати основного грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача з урахуванням здійснених поставок, обумовлених строків оплати, фактичних оплат, умов зарахування фактично за поставку товару за видатковою накладною № СФ01044 від 01.02.2022 року, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України 874 грн. 56 коп. 3% річних нарахованих за період 10.03.2022 року по 16.11.2022 року, 8263 грн. 52 коп. інфляційних втрат нарахованих за період 10.03.2022 року по 31.10.2022 року та на підставі п. 5.2. Договору - 7658 грн. 16 коп. пені, нарахованих за період з 10.03.2022 року по 09.09.2022 року.

Пунктом 5.2. Договору сторони погодили, що у випадку протермінування оплати покупцем більш ніж на три банківські дні, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку прострочення незалежно від його тривалості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

При вирішенні спору в частині стягнення спірної суми пені суд керується приписами статей 549 - 552, 610-612, 614 ЦК України, статтями 216-218, 229 - 232, 234 ГК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунки позивача, покладені в основу вимог про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат відповідають умовам відповідальності сторін за порушення своїх зобов`язань, передбаченим п.п. 3.4., 3.5., 5.2. договору поставки № 52 від 27.01.2020 року, нормам ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», ч. 6 ст. 232 ГК України, ч. 2 ст. 625 ЦК України, спірні суми пені, 3% річних, інфляційних втрат нараховані відповідно до умов Договору, на фактичні суми боргу, їх суд вважає правильними. Відтак вимогу позивача і в цій частині суд визнає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню у обрахованих позивачем розмірах.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за договором поставки № 52 від 27.01.2020 року - 41436 грн. 70 коп. боргу, 7658 грн. 16 коп. пені, 874 грн. 56 коп. 3% річних, 8263 грн. 52 коп. інфляційних втрат, є доказаними, обґрунтованими, тому позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи суд враховує наступне.

У позові позивач заявив вимогу про відшкодування понесених судових витрат у виді сплаченого судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, позов суд задовольняє повністю.

Платіжним дорученням № 1472 від 16.11.2022 року позивачем сплачено 2481 грн. судового збору за подання позову.

Обґрунтовуючи розрахунок судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 5700 грн., представник позивача адвокат Адвокатського об`єднання "Віртус" Богонос В.А. надав суду: копію договору про надання правової допомоги № 21/10/22-01 від 21.10.2022 року, укладеного позивачем з Адвокатським об`єднанням "Віртус"; ордер серії АІ №1315035 від 02.12.2022 року; копію платіжного доручення № 1399 від 31.10.2022 року про сплату позивачем на користь Адвокатського об`єднання "Віртус" 5700 грн. гонорару на підставі договору про надання правової допомоги № 21/10/22-01 від 21.10.2022 року.

Судом враховано, що між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільвер Фуд", як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням "Віртус", укладено договір про надання правової допомоги № 21/10/22-01 від 21.10.2022 року (а.с.31-32), в якому сторони погодили зокрема наступне:

п. 3.1. - за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокатському об`єднанню гонорар, який є винагородою Адвокатського об`єднання за здійснення захисту прав і представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором;

п. 3.2. - гонорар адвокатського об`єднання становить 5700 грн., який включає надання правової допомоги на стадії розгляду справи в місцевому господарському суді (першій інстанції) відповідної територіальної підсудності, в тому числі: надання усних консультацій та рекомендацій; вивчення наявних матеріалів, які стосуються судового спору; визначення доказів, які необхідно витребувати; складання та подання заяв по суті спору і процесуальних документів; представництво інтересів в місцевому суді; вчинення інших необхідних дій для належного представництва інтересів та захисту прав;

п. 3.3. - клієнт зобов`язується сплатити грошові кошти (гонорар0, передбачений п. 3.2. цього договору, протягом 5 календарних днів з дати укладення даного договору.

Із платіжного доручення 3 1399 від 31.10.2022 року (а.с. 33) вбачається, що позивач сплатив на користь Адвокатського об`єднання "Віртус" 5700 грн. гонорару згідно договору про надання правової допомоги №21/10/22-01 від 21.10.2022 року та рахунку № 1 від 21.10.2022 року.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При розгляді заяви позивача суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19 відповідно до якої розмір винагороди за надання правової допомоги, що визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, якщо інше не зазначене у договорі.

Відтак, суд приходить до переконання, що наявні в матеріалах справи докази надання позивачу професійної правничої допомоги у даній справі, з урахуванням погоджених розцінок за послуги з надання правничої допомоги, дають суду достатні підстави для покладення витрат позивача на отримання правничої допомоги на сторону відповідача.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2481 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5700 грн., а разом 8181 грн.

Керуючись ст.ст. 129, ст. 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Коваля Олексія Вікторовича, РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільвер Фуд", , місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 22/15 - 41436 грн. 70 коп. боргу, 7658 грн. 16 коп. пені, 874 грн. 56 коп. 3% річних, 8263 грн. 52 коп. інфляційних втрат, 8181 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 24.02.2023 року.

Суддя В.М. Грачов