ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

28 лютого 2023 року Справа № 906/423/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Бучинська Г.Б.

представники учасників справи не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу Відповідача - ОСОБА_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 17.10.2022 повний текст якого складено 17.10.2022 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом Керівника Коростишівської окружної прокуратури в інтересах держави,

в особі Державної служби України з безпеки на транспорті

до ОСОБА_1 с.Кропивня Коростишівського р-ну Житомирської обл.

про стягнення 18 546 грн 91 коп. плати за проїзд,-

У червні 2022 року Керівник Коростишівської окружної прокуратури звернувся до госпо-дарського суду Житомирської області з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі в тексті Укртрансбезпека) до ОСОБА_1 про стягнення 18546,908 грн плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.(арк.справи 1-19).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 17.10.2022 у справі №906/423/22 позов повністю задоволено. Постановляючи рішення господарський суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення вагових характеристик транспортного засобу відповідача докумен-тально підтверджений та здійснений відповідно до п.п. 30, 31-1 постанови КМУ №879 від 27.06. 2007, а відтак відомості щодо величини процентного перевищення допустимих вагових параметрів дали підстави для застосування п.21 Порядку (у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2% подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування) щодо нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами загаль-ного користування.(арк.справи 125-128).

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Відповідач подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 17.10.2022 у даній справі та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.(арк.справи 132-134).

Обґрунтовуючи скаргу, Відповідач зазначає, що рішення господарського суду першої інс-танції є незаконним, ухваленим із неправильним застосуванням норм матеріального права. Наголошує, що ОСОБА_1 вперше повідомлено про нарахування та обов`язок сплатити заборгованість в сумі 569,85 Євро, що еквівалентно 18546,91 грн листом №5814/83.1/24-22 від 27.01.2022, який вона отримала лише 15.02.2022, а 12.08.2022 отримала позовну заяву про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування. А оскільки пункти Порядку на які посилається Позивач та місцевий господарський суд в рішенні від 17.10.2022 виключені на підставі постанови КМУ №79 від 02.02.2022, то застосування їх судом першої інстанції є свідченням порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.01.2023р. відкрито апеляційне провадження у справі №906/423/22 та поновлено строк на оскарження. Крім того, встановлено Позивачу строк для подання суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) скаржнику копії відзиву протягом 10 днів з дня вручення ухвали, а також ухвалено розглядати апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.(арк.справи 150).

18.01.2023р. на адресу суду надійшов відзив Прокурора, у якому він заперечує проти задо-волення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.(арк. справи 152-156).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесу-ального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2020, на підставі направлення на рейдову перевірку №010791 від 21.07.2020 та відповідних графіків роботи стаціонарного пункту габаритно-вагового контролю на ІІІ квартал 2020 року (арк.справи 31-34), посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Житомирській області проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, зокрема марки Renault, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепом марки Kassbohrer, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області №940 від 13.07.2022 згідно бази даних територіального сервісного центру 1841 за гр. ОСОБА_1 зареєстровано транспортні засоби: Renault, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; Kassbohrer, реєстраційний номер НОМЕР_2 .(арк.справи 74).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 23.05.2018 була суб`єктом підприємницької діяльності та здійснювала діяльність за КВЕД 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт (основний)». Проте, як встановлено місцевим господарським судом, припинила підприємницьку діяльність 30.12.2020 на підставі власного рішення.(арк.справи 78).

В ході перевірки транспортного засобу посадовими особами Управлінням Укртранс-безпеки в Житомирській області, у присутності водія транспортного засобу ОСОБА_2 було складено акт №223394 від 01.08.2020р.(арк.справи 82).

Під час перевірки встановлено порушення п.20.5 Правил дорожнього руху та ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевезення вантажу з перевищенням вагових норм без відповідного дозволу 48,67 тон при допустимих 22,0 т, відповідальність за які передбачена ч.1 абз.16 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Матеріалами справи стверджено, що посадовими особами Управлінням Укртрансбезпеки в Житомирській області, за результатами перевірки було також складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №033189 від 01.08.2020 та виготовлено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №048536 від 01.08.2020.(арк. справи 84, 85).

На підтвердження перевищення транспортним засобом Renault, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепом марки Kassbohrer, реєстраційний номер НОМЕР_2 вагових норм Прокурором було надано квитанцію вагового зважування від 31.07.2020р. о 23 год.56 хв., згідно якої загальна вага транспортного засобу склала 48,57 тонн.(арк.справи 86).

Згідно розрахунку №223394 від 01.08.2020 Відповідачу нараховано 569,85 Євро плати за проїзд великогабаритним транспортом автомобільними дорогами загального користування.(арк. справи 83).

