ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2023 Справа № 914/1914/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В., за участю секретаря судового засідання Пришляк М.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Меценат,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Агролайф Корми,

про стягнення заборгованості в розмірі 376 712,77 грн.

представники сторін:

від позивача : не з?явився;

від відповідача: Харченюк І.С.;

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Меценат до Товариства з обмеженою відповідальністю Агролайф Корми про стягнення 376 712,77 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

Ухвалою від 30.01.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті на 20.02.2023.

В судове засідання 20.02.2023 з`явився представник відповідача, позивач явку уповноваженого представника не забезпечив.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи та прийняття рішення, в судовому засіданні 20.02.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Позиція позивача

Позивач обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №126-МЦ у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 253 612,00 грн. На основну суму заборгованості нараховано пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати.

Позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, у зв`язку з частковим погашенням основної заборгованості в розмірі 20 000,00 грн.

У відповіді на відзив, позивач погодився з доводами відповідача в частині обрахування строків стягнення пені та її розміром 34 202,52 грн.

Позиція відповідача

Відповідач основну заборгованість визнав. В частині стягнення пені, трьох відсотків та інфляційних втрат відповідач надав контррозрахунок, однак в подальшому в цій частині просив позов залишити без розгляду у відповідності до поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

08 червня 2021 року сторонами укладено договір поставки №126-МЦ.

Згідно п.1.1 Договору Позивач зобов`язується передати у власність Відповідачеві Товар: продукція переробки кукурудзи, а Відповідач зобов`язується оплатити Товар та прийняти його на умовах згідно Договору.

Відповідно п.1.2. кількість, ціна, асортимент Товару узгоджуються Сторонами та вказуються у рахунку-фактурі та видатковій накладній на кожну відповідну партію Товару.

Згідно п.4.2. Відповідач здійснює оплату за Товар на умовах відстрочки платежу не більш як на чотирнадцять календарних днів з моменту отримання Товару (у будь-якому разі до отримання нової партії Товару) шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позивача на підставі відповідного рахунку-фактури останнього на Товар/партію Товару.

Моментом отримання Товару є дата підписання Сторонами видаткової накладної на Товар.

Протягом дії Договору Позивач поставив Відповідачеві Товар загальною вартістю 1 279 612,00 грн.

Станом на 14 січня 2022 року заборгованість Відповідача склала 354 612,00 грн.

Позивач надіслав Відповідачу Вимогу від 14 січня 2022 року про сплату заборгованості в розмірі 354 612,00 грн за вищевказаним Договором, яку Відповідач отримав 01.02.2022 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

У відповідь на вищевказану Вимогу Відповідач власним Гарантійним листом від 31.01.2022 вих.№120 визнав заборгованість в розмірі 354 612,00 грн та гарантував її сплату до 18.02.2022 включно.

Відповідач 18.02.2022 здійснив часткову сплату боргу в розмірі 50 000,00 грн.

08 червня 2022 року Позивач звертатися до Відповідача з повторною Вимогою про сплату заборгованості (вих. №19) в розмірі 304 612,00 грн (триста чотири тисячі шістсот дванадцять гривень 00 коп.).

Згідно п.2.9. Договору Відповідач набуває право власності на отриманий товар з моменту оформлення товарно-транспортної накладної, підписання Сторонами відповідної видаткової накладної та оплати Товару згідно відповідного рахунку-фактури.

Відповідач залишив Вимогу Позивача про сплату заборгованості від 08.06.2022 вих. №19 без відповіді, хоча отримав дану Вимогу 21.06.2022 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Станом на 08 серпня 2022 року за Відповідачем рахується заборгованість перед Позивачем за Договором поставки від 08.06.2021 №126-МЦ в розмірі - 253 612,00 грн. В ході розгляду справи відповідачем частково погашена заборгованість, а позивачем в цій частині зменшено позовні вимоги. Основна заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 233 612,00 грн. Факт наявності заборгованості Відповідач визнав.

ОЦІНКА СУДУ

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами не заперечується факт заборгованості Відповідача перед Позивачем в розмірі 253 612,00 грн. станом на момент подання позовної заяви. У зв`язку з частковою оплатою заборгованість становить 233 612,00 грн.

Зважаючи на те, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за товар, отриманий Відповідачем згідно видаткових накладних ПР-0000080 від 24.09.2021 та ПР-0000085 від 19.10.2021, Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту повної оплати вартості товару згідно вищевказаних видаткових накладних, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем.

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником щодо оплати вартості товару, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З наведеного випливає, що обов`язковою умовою виникнення права на нарахування пені є викладення в договорі умови (пункту) про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені, підстави для її застосування та розмір, або наявність законодавчого акту, який визначає обов`язок та умови сплати пені.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню сумі 61 448,81 грн. Відповідач подав контррозрахунок пені з яким погодився позивач. Судом проведено розрахунок пені та встановлено, що зазначена в контррозрахунку сума пені є вірною та підлягає стягненню на користь позивача 34 202,52 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після проведеного судом перерахунку розмір 3% річних повинен становити 6 642,38 грн, інфляційних втрат 47 826,32 грн.

Відповідач в заяві вх. №4238/23 від 17.02.2023 визнав позовні вимоги в частині основної заборгованості, а в решті позовних вимог просив залишити без розгляду відповідно до поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог. З приводу даної заяви суд зазначає, що відповідач помилково дійшов висновку про стягнення позивачем виключно основного боргу, оскільки в даній заяві йде мова про зменшення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості, щодо пені, трьох відсотків річних та інфляції такі залишаються без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 233 612,00 грн основного боргу, 6 642,38 грн 3% річних, 47 826,32 грн інфляційних втрат та 34 202,52 грн пені. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог. На підставі п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивач вправі звернутись з клопотанням про повернення судового збору в частині зменшення позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми» (с. Давидів, вул. Львівська, буд. 2А, Пустомитівський район, Львівська область, ідентифікаційний код 36874925) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меценат» (вул. Миру, 173, смт. Турбів, Вінницький р-н, Вінницька обл., ) заборгованість в розмірі 322 283,22 грн., із розрахунку:

- основний борг: 233 612,00 грн.;

- пеня - 34 202,52 грн.;

- три проценти річних 6 642,38 грн.;

- інфляційні втрати 47 826,32 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Корми» (с. Давидів, вул. Львівська, буд. 2А, Пустомитівський район, Львівська область, ідентифікаційний код 36874925) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меценат» (вул. Миру, 173, смт. Турбів, Вінницький р-н, Вінницька обл., ) судовий збір в розмірі 4 834,25 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.02.2023.

Суддя Горецька З.В.