ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2023 р. м. Житомир Справа № 906/91/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.,

секретаря судового засідання: Стретович Н. К.

без участі представників учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Давидюк Наталії Миколаївни

за участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Коростишівської міської ради

до Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

про визнання недійсним договору оренди

ФОП Давидюк Наталія Миколаївна звернулася до Господарського суду Житомирської області з позовом до Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" про визнання недійсним з моменту вчинення договору оренди №272 від 31.12.2013, який укладений між сторонами щодо торгівельних майданчиків №92, 93, 103, 92/1 загальною площею 6,75 кв. м., 6,75 кв. м., 6,75 кв. м., 1,5 кв. м., місцезнаходження яких зазначене на плані розміщення торгівельних місць ринку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не будучи власником асфальтового покриття, не маючи дозволу громади на розпорядження ним, ввівши позивача в оману, порушуючи публічний порядок щодо використання комунального майна, незаконно виступив в якості його власника та не мав права передавати його в оренду іншим особам; відповідач не є ринком та не уповноважений розпоряджатись комунальним майном в своїх майнових інтересах, його дії порушують правовий режим використання комунального майна, з метою наповнення місцевого бюджету, що свідчить про порушення цим правочином публічного порядку.

Ухвалою від 24.01.2020 господарський суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання суду (а. с. 42 у т. 1).

04.02.2020 на поштову адресу суду від відповідача надійшов відзив від 31.01.2020, вих. №34 на позовну заяву з доданими до нього документами (а. с. 44 - 89 у т. 1).

Ухвалою від 12.03.2020 господарський суд залучив до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Коростишівську міську раду (а. с. 159, 160 у т. 1).

Ухвалою від 20.03.2020 господарський суд продовжив підготовче провадження по 23.04.2020, відклав розгляд справи у підготовчому провадженні, призначив наступне підготовче судове засідання на 23.04.2020 о 10:00 (а. с. 168 у т. 1).

Ухвалою від 04.06.2020 господарський суд зупинив провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 906/1077/19 (а. с. 21-22 у т. 2).

Ухвалою від 27.07.2022 господарський суд поновив провадження у справі на стадії підготовчого провадження, призначив підготовче засідання (а. с. 25 у т. 2).

Ухвалою від 29.11.2022 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а. с. 122 у т. 2).

Розгляд справи по суті неодноразово відкладався за клопотаннями позивача.

Ухвалою від 10.02.2023 господарський суд відклав розгляд справи на 23.02.2023 через оголошену повітряну тривогу по всій території України (а. с. 139 у т. 2).

Учасники справи в засідання суду не прибули, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

31.12.2013 між ФОП Давидюк Н. М. (орендар, позивач) та Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець, відповідач) укладено договір оренди №272 (далі - договір), предметом якого є торговельні майданчики №92, 93, 103, 92/1 загальною площею 6,75 кв. м., 6,75 кв. м., 6,75 кв. м., 1,5 кв. м., місцезнаходження яких зазначене на плані розміщення торгівельних місць ринку (а. с. 11, 12 у т. 1).

За п. 1.2 договору об`єкт оренди належить орендодавцеві на праві власності.

Згідно з п. 6.2 договору орендодавець гарантує, що на дату укладення договору об`єкт оренди може бути вільно переданий орендарю, об`єкт оренди не перебуває у спорі, не знаходиться в податковій заставі, жодних прав та претензій у третіх осіб щодо нього нема.

Договір укладено на один рік і діє з 01.01.2014 до 31.12.2014 включно (п. 6.1 договору).

Обґрунтовуючи підстави визнання недійсним договору позивач зазначає таке:

- відповідач, не будучи власником майна у вигляді асфальтового покриття, не маючи на нього жодних майнових прав та дозволу громади на розпорядження ним, ввівши позивача в оману, порушуючи публічний порядок щодо використання комунального майна, незаконно виступив в якості його власника та передав його в оренду іншим особам:

- відповідачу на території ринку площею 1.2 га належить тільки декілька об`єктів нерухомого майна загальною пл. 0,17 га (які не стосуються спірного правочину), інші 1,03 га ринкової площі, включаючи об`єкти оренди, становлять об`єкт благоустрою ліквідованого Колгоспного ринку м. Коростишева у вигляді асфальтового покриття земельної ділянки запасу, належної територіальній громаді м. Коростишева в особі Коростишівської міської ради, обставини чого встановлені у рішенні Господарського суду Житомирської області від 12.03.2019 у справі №906/41/19;

