ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Черкаси Справа № 925/1108/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юпітер 9 Агросервіс" (м. Суми) до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський край" (м. Золотоноша, Черкаська область) про стягнення 1577 938,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 1 577 938,78 грн., з яких: 1 138 198,99 грн. основна заборгованість, 150 824,35 грн. інфляційних втрат, 268 802,06 грн. пені та 20 113,38 грн. як 3 % річних на підставі договору поставки запасних частин № 3Ч/Н/22-1 від 04.01.2022, укладеного між сторонами у справі.

Ухвалою від 06.01.2023 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог в частині пені та 3% річних до стягнення відповідно 265060,04 грн. та 19552,08 грн. (а.с. 160).

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження. В останнє судове засідання представники сторін не з`явилися, явка обов`язковою не визнавалася.

В ході розгляду справи позивач свої зменшені вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що у відповідності до положень чинного законодавства, на даний час введено мораторій на виконання зобов`язання перед юридичними особами, засновниками яких є громадяни російської федерації, до яких відноситься і позивач.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи і заперечення представників сторін, які були надані ними під час розгляду справи та дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що за зменшеними позовними вимогами позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується, що 04 січня 2022 року між ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" (Постачальник та Позивач) і сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Придніпровський край" (Покупець та Відповідач) було укладено договір поставки запасних частин № ЗЧ/Н/22-1 (Договір).

За умовами вказаного Договору Постачальник-Позивач зобов`язався поставити Покупцю-Відповідачу запасні частини, асортимент, кількість, вартість, строки поставки і оплати яких визначатимуться відповідно до рахунків-фактур, видаткових накладних, специфікацій або замовлень до цього Договору, які є його додатками та невід`ємною частиною.

Покупець-Відповідач зі свого боку зобов`язався прийняти і оплатити вказаний товар на умовах Договору (п. 1.1).

Поставка здійснюється партіями на підставі замовлень Покупця (п. 1.2.).

За умовами розділу 1-2 Договору строк поставки товару не може бути більшим 3 календарних днів з моменту здійснення Покупцем замовлення, якщо інший строк не вказано Покупцем у замовленні. Перехід до Покупця права власності та ризиків на товар відбувається в момент передачі Постачальником Товару Покупцю та підписання видаткових накладних. Товар передається Покупцю в місці поставки.

В п. 2.4. Договору сторонами визначено адреси поставки товару, які мають погоджуватися сторонами у відповідному замовленні на товар.

Згідно п. 2.5. Договору Постачальник зобов`язується надати Покупцю заповнені державною мовою документи на товар (рахунок-фактуру, видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, сертифікати якості, технічну документацію на товар).

Згідно п. 2.7. Постачальник зобов`язується поставити товар та передати його у власність Покупцю в строк, зазначений у замовленні на цей товар. Датою поставки вважається дата підписання сторонами видаткової накладної.

Найменування, номенклатура, кількість та вартість товару зазначається у видаткових накладних або у специфікаціях до даного Договору ( п. 3.1.).

Ціна за одиницю товару та загальна вартість товару зазначаються в товаросупровідних документах (рахунках, накладних, специфікаціях) до цього Договору.

Згідно п. 6.3. Договору вказано, що оплата за товар по Договору здійснюється у гривні, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника, протягом 30 банківських днів з дати, що настане пізніше: -дати поставки партії товару або

- дати здійснення Постачальником належної реєстрації відповідної податкової накладної на конкретну партію товару в Єдиному реєстрі податкових накладних за правилами ст. 201 ПК України. Оплата здійснюється на підставі відповідного рахунку Постачальника та оригіналу видаткової накладної на відповідну партію товару.

Договір між сторонами є договором поставки і відповідає ст. 712 ЦК України.

Даною нормою передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Договір між сторонами не визнавався недійсним, не розривався за згодою сторін і доказів протилежного суду не подано.

Позивачем надано докази, що на виконання умов Договору ним було поставлено на користь позивача запасних частин на загальну суму 1 140 282,17 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1464 від 08.02.2022 року (а.с. 36).

Видаткова накладна підписана обома сторонами, товар отримано відповідачем за довіреністю № ПК000000002 від 10.01.2022 на ім`я Тригубенко Ю.В. (а.с. 35).

Сторонами не заперечується, що Товар отримано відповідачем в повному обсязі, однак частину товару на суму 2083,18 грн. було повернуто позивачу за накладною № К000000013 від 18.02.2022 (а.с. 34).

Видаткова накладна № 1464 від 08.02.2022 року ( а.с. 36) містить в собі посилання на укладений між сторонами Договір № ЗЧ/Н/22-1 від 04.01.2022; замовлення покупця № 1757 від 08.02.2022; рахунок на оплату № 2699 від 08.02.2022 (а.с. 36).

У відповідача немає заперечень проти якості товару, який ним було фактично прийнято від позивача.

За доводами позивача, відповідач повний розрахунок за отриманий товар не провів, борг становить 1 138 198,99 грн. (1 140 282,17 - 2083,18 повернення).

Спору щодо розміру залишку боргу між сторонами немає.

У відповідності до ст. 193 ГК України та ст 526 ЦК України зобов`язання повинні виконувався належним чином, у встановлений строк та у відповідності до договору між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрував податкову накладну № 498 по поставці товару відповідачу на суму 1140282,17 грн. (а.с. 38), яка доставлена в електронному вигляді до центрального рівня ДПС України 158.02.2022 (а.с. 139).

Отже позивач вправі очікувати оплати за товар протягом 30 банківських днів після здійснення реєстрації Позивачем-Постачальником податкової накладної щодо проведеної господарської операції поставки товару ( п. 6.3. Договору).

В даному пункті передбачено, що оплата повинна була здійснюватися на підставі відповідного рахунку Постачальника, щодо отримання якого від Позивача Відповідач суду заперечив і вважає, що у такому разі його обов`язок сплачувати кошти за товар не настав.

Суд погоджується із доводами Позивача про те, що Відповідач мав у своєму розпорядженні рахунок № 2699 від 08.02.2022 на сплату коштів в сумі 1 138 198,99 грн. (а.с. 44), на який міститься посилання у видатковій накладній № 1464 від 08.02.22 (а.с. 36) та про що прямо вказано у листі Відповідача від 14.06.2022 № 798 (а.с. 46).

Даним листом відповідач інформує позивача про свій намір провести оплату боргу в розмірі 1 138 198,99 грн. за рахунком двома платежами в рівних пропорціях в липні та серпні 2022 року.

Оплата коштів відповідачем здійснена не була, що і спричинило спір та порушення прав позивача.

Суд вважає за необхідне зазначити, що незважаючи на вказівку у п. 6.3. Договору що оплата за товар здійснюється покупцем на підставі відповідного рахунку, за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, від якого залежить виникнення самого обов`язку оплати. Рахунок є лише тим документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за товар чи надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Такий же правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду (Касаційний господарський суд) від 29.04.2020 р. у справі № 915/641/19.

Суд виходить з того, що за змістом статті 692 ЦК України та самого пункту 6.3. договору між сторонами, така умова договору про необхідність виставлення рахунку до оплати, не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який обраховується протягом 30 банківських днів з дати, що настане пізніше - дата поставки товару, або дати реєстрації податкової накладної за правилами ст. 201 ПК України.

Тому навіть і ненадання рахунку позивачем відповідачу не може вважатися для відповідача відкладальною умовою для невиконання власного зобов`язання у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та одночасно не є доказом прострочення кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, що б унеможливлювало виконання зобов`язання по оплаті товару, а значить і не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар в установлені договором строки.

Крім цього у відзиві на позов (а.с. 70) відповідач зазначив, що внаслідок введеної заборони (мораторію) на виконання грошових та інших зобов`язань згідно Постанови КМУ № 187 від 03.03.2022 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації", Відповідач повинен бути звільнений від сплати боргу за позовом на користь позивача.

Суд у даному питанні погоджується із запереченнями позивача, які полягають в наступному:

Відповідно до пункту 1 постанови КМУ від 3 березня 2022 р. N 187 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації", обмеження визначені цією постановою не застосовується, зокрема, до громадян росії, які проживають на території України на законних підставах, та юридичних осіб, утворених та зареєстрованих відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно громадяни росії, які проживають на території України на законних підставах, або виключно громадяни України та громадяни росії, які проживають на території України на законних підставах.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 18.01.2001 № 2235-ІІІ "Про громадянство України", проживання на території України на законних підставах - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцеві чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні.