01.09.2020р. Управлінням Укртрансбезпеки у Житомирській області винесено припис №0072452 відносно ОСОБА_1 щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт, в якому повідомлено про необхідність внесення до 15.09.2020 плати за проїзд за результатами перевірки проведеної 01.08.2020.(арк.справи 91).

Постановою від 01.09.2020 №207526 ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відпові-дальності за порушення приписів ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у вигляді штрафу в сумі 34000,00 грн та направлено на адресу Відповідача: 12533, Житомирська обл, Коростишівський р-н, с.Кропивня, вул.Молодіжна, буд.8.(арк.справи 93,94).

Після спливу строку на добровільне виконання вищезазначеної постанови від 01.09.2020, листом №87890/21/24-20 від 10.11.2020 відправлено на виконання до Коростишівського РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).(арк. справи 93, 95).

05.01.2021 Подільським регіональним управлінням Укртрансбезпеки винесено постанову №216640 про притягнення ФОП Станчик Я.Б. до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 680 грн за невиконання припису та направлено її Станчик Я.Б. на адресу: АДРЕСА_1 .(арк.справи 96, 97).

Листом від 15.02.2021 Позивач надіслав Житомирській обласній прокуратурі матеріали відносно ОСОБА_1 (арк.справи 80-81).

22.02.2021 Прокурор надіслав до Подільського регіонального управління Укртрансбезпеки лист про необхідність надання інформації про порушення перевізником ФОП Станчик Я.Б. вимог законодавства про автомобільний транспорт та стягнення плати за проїзд (арк.справи 79).

27.01.2022 Відділом державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби безпеки на транспорті було надіслано ФОП Станчик Я.Б. повідомлення про необхідність сплати плати за проїзд в сумі 569,85 Євро.(арк.справи 100-101).

08.02.2022 Коростишівською окружною прокуратурою направлено лист до Подільського регіонального управління Укртрансбезпеки щодо надання інформації про вжиті заходи щодо стягнення з ФОП Станчик Я.Б. плати за проїзд.(арк.справи 104).

У відповідь на запит Прокурора 15.02.2022 Відділом державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби безпеки на транспорті було направлено Корости-шівській окружній прокуратурі лист №602/821/23-22, де вказало, що позов до ФОП Станчик Я.Б. самостійно Управлінням подаватися не буде.(арк.справи 105).

В подальшому 19.05.2022 Подільське регіональне управління Укртрансбезпеки надіслало Прокурору лист, в якому зазначило про відсутність фінансування та відповідно можливості звернутися до суду з позовом до ФОП Станчик Я.Б.(арк.справи 106-107).

24.06.2022 Коростишівською окружною прокуратурою надіслано Подільському регіональ-ному управлінню Укртрансбезпеки повідомлення в порядку ст.23 Закону України «Про прокура-туру» про вжиття заходів представницького характеру для поновлення порушених інтересів держави, шляхом звернення до суду в інтересах управління з позовом до ФОП Станчик Я.Б. (арк.справи 108).

Вважаючи, що через несплату Відповідачем коштів за проїзд великоваговим транспорт-ним засобом автомобільними дорогами загального користування інтересам держави завдано шкоди, Прокурор позвався в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення зі Станчик Я.Б. 18546,908 грн нарахованої плати.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Житомирської області від 17.10.2022 позов задоволено повністю.(арк.справи 125-128).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Розглядаючи апеляційну скаргу колегія суддів виходить з того, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрун-товує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом даного спору є матеріально-правова вимога про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України (надалі в тексті ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи оспорюване рішення, колегія суддів не вбачає впливу на дотримання прин-ципу рівності сторін через участь прокурора у даній справі з огляду на наступне.

Колегія суддів зауважує, що за наслідками розгляду справи №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 вирішила виключну правову проблема щодо таких питань: 1) чи повинен прокурор доводити бездіяльність компетентного органу або ж достатньо простого посилання на таку бездіяльність у позові при обґрунтуванні підстав для представництва; 2) якими доказами прокурор має доводити бездіяльність компетентного органу; 3) чи зобов-язаний прокурор перед зверненням до суду з`ясовувати причини бездіяльності такого органу або ж достатньо доведення самого факту бездіяльності без зазначення і доведення суду її причин.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійнює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повнова-ження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість від-реагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке не законно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Матеріалами справи стверджено, що Прокурор звертався до Начальника Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки та Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) із запитом щодо встановлення наявності підстав для вжиття заходів представницького характеру щодо вчиненого порушення перевізником ФОП Станчик Я.Б. за недотримання нею вимог законодавства про автомобільний транспорт, стягнення плати за проїзд у сумі 569,85 Євро.(арк.справи 23,46) У відповідь на запит прокуратури, Відділ державного нагляду (контролю) у Житомирській області просив прокуратуру вжити заходи прокурорського реагування зі стягнення в дохід Державного бюджету України грошових коштів у вищевказаних спірних правовідносинах, а також зазначено, що самостійно Відділом позов подаватися не буде. Крім того, від Укртрансбезпеки на адресу прокуратури надійшла відповідь, що в межах фінансування не планується подавати позов до суду до ФОП Станчик Я.Б.

Враховуючи бездіяльність Укртрансбезпеки щодо звернення до суду з позовом про стяг-нення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транс-портним засобом зі Станчик Я.Б. в сумі 569,85 Євро, що еквівалентно 18546,908 грн та враховуючи відсутність добровільної сплати, Прокурор у червні 2022 року звернувся із даними позовом до суду.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затверджене постановою Кабінету міністрів України від 11.02.2015 №103 (надалі в тексті Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з пп.3 п.4 Положення, до основних завдань Укртрансбезпеки належить здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.8 Положення).

Підпунктами 2, 15, 27 п.5 Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законо-давства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд авто-мобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

З наведеного слідує, що Укртрансбезпека виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення вагових або габаритних параметрів транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Частиною 7 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що Централь-ний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема: державний нагляд і контроль за дотриманням авто-мобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транс-порті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування, у разі виявлення порушень, та вжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механіз-мів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» відповідно до ч.12 ст.6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні переве-зення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з ч.14 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом міністрів України (ч.17 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою КМУ №879 від 27.06.2007 (далі Порядок №879), пунктом 3 якого встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Пунктами 3, 6 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті №1567 передбачено, що зупинення транспортного засобу здійснюється для проведення рейдової перевірки посадовою особою в будь-який час на маршруті руху, а у разі виявлення порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів посадові особи складають акти за формою згідно з додатками 2 і 3 до цього Порядку.

Частини 1 та 4 статті 48 даного Закону передбачають, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше 7 відсотків.

Статею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» встановлено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом міністрів України.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом міністрів України.

Відповідно до п.3, п.п.15, 27 п.5, абз.1 п.8 постанови КМУ від 26.06.2015 №592 «Про деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті», ст.29 Закону України «Про дорожній рух», п.31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів Уктрансбезпека здійснює функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення норма-тивів допустимої ваги транспортного засобу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевіз-ник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Постановою Кабінету міністрів України від 18.01.2001 №30 затверджено Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (далі Правила), які встановлюють єдині вимоги до проїзду велико-габаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Згідно з п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою КМУ від 18.01.2001 №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважа-ється великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху (затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, з наступними змінами), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеро-возів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеро-возів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Габаритно-ваговий контроль, згідно п.2 Порядку №879 це контроль за проїздом велико-вагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транс-портних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотриманий визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; попередній габаритно-ваговий контроль це визначення параметрів велико-вагового та/або великогабаритного транспортного засобу для встановлення наявності переви-щення нормативів на стаціонарних пунктах; точний габаритно-ваговий контроль визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.

У разі наявності підозри щодо перевищення нормативних габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, працівники пунктів габаритно-вагового контролю проводять його повторне зважування.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.

У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверд-жених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, перевізником визначено фізичну або юридичну особу суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Матеріалами справи стверджено, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області в ході проведення габаритно-вагового контролю 01.08.2020 встановлено факт перевезення вантажу транспортними засобами марки Renault, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепом марки Kassbohrer, реєстраційний номер НОМЕР_2 із перевищенням вагових параметрів, без відповідного дозволу або документа про внесення плати за проїзд велико-вагових транспортних засобів.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб марки Renault, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепом марки Kassbohrer, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 відповідно до довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області №940 від 13.07.2022 згідно бази даних територіального сервісного центру 1841.

На момент здійснення перевірки, 01.08.2020 Відповідач була діючим суб`єктом підпри-ємницької діяльності та здійснювала діяльність за КВЕД 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт (основний)».

Як вже зазначалося, перевіркою виявлено порушення перевезення вантажу з перевищенням вагових норм 48,67 тонн при допустимих 22,0 тонн без відповідного дозволу, за наслідками якої, відповідно до розрахунку №223394 від 01.08.2020, Відповідачу нарахована плата в сумі 569,85 Євро, що станом на дату здійснення розрахунку за офіційним курсом Національного Банку України становить 18546,908 грн.

Судом апеляційної інстанції береться до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 06.06.2018 у справі №820/1203/17, а саме, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговими транспортними засобами є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

За частиною першої статті 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до частин другої та третьої статті 225 ГК України, законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №917/210/19 та від 12.02.2020 у справі №926/16/19.

Пунктами 37, 41 Порядку №879 визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-ваго-вого контролю несуть відповідальність згідно із законодавством, а дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Разом з тим Відповідачем не було надано жодних доказів на спростування факту переви-щення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який перебуває в його користу-ванні. Відповідачем не надано також доказів оскарження в установленому порядку дій Позивача щодо фіксування правопорушення та нарахування стягуваної суми збитків.

З огляду на вищевказане, на переконання колегії суддів, Відповідач порушив вимоги Закону України «Про автомобільний транспорт», що має своїм наслідком спричинення державі збитків у вигляді некомпенсованого руйнування автомобільних доріг.

Зазначене стверджується актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №033189 від 01.08.2020 та довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю №048536 від 01.08.2020.

Перевіривши розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, судом встановлено, що розрахунок відповідає правовим приписам. Так, розмір плати за проїзд визначено у відповідності до вимог зазначених вище норм Порядку №879 та відповідно до Ставок плати за проїзд авто-мобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (затверджені постановою КМУ від 27.06.2007 №879). Сума, заявлена до стягнення з Відповідача, була обчислена з урахуванням курсу гривні до євро. Відповідно до розрахунку за перевищення вагових параметрів відповідачу нараховано 569,85 Євро, що становить 18546,908 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що при проведенні габаритно-вагового контролю, складання відповідної довідки, акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, здійсненні розрахунку плати за проїзд, посадові особи Управління Укртрансбезпеки діяли на підставі та у спосіб, встановлений чинним законодавством на час виникнення правопорушення, а тому діяли з дотриманням вимог чинного законодавства.

Також колегією суддів враховано, що ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи Відповідачем не надано, а в матеріалах справи відсутні докази погашення вказаної заборгованості в добровільному порядку.

Натомість основним твердженням Скаржника є те, що її вперше було повідомлено про нарахування та обов`язок сплатити заборгованість у сумі 569,85 Євро, що еквівалентно 18546,91 грн листом №5814/83.1/24-22 від 27.01.2022, який вона отримала лише 15.02.2022. А з огляду на те, що пункти Порядку №879 на які посилався Позивач та місцевий господарський суд виключені на підставі постанови КМУ №79 від 02.02.2022 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо здійснення габаритно-вагового контролю та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов КМУ», то в силу положень ст.58 Конституції України не можуть застосовуватися до Скаржника.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи Апелянта з огляду на таке.

В матеріалах справи міститься припис №0072452 від 01.09.2020 відносно ОСОБА_1 щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт, в якому повідомлено про необхідність внесення до 15.09.2020 плати за проїзд.

Постановою від 01.09.2020 №207526 ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відпо-відальності за порушення приписів ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у вигляді штрафу в сумі 34000,00 грн. Зазначену постанову направлено відповідачу, а після спливу строку на добровільне виконання, 11.10.2020 відправлено на виконання до Коростишівського РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельниць-кий).

Подільським регіональним управлінням Укртрансбезпеки 05.01.2021 винесено постанову №216640 про притягнення ФОП Станчик Я.Б. до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 680 грн за невиконання припису та направлено її Станчик Я.Б.

Поруч з цим, 03.09.2020 для ФОП Станчик Я.Б. направлено лист №66538/24/24-20 від 02.09.2020 з додатками, а саме: копія постанови №207526 від 01.09.2022, припис №0072452 від 01.09.2020, копія рахунку №223394 від 01.08.2020 за адресою: 12533, Житомирська обл, Корости-шівський район, с.Кропивня, вул.Молодіжна, буд.8, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення 10.09.2020.(арк.справи 40, 45). Дану поштову адресу вказує і Апелянт при подані до суду апеляційної інстанції своєї скарги.

Крім того, лист №5814/83.1/24-22 від 27.01.2022 про який зазначає Апелянт, надсилався за тією ж адресою Боржника, що і інша кореспонденція від Укртрансбезпеки.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів відхиляє доводи Скаржника про необізнаність наявності у неї заборгованості по сплаті

Щодо тверджень Скаржника втрати чинності положень Порядку №879, то колегія суддів звертає увагу, що позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст.58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідаль-ність особи. Такі норми поширюють свою дію тільки на ті відносини, що виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (абз. 2, 4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №1-зп/1997 від 13 травня 1997 року).

Отже, стосовно дії нормативно-правового акта у часі, доцільно зробити висновок про те, що судом під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення спірних правовідносин, тобто у спірних правовідносинах у 2020 році.

Враховуючи все вищевикладене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та правомірно стягнув з Відповідача на користь Позивача плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі 18546,908 грн.

Всі доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомір-ність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобов`язань Відповідача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про підставність заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визна-ються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 129, 232, 233, 240, 270, 275, 276, 282, 284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 17.10.2022 у справі №906/423/22 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню до Верхов-ного Суду за виключенням випадків, передбачених ст.287 ГПК України.

3. Матеріали справи №906/423/22 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Бучинська Г.Б.