ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2023 р. Справа №907/366/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Скрипчук О.С.

Плотніцький Б.Д.

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТрансКом" за вх. №14 від 31.08.2022 (вх. № ЗАГС 01-05/2182/22 від 05.09.2022) та Фізичної особи-підприємця адвоката Пересоляка Олександра Сергійовича б/н від 04.09.2022 (вх. № ЗАГС 01-05/2294/22 від 15.09.2022)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.07.2022 (суддя Ушак І.Г., повний текст складено 11.08.2022)

та на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.08.2022 (суддя Ушак І.Г., повний текст складено 19.09.2022)

у справі № 907/366/21

за позовом: Фізичної особи-підприємця адвоката Пересоляка Олександра Сергійовича (надалі ФОП Пересоляк О.С.), м. Ужгород

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТрансКом" (надалі ТзОВ "ТрансКом"), м. Ужгород

про стягнення заборгованості на суму 132 925,00 грн за договором про надання юридичних послуг ТК №1 від 03.08.2017, в т.ч.: 102250,00 грн. основного боргу та 30 675,00 грн. пені

від позивача: Пересоляк О.С.

від відповідача: Пучкова А.Й.

ВСТАНОВИВ:

14.05.2021 ФОП Пересоляк Олександр Сергійович звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ТзОВ "ТрансКом" про стягнення заборгованості на суму 132 925,00 грн. за договором про надання юридичних послуг ТК №1 від 03.08.2017, з яких: 102 250,00 грн основний борг та 30 675,00 грн пеня.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем договірних зобов`язань з оплати вартості наданих йому юридичних послуг, оформлених у березні 2021 року актами здачі-приймання №№ 2, 3, 4 на загальну суму 102 250,00 грн, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість, що становить предмет позовних вимог в частині основного боргу. Позивач стверджує, що зазначені акти були надіслані відповідачу за його адресою рекомендованою кореспонденцією, яка була 01.04.2021 поштою повернута позивачу за спливом терміну зберігання. Відповідач не підписав у 5-ти денний строк зазначених актів, не надав у той же строк обґрунтованих заперечень проти них, тому позивач, посилаючись на умови договору, стверджує про те, що відповідач прийняв надані послуги без зауважень, однак, оскільки не оплатив їх вартість протягом 3-х днів, то з 14.04.2021 вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19.07.2022 року у справі №907/366/21 (суддя І.Г. Ушак) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансКом» на користь Фізичної особи - підприємця Пересоляка Олександра Сергійовича суму 75 433,08 грн, включаючи: 74 522,49 грн основний борг, 910,59 грн пеня, та у відшкодування судового збору суму 1 288,19 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено, покладено на позивача в цій частині судовий збір (т. 5, а.с. 154-160).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Пересоляком О.С. ( Виконавцем) виконано умови договору ТК № 1 про надання юридичних послуг, а ТзОВ «ТрансКом» (Замовником) прийнято виконані роботи у відповідності до п.3.8. договору. Суд також зазначив, що позивачем доведено свої вимоги на заявлену суму вартості наданих послуг 102 250,00 грн, перелік яких наведений у п.п.1-18, 24-53 акту № 2 від 12.03.2021 та у п.п. 1-17 акту № 3 від 14.03.2021, вказані послуги надавалися по справах № 907/900/15, № 907/676/20, 907/728/17. Проте, суд дійшов висновку, що стягненню підлягає сума 75 025,00 грн. Водночас, суд, прийнявши до уваги оплату керівником відповідача Пучковою А.Й. - позивачу суми 502,51 грн згідно платіжного доручення від 11.06.2018 № , як часткову оплату наданих послуг, дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за надані юридичні послуги згідно актів №№ 2, 3 становить суму 74 522,49 грн.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов`язань по оплаті наданих послуг у період з 14.04.2021 по 14.05.2021, суд вказав, що такі підлягають задоволенню частково на суму 910,59 грн з урахуванням доведеної у справі суми заборгованості.

Також суд вказав про помилковість твердження відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності у даній справі, оскільки право звернення до суду позивач набув з дати 14.04.2021, з якої почалося прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, а звернувся до суду 14.05.2021, тобто, у межах встановленого трьохрічного строку позовної давності.