Сторонами не заперечується, що відповідно до офіційно зареєстрованої інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 7) значаться засновники Позивача ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вказані особи мають посвідки на постійне та тимчасове проживання в Україні відповідно до 22.01.2025 року ( ОСОБА_3 ) та до 20.04.2031 року ( ОСОБА_4 ) (а.с. 108-109). Місце народження обох осіб вказано російська федерація.

Обоє засновників позивача мають картки платників податків в Україні з реєстраційними номерами облікової картки (а.с. 110-111).

Суд перевірив достовірність виданих засновникам товариства-позивача посвідок на тимчасове і постійне проживання в Україні і довідкою від 05.01.2023 Управлінням державної міграційної служби України в Сумській області було підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами російської федерації. Обидві довідки на проживання відповідають дійсності та є чинними на теперішній час (а.с. 185).

Таким чином наявними у справі доказами безспірно підтверджується, що засновники товариства Позивача, будучи громадянами російської федерації, станом на час виникнення спірних відносин та розгляду справи, проживають на території України на законних підставах.

Станом на даний час посвідки на тимчасове і постійне проживання в Україні ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не скасовані, не анульовані, правомірність проживання вказаних осіб на території України не оспорюється, незважаючи на існування наданої відповідачем у справу ухвали від 06.08.22 про накладення арешту на майно ТОВ "Юпітер 9 Агросервіс" через розслідування злочинної діяльності за участі засновника товариства-позивача (а.с. 73-87).

За наявності відповідних підстав на банківські рахунки позивача, куди будуть перераховуватися кошти на виконання зобов`язань перед позивачем, в межах кримінального розслідування також може бути накладено арешт за рішеннями слідчих та судових органів.

Отже на товариство-Позивача не поширюється мораторій на виконання на його користь, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, як на користь особи- кредитора (стягувача), пов`язаного з державою-агресором згідно положень вказаної Постанови №187 від 3 березня 2022 р. «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації». За змістом Постанови її обмеження мораторієм не застосовуються до громадян Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, та юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, або виключно громадяни України та громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах.

Отже суд приходить до висновку, що станом на час вирішення спору є таким, що настав строк виконання зобов`язання для відповідача по повній оплаті товару на користь позивача. Законних підстав для звільнення відповідача від обов`язку сплатити кошти за товар по Договору судом не встановлено.

Оскільки розрахунок у добровільному порядку відповідачем не проведено, то з нього примусово слід стягнути на користь позивача 1 138 198,99 грн. залишку основного боргу за товар.

Ухвалою від 06.01.2023 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог в частині пені та 3% річних до стягнення відповідно 265060,04 грн. та 19552,08 грн., оскільки позивач врахував обґрунтоване заперечення відповідача про те, що у відповідності до умов п. 6.3. Договору початок прострочення зобов`язання по сплаті коштів у відносинах сторін слід рахувати після сплаву 30 банківських днів після реєстрації позивачем податкової накладної.

Обидві сторони згодні, що прострочення виконання зобов`язання по Договору слід рахувати з 30.03.2022 року.

Розрахунок пені, 3% річних та інфляційних з урахуванням зменшених позовних вимог (а.с. 160-161) є вірним та відповідачем не заперечений.

За правилами п.7.2. Договору Покупець у разі несвоєчасної оплати вартості товару сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленого та несвоєчасно оплаченого товару за кожний день прострочення оплати по день повної оплати заборгованості включно.

Цей розмір пені відповідає вимогам ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" .

Пунктом 7.3. Договору сторонами було спеціально погоджено, що відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за цим договором здійснюється протягом трьох років.

Ці положення при розрахунку нарахувань за прострочення оплати товару позивачем дотримані.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем не подано суду доказів проведення розрахунку за позовними вимогами в частині нарахувань за прострочення сплати боргу у добровільному порядку, то до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 150 824,35 грн. інфляційних втрат, 265 060,04 грн. пені, 19552,08 грн. як 3 % річних на підставі договору поставки запасних частин № 3Ч/Н/22-1 від 04.01.2022.

Судом 19.12.2022 отримано від відповідача заяву про зменшення розміру штрафних санкцій від 16.12.22 (а.с. 140), якою він просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, які нараховані позивачем відповідачу - на 99% та врахувати вагомі для цього обставини у взаємовідносинах сторін.

Розглянувши дане клопотання суд вважає, що воно не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 2 ст. 233 ГК України Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідач просить врахувати позицію Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 по справі № 902/417/18 про те, що суд може зменшувати як пеню, так і інфляційні та проценти річних, які нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Суд вже обґрунтував, що на позивача не поширюється мораторій на виконання на його користь боргових зобов`язань згідно виключень у Постанові КМУ № 187 від 03.03.2022 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку із військовою агресією російської федерації". Тому у відповідача не було підстав затримувати платежі на користь позивача за товар, який ним було фактично отримано.

Також суд враховує, що сторони між собою листувалися з приводу підтвердження законного проживання засновників Товариства-Позивача в Україні і відповідач отримав всі підтверджуючі документи з даного питання для прийняття рішення про оплату товару (а.с. 114-117).

Суд не погоджується із доводами відповідача про те, що нараховані позивачем неустойка та платежі за ст. 625 ЦК України можуть свідчити про отримання невиправданих прибутків для позивача, як для кредитора. Суд при цьому виходить з того, що позивач нарахував мінімально визначені законом суми пені, інфляційних та 3% річних, а у виникненні основного боргу винен виключно відповідач по справі.

Суд враховує, що відповідач визнає укладення між сторонами Договору поставки запчастин № ЗЧ/Н/22-1 від 04.01.2022, а отже визнає і власні зобов`язання за цим договором; відповідач отримав від позивача товар на суму 1138198,99 грн. і використав його на власну користь, скористався відстроченням платежу на 30 банківських днів. При цьому жодної суми на погашення боргу позивачу він не сплатив ні до звернення позивача до суду, ні в ході розгляду справи, також не запропонував позивачу варіанти мирного врегулювання спору.

Крім того, відповідач ніяким чином не враховує інтереси позивача, як кредитора, просячи зменшити санкційні нарахування на суму боргу на 99%.

Відповідач не вказав на власні причини невиконання ним обов`язку по сплаті боргу за товар, не надав докази своєї фінансової неспроможності та причин її виникнення, не повернув неоплачений товар позивачу, зайнявши позицію ухилення від виконання власних боргових зобов`язань.

Позивач обґрунтовано вказує, що на час укладення Договору між сторонами відповідач був повністю обізнаний із обсягом своєї відповідальності за порушення оплати товару по Договору та по закону, однак отримавши товар, свідомо допустив його неоплату. При цьому позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, понісши некомпесовані тривалий час витрати на набуття товару, який було поставлено відповідачу.

У відповідності до ч. 2,3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, клопотання відповідача від 16.12.2022 про зменшення розміру штрафних санкцій не спрямоване на балансування інтересів у сторін у виниклому спорі, свідчить про односторонню упереджену позицію відповідача, а тому до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, з урахуванням зменшення позовних вимог, позов підлягає до повного задоволення і з відповідача слід примусово стягнути на користь позивача 1 138 198,99 грн. залишку основного боргу, 150 824,35 грн. інфляційних втрат, 265 060,04 грн. пені, 19552,08 грн. як 3 % річних на підставі договору поставки запасних частин № 3Ч/Н/22-1 від 04.01.2022.

Оскільки позов задоволено повністю, то на підставі ч. 9 ст. 129 ГПК України, оскільки спір виник через неправильні дії відповідача, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 23 669,09 грн. на відшкодування сплаченого судового збору повністю.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський край" (ідентифікаційний код 25207363, м. Золотоноша, Черкаська область, вул. Обухова, 52/3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юпітер 9 Агросервіс" (ідентифікаційний код 38137023, м. Суми, вул. Курська, 147 оф. 6) - 1 138 198,99 грн. основного боргу, 150 824,35 грн. інфляційних втрат, 265 060,04 грн. пені, 19552,08 грн. як 3 % річних на підставі договору поставки запасних частин № 3Ч/Н/22-1 від 04.01.2022 та 23669,09 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2023 року

Суддя Н.М. Спаських