- всі об`єкти нерухомості та об`єкти благоустрою, включаючи асфальтове покриття ринку, зводились ще у 1984-1985 рр. Колгоспним ринком м. Коростишева, до якого ані відповідач, ані його попередники жодного відношення не мають, що встановлено судами під час розгляду справ №8/33"на", №906/207/17 та №906/41/19;

- відповідач, не будучи власником і користувачем земельної ділянки та асфальтового покриття, не сплачує громаді міста Коростишева орендну плату за фактичне використання такого майна та щорічного місцевого земельного податку в розмірі 13% від нормативної грошової оцінки, при цьому, позивач, будучи стороною оспорюваного правочину та членом громади міста Коростишева, задля наповнення місцевого бюджету, зацікавлений у поверненні всіх сплачених відповідачу коштів на виконання недійсного правочину, в дохід місцевого бюджету;

- оскільки відповідач не уповноважений розпоряджатись комунальним майном в своїх майнових інтересах, його дії порушують правовий режим використання комунального майна, унеможливлюють його законне використання комунальним підприємством "Міський ринок" з метою наповнення місцевого бюджету, що свідчить про порушення таким правочином публічного порядку.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд визнати недійсним з моменту вчинення договір оренди №272 від 31.12.2013.

У відзиві на позовну заяву від 31.01.2020, вих. №34 відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, з огляду, серед іншого, на таке (а. с. 44-90 у т. 1):

- за постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 у справі №906/282/17 з позивача стягнуто 34977,08 грн неустойки, а за рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.06.2019 у справі №906/163/19 стягнуто неустойку у розмірі 58404,36 грн;

- договір оренди може визнаватися недійсним і припиняється лише на майбутнє, оскільки при фактичному користуванні майном на підставі договору оренди застосовувати двосторонню реституцію неможливо;

- позивач не наводить жодного доказу про порушення саме його права, а також останнім порушено строк позовної давності

У поясненнях від 03.03.2020, вих. №03-26/529 третя особа вказала, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 12.03.2019 відмовлено у задоволенні позову про скасування рішення Коростишівської міської ради №602 від 18.12.2018 "Про прийняття на баланс Коростишівської міської ради основних засобів", згідно з яким прийнято на баланс об`єкт благоустрою у вигляді твердого змощення земельної ділянки асфальто-бетонним покриттям загальною площею 10200 кв.м., який розташований за адресою вул. Шевченка, 40, м. Коростишева; на виконання рішення виконавчого комітету Коростишівської міської ради №177 від 15.11.2019, останньою укладено договір №522 з ФОП Давидюк Н. М. про надання в оренду окремого елемента благоустрою - асфальто-бетонного покриття загальною пл. 22,95 кв.м., який розташований за адресою вул. Шевченка, 40, м. Коростишева; в межах розгляду справ №906/609/15 та №906/207/17 Господарським судом Житомирської області встановлено, що земельна ділянка за адресою: вул. Шевченка, 40, м. Коростишеві, є комунальною власністю м. Коростишева; факт самовільного заняття зазначеної земельної ділянки встановлено у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 у справі №906/1060/18, тому позовні вимоги просить задовольнити (а. с. 148-155 у т. 1; 62-105 у т. 2).

2. Щодо застосування строку позовної давності.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивачем порушено строк позовної давності (а. с. 44-90 у т. 1).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Нормами ч. 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Зважаючи на те, що позивач обґрунтовує позовні вимоги обставинами, встановленими рішенням Господарського суду Житомирської області від 12.03.2019 у справі №906/41/19, та які не могли бути відомі раніше, строк позовної давності позивачем не порушено.

3. Щодо позовної вимоги про визнання недійсним з моменту вчинення договору оренди №272 від 31.12.2013.