Додатковим рішенням Господарського суду Закарпатської області від 30.08.2022, заяву фізичної особи підприємця Пересоляка Олександра Сергійовича, про стягнення з відповідача судових витрат задоволено частково. Вирішено стягнути з ТзОВ «ТрансКом» на користь ФОП Пересоляка Олександра Сергійовича у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суму 11 411,06 грн. У стягненні з відповідача судових витрат позивача на правову допомогу в іншій частині - відмовлено.

При прийняті додаткового рішення, судом було досліджено та оцінено докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, за результатами чого, суд визнав заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу доведеним та документально обґрунтованим. Матеріалами справи встановлено, що витрати позивача на правову допомогу на суму 17250 грн пов`язані з розглядом даної справи, доведені належним чином, їх розмір є обґрунтованим, співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом Бачинською А.В. роботами. При ухваленні додаткового рішення, суд також дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, то за змістом норм процесуального закону на відповідача належить покласти відшкодування витрат позивача на правову допомогу за виконані адвокатом Бачинською А.В. роботи у зв`язку з розглядом даної справи всього 11 411,06 грн. В іншій частині судових витрат позивача на правову допомогу на суму заявлених до відшкодування відповідачем у даній справі відмовлено.

ТзОВ «ТрансКом», не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, подало апеляційні скарги. Так, зокрема, в апеляційній скарзі на рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19.07.2022 скаржник зазначає, що рішення є незаконним, прийнятим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Апелянт вважає, що судом не враховано, що невручення АТ «Укрпошта» листа про надіслання актів відповідачу відбулося через недобросовісну поведінку саме позивача, який вказав невірний номер телефону одержувача. Звертає увагу суду апеляційної інстанції також на те, що положеннями договору передбачено надіслання актів рекомендованим листом, а не експрес поштою. Неправомірно відхиленими судом першої інстанції доказами, підтверджується, що поштове відправлення, а саме акти виконаних робіт, які позивач надсилав відповідачу є експрес відправлення та строк його зберігання у відділенні поштового зв`язку становить 14 календарних днів. Отже, на думку відповідача, позивач не виконав свого обов`язку щодо надсилання актів виконаних робіт саме рекомендованим листом, а отже, суд дійшов помилкового висновку, що поштове відправлення позивача направлялось рекомендованим листом. Рекомендовані листи зберігаються 30 днів, і ці обставини впливають, в тому числі і на визначення розміру штрафних санкцій, адже тоді б лист повернувся пізніше, а отже і штрафні санкції нараховувались би за менший термін і сума штрафних санкцій була б меншою. Однак, на думку скаржника, суд вирішив справу поверхнево, належним чином не дослідив ці обставини, допустив грубе порушення прав відповідача, незаконно відмовив у прийнятті доказів у справі та прийняв судове рішення на припущеннях. Також апелянт зазначає, що судом не надано оцінки тому, що акти виконаних робіт, згідно з договором, повинні складатися негайно, позивач таких актів не складав, оскільки послуги фактично не надавались. Скаржник наголошує, що в матеріалах справи немає жодного доказу замовлення послуг, як того вимагав укладений (вже розірваний) договір між сторонами, де чітко вказується, що послуги надаються на потребу Замовника. Також, на думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги оплату суми 10 000,00 грн, як оплату відповідачем позивачу вартості наданих послуг, оскільки оплата на ім`я третьої особи була здійснена саме за бажанням позивача. На переконання скаржника, суд безпідставно не застосував положення позовної давності, які в даному випадку підлягали застосуванню.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.08.2022 ТзОВ «ТрансКом» також вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, відтак, винесено незаконне рішення, з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, просить його скасувати, прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Скаржник, зокрема, зазначає, що позивач не надав жодної заяви та усно не заявляв до моменту виходу суду в нарадчу кімнату, тобто, до закінчення стадії судових дебатів про те, що докази витрат на правничу допомогу будуть подані позивачем протягом п`яти днів з моменту винесення рішення, що є самостійною підставою для відмови позивачу у задоволенні заяви про присудження компенсації судових витрат на правничу допомогу. Однак, в порушення положень ст. 129 ГПК України, суд задоволив заяву Пересоляка О.С. Окрім того, на думку скаржника, визначений позивачем розмір витрат, пов`язаний із наданням професійної правничої допомоги є надмірним, не відповідає фактично понесеним витратам та не є співрозмірним із заявленими позовними вимогами.

15.09.2022 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фізичної особи підприємця Пересоляка Олександра Сергійовича на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.07.2022 та на додаткове рішення від 30.08.2022. У вказаній скарзі апелянт не погоджується з висновком суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог в сумі 21 225,00 грн. Зокрема, скаржник вважає, що оскільки відповідачем до 06.04.2021 року зауважень до актів № 2,3,4 подано не було, то такі акти відповідно до договору вважаються затвердженими 06.04.2021 року без зауважень. А отже у 3-денний строк до 09.04.2021 року відповідно до п. 3.3. договору повинні бути повністю оплачені. Також помилковими, на думку скаржника, є висновки суду, що послуги позивача, надані відповідачу у справі № 907/728/17 не підлягають до задоволення та послуги, надані на замовлення відповідача п.п. 20-23, 54 акту № 2, п. 19 акту № 3, оскільки, останній вважає, що зазначені послуги надавались саме позивачем на замовлення відповідача та були необхідні для ефективного захисту прав відповідача. Апелянт не погоджується з висновком суду, що не є послугами правового характеру п. 19 акту № 2, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами правової допомоги є представництво інтересів клієнта та складання документів правового характеру. Скаржник стверджує, що у долученому до позовної заяви диску містяться проект заяви про залучення ТзОВ «ТрансКом» до провадження як потерпілого у кримінальному провадженні № 0000251 за ознаками, передбаченими ч. 1 ст. 382 КК України щодо невиконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.12.2019 у справі № 907/728/17, що набрало законної сили 01.07.2020 відповідно до постанови Західного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 про стягнення 651222,60 грн та рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.01.2020 у справі № 907/728/17, що набрало законної сили 01.07.2020 відповідно до постанови Західного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 про відшкодування судових витрат 21770,00 грн. Також помилковим є висновки суду що надання послуги позивачем не доведено, оскільки у матеріалах справи відсутні заява та позовна заява (п.п. 21,22 акту № 3). У долученому до позовної заяви диску містяться проект заяви про надання інформації та виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.12.2019 по справі № 907/728/17 та додаткового рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.01.2020 по справі № 907/728/17. Окрім того, на думку скаржника, судом першої інстанції на власний розсуд зменшено розмір неустойки, який передбачено договором у розмірі 1% за кожен день прострочки і за період з 14.04.2021 по 14.05.2021 повинен складати 30 % від розміру заборгованості, що не відповідає визначеній судом суми 910,59 грн з урахуванням доведеної у справі суми заборгованості.

Враховуючи наведене, ФОП Пересоляк О.С. просив скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.07.2022 та додаткове рішення від 30.08.2022 по справі № 907/366/21 в частині незадоволеного позову та невідшкодованих витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансКом» на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.07.2022 у справі № 907/366/21, розгляд справи призначено на 08.11.2022.

Ухвалою суду від 10.10.2022 поновлено строк для подання апеляційної скарги ТзОВ "ТрансКом" на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.08.2022 у справі №907/366/21. Об`єднано розгляд апеляційних скарг ТзОВ "ТрансКом" на рішення та додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області у справі № 907/366/21 в одне провадження. Судове засідання з розгляду апеляційних скарг ТзОВ "ТрансКом" призначено на 08.11.2022 року.

Ухвалою суду від 12.10.2022 поновлено строк для подання апеляційної скарги та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Пересоляка О.С. на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.07.2022 у справі №907/366/21. Об`єднано розгляд апеляційних скарг ТзОВ "ТрансКом" та ФОП Пересоляк О.С. на рішення Господарського суду Закарпатської області у справі №907/366/21 в одне провадження. Розгляд апеляційних скарг ТзОВ "ТрансКом" та ФОП Пересоляк О.С. у справі №907/366/21 призначено на 08.11.2022 року.

Ухвалою суду від 12.10.2022 поновлено строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Пересоляк О.С. на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.08.2022 у справі №907/366/21. Об`єднано розгляд апеляційних скарг ТзОВ "ТрансКом" та ФОП Пересоляк О.С. на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.07.2022 та додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.08.2022 у справі № 907/366/21 в одне провадження. Судове засідання з розгляду апеляційних скарг ТзОВ "ТрансКом" та ФОП Пересоляк О.С. у справі №907/366/21 призначено на 08.11.2022 року.

20.10.2022 на адресу Західного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу ТзОВ «Транском» за вх. №б/н від 20.10.2022 (вх. № ЗАГС 01-04/25903/22 від 20.10.2022).

03.11.2022 на адресу Західного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційні скарги Пересоляка О.С. на рішення господарського суду Закарпатської області від 19.07.2022 та на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.08.2022 за вх. № б/н від 03.11.2022 (вх. № ЗАГС 01-04/6167/22 від 03.11.2022) та відповідь на відзив за вх. № б/н від 03.11.2022 (вх. № ЗАГС 01-04/6163/22 від 03.11.2022).

Ухвалою суду від 07.11.2022 заяву ТзОВ "ТрансКом" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та за допомогою програмного забезпечення "EasyСon" задоволено. Судове засідання у справі №907/366/21 призначено на 08.11.2022.

08.11.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 29.11.2022.

Ухвалою суду від 29.11.2022 розгляд справи відкладено на 13.12.2022.

Ухвалою суду від 13.12.2022 розгляд справи відкладено на 10.01.2022.

26.01.2023 на адресу Західного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення за вх. № б/н від 26.01.2023 (вх. № ЗАГС 01-04/528/23 від 26.01.2023).

10.01.2023 судове засідання по розгляду апеляційних скарг ТзОВ «ТрансКом» та ФОП Пересоляка О.С. на рішення господарського суду Закарпатської області від 19.07.2022 та на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.08.2022 у справі № 907/366/21 не відбулось, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю з 09.01.2023 судді Скрипчук О.С. Судове засіданні з розгляду апеляційних скарг призначено на 07.02.2023.

07.02.2023 в судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг ТзОВ «ТрансКом» на рішення господарського суду Закарпатської області від 19.07.2022 та на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.08.2022 у справі № 907/366/21 з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач в судовому доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі. Проти доводів апеляційної скарги позивача заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та у відповіді на відзив.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

Спірні відносини сторін виникли з виконання договору ТК № 1 про надання юридичних послуг (далі - договір), який укладено 03.08.2017 між ТзОВ «ТрансКом» та адвокатом Пересоляком О.С. на невизначений строк і який станом на час розгляду даної справи є чинним, що не заперечується ніким з учасників процесу.

Предметом договору, згідно з п. 2.1 договору, є надання адвокатом Пересоляком (виконавцем за договором) - юридичних послуг ТзОВ «ТрансКом» - (замовнику за договором) на умовах, визначених цим договором та на потребу замовника.

Пунктом 2.2 договору визначено види юридичних послуг та права, якими наділяється виконавець.

Умовами договору (розділ 3 «Розміри та строки оплати за договором») сторони узгодили, що виконання по договору приймається актами приймання-здачі наданих послуг; оплата наданих послуг здійснюється замовником протягом 3-х днів після підписання сторонами акту або його затвердження у порядку, передбаченому п. 3.4 договору.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що у разі відмови однієї із сторін від підписання акту приймання-здачі наданих послуг, про це зазначається у такому і він підписується другою стороною; замовник зобов`язаний у 5-ти денний термін із дня отримання акту приймання-здачі наданих послуг його підписати або подати виконавцю обґрунтовані зауваження; у випадку відсутності зауважень у зазначений у цьому пункті строк послуги вважаються прийнятими замовником, а акти приймання-здачі наданих послуг вважаються затвердженими замовником без зауважень. Акт приймання-здачі наданих послуг вважається належним чином врученим замовнику, якщо такий акт направлено за адресою замовника, яка зазначена у цьому договорі (88000, м. Ужгород, пл. Театральна, буд.9), однак рекомендований лист повернуто органами поштового зв`язку із закінченням терміну зберігання. В такому разі 5-денний термін, який зазначено в п. 3.4 договору починає відраховуватись із дати, яка зазначена на конверті організацією поштового зв`язку як дата повернення листа..

Умовами договору (пп. 3.5-3.7) визначено, що оплата може здійснюватися готівковою чи безготівковою формою з розрахунку вартості послуг 500,00 грн за 1 годину надання послуг; акт приймання-здачі наданих послуг складається у письмовій формі негайно після надання послуг, в акті вказується кількість та загальна вартість наданих юридичних послуг.

Відповідно до п. 3.8 договору за безпідставну відмову прийняти та оплатити надані послуги замовник сплачує пеню у розмірі 1 % від вартості несплачених або неприйнятих послуг за кожен день прострочки прийняття чи оплати; строк нарахування пені починається з наступного дня після дня, у який повинні були бути прийняті надані послуги чи здійснена оплата за надані послуги.

Як вбачається з позовної заяви, на підставі вказаного договору позивачем надавалися юридичні послуги відповідачу по справі № 907/728/17 за позовом ТзОВ «ТрансКом» до УжгородськоЇ міської ради, виконавчого комітету Ужгородської міської ради за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції, відділу безпеки дорожнього руху Управління превентивної діяльності Головного управління національної поліції в Закарпатській області, Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, комунального підприємства "Ужгородпарквідео" Ужгородської міської ради про стягнення з Ужгородської міської ради суми 651222,60 грн заборгованості за надані послуги.

Позивач стверджує, що відповідач частково розрахувався за надані послуги, однак, неоплаченими залишилися послуги, зазначені в актах здачі приймання наданих послуг № 2 від 12.03.2021 на суму 67 750,00 грн, № 3 від 14.03.2021 на суму 28 500,00 грн, № 4 від 15.03.2021 на суму 6 000,00 грн (далі відповідно акти № 2, 3, 4), № 2 від 12.03.2021, № 3 від 14.03.2021 та № 4 від 15.03.2021 року.

З метою отримання оплати за надані послуги 17.03.2021 Пересоляк О.С. надіслав відповідачу цінний лист (з описом вкладення) та вказані акти здачі-приймання наданих послуг на адресу, зазначену в договорі: 88000, м. Ужгород, пл. Театральна, буд. 9.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2021 конверт повернувся без вручення адресату з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Позивач, покликаючись на пункт 3.4 договору, вважає, що акти здачі-приймання виконаних робіт були затверджені відповідачем без зауважень, а з 14.04.2021 у позивача виникає право на нарахування штрафних санкцій відповідачу.

Враховуючи викладені обставини, між сторонами виник спір, у зв`язку із відмовою ТзОВ «ТрансКом» оплатити вартість юридичних послуг, наданих адвокатом ФОП Пересоляком О.С. згідно договору № 1 від 03.08.2017 року на підставі актів здачі-приймання наданих послуг від 12.03.2021 № 2, від14.03.2021 №3 та від15.03.2021 №4, у зв`язку із чим Пересоляк О.С. звернувся з позовом до суду за захистом порушених прав.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Згідно зі статтею 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

За приписами статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як зазначалося вище, пунктом 3.6 договору визначено, що виконання по договору приймається Актами приймання-здачі наданих послуг. Оплата наданих послуг за договором здійснюються замовником протягом трьох днів після підписання сторонами Акту приймання-здачі наданих послуг або його затвердження у порядку, який передбачений п. 3.4. цього Договору (п. 3.3. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 17.03.2021 надіслано відповідачу цінний лист з описом вкладення з ідентифікатором 103. У вказаному цінному листі був супровідний лист від 15.03.2021 року та акти здачі приймання наданих послуг № 2 від 12.03.2021, № 3 від 14.03.2021; № 4 від 15.03.2021. Зазначений лист 18.03.2021 року надійшов на поштове відділення позивача з індексом 88000, а 01.04.2021 року повернувся за терміном зберігання на поштове відділення позивача. Вказане підтверджується копією конверту з ідентифікатором 103 .

Таким чином за твердженнями позивача, враховуючи, що цінний лист із актами виконаних робіт за терміном зберігання повернувся повивачу 01.04.2021, то акти виконаних робіт були затверджені відповідачем без зауважень у порядку п. 3.4. договору 10.04.2021, а з 14.04.2021 відповідач рахується таким, що порушив своє зобов`язання про оплату -наданих юридичних послуг згідно п. п. 3.3. Договору.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими твердженнями позивача погодитись не можна у зв`язку із наступним.

Згідно з п. 3.4. договору, у разі відмови однієї із сторін від підписання акту приймання-здачі наданих послуг, про це зазначається у такому і він підписується другою стороною. Замовник зобов`язаний у 5-ти денний термін із дня отримання акту приймання-здачі наданих послуг його підписати або подати виконавцю обґрунтовані зауваження; у випадку відсутності зауважень у зазначений у цьому пункті строк послуги вважаються прийнятими замовником, а акти приймання-здачі наданих послуг вважаються затвердженими замовником без зауважень. Акт приймання-здачі наданих послуг вважається належним чином врученим замовнику, якщо такий акт направлено за адресою замовника, яка зазначена у цьому договорі (88000, м. Ужгород, пл. Театральна, буд.9), однак рекомендований лист повернуто органами поштового зв`язку із закінченням терміну зберігання. В такому разі 5-денний термін, який зазначено в п. 3.4 договору починає відраховуватись із дати, яка зазначена на конверті організацією поштового зв`язку як дата повернення листа.

Судом встановлено, що відповідач в межах строків подав суду першої інстанції відповідь на відзив, в якому, зокрема, звернув увагу, що вручення поштового відправлення відбувалось у вихідний день і що адресат не належним чином повідомлений про надходження йому поштового відправлення, як це передбачено Правилами пересилання листів. 28 липня 2021 року відповідач подав суду додаткові докази, які підтверджували його твердження про неналежне оформлення та вручення кореспонденції. Подаючи такі письмові докази відповідач зазначив, що не міг подати їх раніше через обмеженість строку подання відзиву та не міг отримати їх у встановлений судом строк для подачі відзиву. Додані докази створені AT «Укрпошта» 23.07.2021 року та долучені до суду 28.07.2021 року.

Як вбачається із протоколу судового засідання від 29.07.2021, головуюча в судовому засіданні оголосила, що від відповідача надійшли письмові пояснення з додатками, однак, питання про їх долучення до матеріалів справи вирішила вже в наступному судовому засіданні, яке відбулось 17.11.2021 року, відмовивши в приєднанні таких доказів у зв`язку із пропуском строків.

Однак, як вбачається із письмових пояснень представника відповідача № 25 від 28.07.2021, в таких останній зазначив про важливість вказаних доказів та обґрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від його волі, зокрема, зазначив, що додані докази створені АТ «Укрпошта» 23.07.2021 року та подані до суду 28.07.2021 року.

Згідно з ч. 8 ст. 80 ГПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Суд першої інстанції, не приймаючи такі докази до розгляду, не визнав зазначені підстави неповажними та не встановив наявність підстав для відмови у прийнятті таких доказів відповідно до ч.8 ст.80 ГПК.

Європейський суд з прав людини зазначав, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії" - Perez de Rada Cavanilles v. Spain, заява №28090/95).

Неправомірно відхиленими судом доказами, а саме листом АТ «Укрпошта» від 23.07.2021 № 1853-Т-157-В підтверджується, що поштове відправлення, а саме акти виконаних робіт, які позивач надсилав відповідачу, є експрес відправлення та строк його зберігання у відділенні поштового зв`язку становить 14 днів, що суперечить положенню п. 3.4. договору, в якому вказано, що акти повинні направлятись рекомендованим листом. Окрім того, при надсиланні листа відправник Пересоляк О.С. вказав свій номер телефону, як телефону отримувача.

Колегією суддів встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що належність телефону за номером НОМЕР_1 Пересоляку О.С. підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України. Тому сповіщення про надходження листа отримав не відповідач, а сам позивач.

Окрім того, як вбачається з відстеження поштового відправлення, останнє прийняте засобами поштового зв`язку 17.03.2021 року, 18.03.2021 року таке відправлення надійшло до відділення точки видачі доставки, 21 березня 2021 року відправлення не було вручено з інших причин та 01.04.2021 року відправлення повернулося на зворотну адресу. Отже, вручення відправлення відбувалось 21 березня 2021 року, що є вихідним днем (неділя). Вручення відправлення здійснювалось юридичній особі - Товариству з обмеженою відповідальністю, яке не здійснює своєї діяльності у вихідні дні (субота, неділя). Відповідно відповідач не міг отримати акти виконаних робіт, які були надіслані позивачем.

Окрім того, згідно з Постановою КМУ №270 від 05.03.2009 року затверджено Правила надання послуг поштового зв`язку, якими, зокрема, зазначено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися (п. 61 правил).

Реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред`явлення ними паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, військового квитка для військовослужбовця строкової служби, посвідчення народного депутата України, документа, що замінює паспорт, паспорта іноземного громадянина з візою або посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України іноземного громадянина, інших документів, що посвідчують особу згідно із законодавством (п. 89 правил).

Інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.

За бажанням адресата реєстроване поштове відправлення, поштовий переказ можуть бути доставлені йому за поштовою адресою, зазначеною відправником, кур`єром за додаткову плату (п. 91 правил).

Одержувач може відмовитися від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, про що на поштовому відправленні, бланку поштового переказу або повідомленні про надходження поштового відправлення, поштового переказу робиться відповідна позначка, яка засвідчується його підписом. Підпис представника юридичної особи, уповноваженого на одержання пошти, скріплюється печаткою (за наявності) цієї юридичної особи (п. 114 Правил). Жодних відміток про те, що відповідач відмовився від отримання поштового відправлення матеріали справи теж не містять.

У пункті 116 Правил визначено, що у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. В той же час, як вбачається з інформації про відстеження поштового відправлення, останнє повернулося адресату не через один місяць та відповідно не зберігалось об`єктом поштового зв`язку, що позбавило можливості відповідача отримати поштове відправлення та відповідно висловити свою незгоду із вимогами.

Із наведених норм вбачається, що належним доказом направлення документів відповідачеві у справі є бланк опису вкладення з номером поштового відправлення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фіскальним чеком/квитанцією про відправлення. За таких обставин, належним доказом надіслання актів відповідачу є оригінал опису вкладення відправленої поштової кореспонденції, в якому перелічені всі документи, які надсилаються одержувачу та який засвідчений підписом працівника відділення поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля цього відділення, а також розрахунковий документ поштової установи, а саме оригінал поштової квитанції (чеку).

Відповідно, якщо акти надіслано поштою, то документом, який підтверджує надсилання, є фіскальний чек поштового відділення, опис вкладення у цінний лист. Крім того, підтвердженням, що відправлення надіслано на адресу одержувача є саме накладна (службовий чек), в якому зазначено номер накладної, інформацію про відправника та одержувача, інформацію про відправлення, а також міститься підтвердження (підпис) відправника з підтвердженням, що інформація у даній накладній зазначена правильно.

Натомість, з наданого позивачем підтвердження надіслання актів вбачається, що у якості доказів направлення відповідачу актів заявником надано копію опису вкладення та копію квитанції поштового відправлення, на якій є нечитабельним номер поштового відправлення. Ні копію, ні оригіналу накладної до матеріалів справи надано не було.

Отже, надані позивачем докази не можуть вважатися належними та допустимими доказами направлення відповідачу актів виконаних робіт.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Зазначене підтверджує те, що позивач навмисне вчинив дії, які хотів використати як недобросовісну поведінку відповідача по справі та із власних корисливих мотивів вказав невірний номер телефону, щоб ТзОВ «ТрансКом» було позбавлене можливості надати свої заперечення на надані акти.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції помилково не надано оцінки вказаним обставинам, та приходить до висновку, що акти здачі приймання наданих послуг не підписані сторонами, вручення відповідачу актів не відбулось у зв`язку із недобросовісною поведінкою позивача, який вказав невірний номер телефону одержувача, а тому відсутні підстави вважати, що акти виконаних робіт були затверджені відповідачем без зауважень у порядку п. 3.4 договору 10.04.2021, а з 14.04.2021 відповідач вважається таким, що порушив своє зобов`язання про оплату наданих юридичних послуг згідно п. 3.3. договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позов є передчасним та ґрунтується на доказах, які не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи. Аналогічно, підстав для стягнення пені, передбаченої п. 3,8 договору немає, оскільки відповідач не прострочив термінів виконання зобов`язання.

Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності, за загальним правилом, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до положень ч. ч. 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч. 1 ст.261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, підстави для застосування позовної давності відсутні.

Щодо скасування додаткового рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.08.2022 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно з приписами ст. 30 наведеного Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.

При цьому, колегія суддів зазначає, що договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" .

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що згідно розрахунку позивача, що міститься у позові, сума витрат на правничу допомогу, які останній очікував понести у зв`язку із розглядом справи, складала 17250,00 грн.

Відповідно до положень частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, до закінчення судових дебатів у справі позивач зробив заяву про стягнення витрат на правничу допомогу. В заяві про присудження компенсації судових витрат від 25.07.2022 позивач зіслався на договори про надання правничої допомоги від 01.04.2020 № ПОС-2020 та від 01.04.2021 №ПОС-1, укладені між Пересоляком Олександром Сергійовичем (замовник) та приватним підприємцем - адвокатом Бачинською Анастасією Володимирівною (виконавець), відповідно до умов яких, замовник замовляє, а виконавець зобов`язується надати замовнику послуги юридичного характеру, визначені у п.2.2 договору. Так, розділом 2.2. види юридичних послуг зазначено наступні послуги: п.2.2.1. надання консультацій, висновків, рекомендацій, аналіз обставин фактичних, юридична оцінка ситуації, ведення переговорів, підготовка процесуальних документів; п. 2.2.2. збирання доказів, написання та подання позовних заяв в суд першої інстанції, скарг, заперечень у суди апеляційної та касаційної інстанції, до інших судових установ, в тому числі адміністративних судів, написання та подання заяв про забезпечення позову, юридичний супровід справи. Розробка позиції по справі, представництво (захист) інтересів клієнта у суді, ведення переговорів, аналіз зібраних документів при потребі складання інших процесуальних документів; п. 2.2.3. ознайомлення із матеріалами справи, провадження: участь в судових засіданнях судів всіх юрисдикцій та всіх інстанцій; 2.2.4. представництво інтересів клієнта перед судом, правоохоронними органами, іншими державними органами та органами місцевого самоврядування, перед фізичними особами у якості цивільного позивача, цивільного відповідача, третьої особи, заінтересованої особи, заявника, потерпілого, скаржника, тощо; 2.2.5. захист інтересів замовника (клієнта) у кримінальному процесі, справах про адміністративні правопорушення, в тому числі у якості потерпілого, у якості особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення; 2.2.6. інші послуги на потребу замовника.

Як зазначалося вище, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Вказані висновки щодо критеріїв, які мають бути дотримані при вирішенні питання про відшкодування судових витрат, є усталеними у судовій практиці Верховного Суду.

Розглядаючи дану апеляційну скаргу, колегія суддів прийшла до висновку, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони (позивача), який, діючи недобросовісно, порушуючи умови договору, здійснив відправлення актів прийому-передачі відповідачу по - перше, не рекомендованим повідомленням, як того вимагають умови договору, по-друге, зазначивши, як це вбачається із відповіді АТ «Укрпошти», при відправці поштового відправлення власний номер телефону 69, на який згодом і приходили смс повідомлення про необхідність отримання поштового відправлення відправленого самим же позивачем.

Колегія суддів критично оцінює подані позивачем докази понесення судових витрат, вважає їх такими, що укладені формально, оскільки як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач особисто приймав участь в розгляді справи, а не адвокат Бачинська. Окрім того, Пересоляк О.С. є адвокатом та в силу свого процесуального статусу володіє достатніми юридичними знаннями, тому, суд вважає, що Пересоляком О.С. , як адвокатом, не дотримано критерію дійсності та необхідності, таким чином, останній вчинив дії, які стали підставою передчасного позову .

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Поняття «неправильний» тлумачиться в українській мові як такий, що не відповідає певним нормам, правилам, вимогам; не задовольняє вимог пропорції, симетрії і т. ін., а також як такий, що не відповідає істині, тому, що є в дійсності помилковий, хибний;не такий, як треба; який не приводить до бажаних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи неправильні дії зі сторони позивача, колегія суддів приходить до висновку про скасування додаткового рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.08.2022 у справі № 907/366/21 та постановлення нового, яким відмовити фізичній особі підприємцю Пересоляку Олександру Сергійовичу у стягненні з ТзОВ «Транс Ком» судових витрат.

У справі «Трофимчук проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ч.1, 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд не повно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав не вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід скасувати, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансКом» задоволити, в задоволенні апеляційних скарг Фізичної особи-підприємця адвоката Пересоляка Олександра Сергійовича відмовити.

Судовий збір за розгляд позовної заяви та розгляд апеляційної скарги, в силу положень ч.9 ст.129 ГПК України , покладається на позивача.

Керуючись, ст.ст. 129, 269, 275, 276, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця адвоката Пересоляка Олександра Сергійовича на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.07.2022 та додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.08.2022 у справі № 907/366/21 залишити без задоволення.

2. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТрансКом" на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.07.2022 та додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.08.2022 у справі № 907/366/21 задоволити.

3. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.07.2022 у справі № 907/366/21 скасувати. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

4. Додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.08.2022 у справі № 907/366/21 скасувати. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви про стягнення судових витрат відмовити.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця адвоката Пересоляка Олександра Сергійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТрансКом" 3405,00 грн у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.288-289 ГПК України.

7. Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текс постанови складено 20.02.2023.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

Судді О.С. Скрипчук

Б.Д. Плотніцький