Як вбачається із матеріалів справи, вимоги позивача обґрунтовано обставинами, встановленими рішенням Господарського суду Житомирської області від 12.03.2019 у справі №906/41/19 за позовом Коростишівської районної спілки споживчих товариств про скасування рішення Коростишівської міської ради №602 від 18.12.2018, яким у задоволенні позову відмовлено та яке залишено в силі судами апеляційної та касаційної інстанції. Так, у справі №906/41/19 предметом її розгляду була законність рішення Коростишівської міської ради №602 від 18.12.2018 "Про прийняття на баланс Коростишівської міської ради основних засобів", яким прийнято на баланс міської ради об`єкт благоустрою території у вигляді твердого замощення земельної ділянки асфальтобетонним покриттям загальною площею 10200 кв.м за адресою: вул. Шевченка, 40 в м. Коростишеві з ринковою вартістю 214672,00 грн. За результатами розгляду цієї справи, суд дійшов висновку, що позивач не довів порушення його права внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

Зокрема Верховний Суд у постанові від 24.09.2019 у справі №906/41/19 наголосив, що скаржник не надав належних і допустимих доказів, які підтверджували би його право власності на спірне асфальтобетонне покриття, а тому немає підстав стверджувати, що внаслідок прийняття міськрадою рішення від 18.12.2018 № 602 порушено права Коростишівської районної спілки споживчих товариств, що, у свою чергу, могло би бути підставою для скасування цього рішення. Колегія суддів також погодилася із висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що доводи стосовно перебування спірного майна на балансі скаржника не є безспірною ознакою його права власності на спірне покриття. Акт, згідно з яким відповідне майно взято на баланс, не може свідчити про набуття права власності, не визначає підстав перебування майна у власності (володінні), його метою є визначення основних ознак майна належного його обліку (а с. 26 - 29 у т. 1).

Крім того, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 у справі №906/1060/18 за позовом Коростишівської міської ради до Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та Коростишівської районної спілки споживчих товариств, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Комунального підприємства "Міський ринок" Коростишівської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та заборону здійснювати незаконну діяльність ринку на самовільно зайнятій земельній ділянці, рішення Господарського суду Житомирської області від 17.06.2020 у справі №906/1060/18 скасовано.

Прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: зобов`язано Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та Коростишівську районну спілку споживчих товариств звільнити земельну ділянку на якій знаходиться асфальтобетонне покриття площею 10200 кв. м. за адресою: м. Коростишів, вул. Шевченка, 40, що використовується Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та Коростишівською районною спілкою споживчих товариств для організації ведення торгівельної діяльності за відсутності належним чином оформлених документів на землю. В іншій частині позову відмовлено (а. с. 67-75 у т. 2).

У свою чергу, з оспорюваного договору оренди №272 від 31.12.2013 вбачається, що предметом останнього є торгівельні майданчики №92, 93, 103, 92/1 загальною площею 6,75 кв. м., 6,75 кв. м., 6,75 кв. м., 1,5 кв. м., місцезнаходження яких зазначене на плані розміщення торгівельних місць ринку, а не асфальтобетонне покриття, як помилково стверджує позивач.

Крім того, суд зазначає, що встановленими у справі №906/41/19 обставинами не спростовано, що торгівельні майданчики є власністю Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок".

Крім того, правовідносини підприємства, що управляє ринком, та міської ради щодо асфальтобетонного покриття та земельної ділянки не впливають на предмет доказування у даній справі та не мають правового значення для спору, оскільки позивачем у даній справі є орендар за договором оренди, права та інтереси якого визначаються саме умовами договору, при цьому права та інтереси громади, якими обґрунтовано позовні вимоги, жодного відношення не мають до вказаних договірних відносин.

Положення ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину.

За приписами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі суддів КГС від 07.04.2021 у справі № 910/1255/20, від 21.04.2021 у справі № 904/5480/19 та від 29.06.2021 у справі №916/2040/20).

У позовній заяві позивач не зазначив, на захист яких порушених прав подав позов про визнання недійсним спірного договору, укладеного на 1 рік (з 01.01.2014 по 31.12.2014). З огляду на недоведеність наявності порушеного права позивача, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

4. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

За ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

5. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Приписами ч. 2 ст.123 ГПК України унормовано, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У зв`язку з відмовою у позові, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 03.03.23

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2, 3 - позивачу на електронні адреси представника: ІНФОРМАЦІЯ_2

ІНФОРМАЦІЯ_1

4 - відповідачу на електронну адресу:

5 - Коростишівській міській раді на електронну адресу: