ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2023 р. Справа№ 910/9782/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко А.І.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 01.02.2023.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Санворд Київ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20 (суддя Мельник В.І., повний текст рішення складено 25.03.2022)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транселектромонтажбуд"

до Київської міської ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

Товариства з обмеженою відповідальністю та іноземними інвестиціями "Санворд-Україна"

Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

Товариства з обмеженою відповідальністю "Санворд Київ",

про визнання незаконним і скасування рішення, визнання права на оформлення в оренду земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» звернулось до господарського суду з позовом до Київської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 29.04.2010 №610/4048 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 28.07.2000 №63-6-00003» (далі - Спірне рішення), визнання за позивачем права на оформлення в оренду земельної ділянки по вул. Зрошувальна, 17 у Дарницькому районі м. Києва розміром 2,8339 га, кадастровий номер: :63:324:010 (далі - спірна земельна ділянка) для експлуатації та обслуговування адміністративного будинку та виробничо-складських приміщень у межах, які перенесені в натуру (на місцевість).

Позов мотивований тим, що Спірне рішення порушує принцип єдності юридичної долі орендованої земельної ділянки й розташованих на ній об`єктів нерухомості, закріплений у статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, та порушує права позивача як нового власника нерухомого майна, розташованого на орендованій земельній ділянці, придбаного позивачем у Закритого акціонерного товариства «Транселектромонтаж».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2020, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2021, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного суду від 18.08.2021 у справі №910/9782/20, касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 у справі №910/9782/20 скасовано. Справу №910/9782/20 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 29.04.2010 №610/4048 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 28.07.2000 №63-6-00003».

Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» право на оформлення в оренду земельної ділянки розташування якої вул. Зрошувльна, 17 у Дарницькому районі м. Києва, розміром 2,8339 га, кадастровий номер::63:324:010 для експлуатації та обслуговування адміністративного будинку та виробничо-складських приміщень у межах, які перенесені в натуру (на місцевість).

Стягнуто з Київської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» судовий збір в розмірі 4204 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Транселектромонтажбуд» є законним землекористувачем земельної ділянки по вул. Зрошувальна, 17 з кадастровим номером :63:324:010, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Київська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову. Судові витрати покласти на позивача.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин судом, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги Київської міської ради зводяться то наступного:

- рішення суду не містить оцінки доводів Київської міської ради, судом не досліджено належним чином зібрані у справі докази та не встановлено обставини, що входять до предмету доказування;

- позивачем не доведено факту порушення його прав зі сторони Київської міської ради та обрано неправильний спосіб захисту.

20.07.2022 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А.І., Куксов В.В.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/9782/20 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 26.07.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/9782/20 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Крім того, не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення ухвалене за неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ» є власником нерухомого майна, що розташоване на спірній земельній ділянці і такі обставини не підлягають доказуванню, оскільки є преюдиційними, що не було враховано судом першої інстанції;

- позивачем пропущено строк позовної давності, а судами не встановлено обставин, які перешкоджали своєчасно звернутись до суду, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

10.08.2022 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді доповідачу) (складу суду) від 15.08.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ» передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А.І., Куксов В.В.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/9782/20 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 30.08.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

12.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/9782/20.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 15.09.2022 поновлено Київській міській раді пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 19.10.2022.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 15.09.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20. Прийнято до спільного розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ» та апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 19.10.2022.

28.09.2022 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ» надійшов відзив на апеляційну скаргу Київської міської ради, у якому скаржник погоджується з доводами апеляційної скарги Київської міської ради.

03.10.2022 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» надійшов відзив на апеляційні скарги, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційних скарг, просить залишити їх без задоволення, зазначаючи зокрема наступне:

- обставини у справі №910/1566/19, на яку посилаються скаржники, не є преюдиційними для даної справи, оскільки предмет дослідження відрізняється;

- оскільки у ЗАТ «Транселектромонтаж» право на земельну ділянку припинилося відповідно до статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України внаслідок набуття ТОВ «Транселектромонтажбуд» права власності на майновий комплекс, тому Київська міська рада не мала правових підстав для прийняття Рішення №610/4048;

- строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки про обставини, що стали підставою для звернення до суду з даним позовом, позивач дізнався у 2019 році.

03.10.2022 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» надійшла заява про відвід судді Куксова В.В., мотивована необхідністю виключення обставин, які можуть поставити під сумнів неупередженість судді при розгляді справи та забезпечення довіри до судової влади України, а також виключити суб`єктивні підстави для сумніву заявника в неупередженості суду.

Крім того, 03.10.2022 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» надійшла заява про відвід судді Шаптали Є.Ю., мотивована необхідністю виключення обставин, які можуть поставити під сумнів неупередженість судді при розгляді справи та забезпечення довіри до судової влади України, а також виключити суб`єктивні підстави для сумніву заявника в неупередженості суду.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3127/22 від 04.10.2022, відповідно до рішення зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2022, з метою дотримання передбачених законом процесуальних строків розгляду вищевказаної справи, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2022 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2022 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за раніше визначеною датою та часом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2022 визнано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» про відвід судді Північного апеляційного господарського суду Шаптали Є.Ю. від розгляду справи №910/9782/20 - необґрунтованою. Ухвалено передати справу №910/9782/20 для вирішення питання про відвід судді в порядку, встановленому ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2022 (колегією суддів у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Шапран В.В., Буравльов С.І.) відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» про відвід судді Північного апеляційного господарського суду Шаптали Є.Ю. від розгляду справи №910/9782/20.

Також 12.10.2022 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» надійшла заява про відвід судді Яковлєва М.Л., мотивована необхідністю виключення обставин, які можуть поставити під сумнів неупередженість судді при розгляді справи та забезпечення довіри до судової влади України, а також виключити суб`єктивні підстави для сумніву заявника в неупередженості суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 визнано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» про відвід судді Північного апеляційного господарського суду Яковлєва М.Л. від розгляду справи №910/9782/20 - необґрунтованою. Ухвалено передати справу №910/9782/20 для вирішення питання про відвід судді в порядку, встановленому ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

18.10.2022 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю та іноземними інвестиціями «Санворд-Україна» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи-1, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю та іноземними інвестиціями «Санворд-Україна» підтримало позицію апеляційних скарг та просить розглянути справи без його участі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2022 (колегією суддів у складі: головуючий суддя Пашкіна С.А., судді Шапран В.В., Буравльов С.І.) відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Транселектромонтажбуд» про відвід судді Яковлєва М.Л. у справі №910/9782/20.

Головуючий суддя Шаптала Є.Ю. з 26.10.2022 по 10.11.2022 перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 розгляд апеляційних скарг Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 призначено на 07.12.2022.

06.12.2022 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ» надійшли додаткові письмові пояснення, у якому скаржник наводить свої заперечення проти доводів, викладених позивачем у відзиві.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2022 відкладено розгляд справи за апеляційними скаргами Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20 на 01.02.2023.

В судове засідання 01.02.2023 з`явились представники позивача, відповідача, третьої особи-2 та третьої особи-3.

Представник третьої особи-1 в судове засідання не з`явився, водночас судом враховано подане ним клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, з огляду на подане клопотання третьою особою-1 про розгляд справи без участі її представника, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу за відсутності представника третьої особи-1 за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Пунктом 8 рішення Київської міської ради від 23.09.1999 № 27/529 «Про оформлення права користування земельними ділянками» оформлено дочірньому підприємству «Транселектромотаж» право тимчасового довгострокового користування на умовах оренди строком на 24 роки земельною ділянкою площею 2,83 га для експлуатації та обслуговування адміністративного будинку та виробничо-складських приміщень на вул. Зрошувальній, 17 у Дарницькому районі у зв`язку з передачею на баланс дочірнього підприємства основних фондів відповідно до реєстру від 1997 року за рахунок земель, відведених згідно з рішеннями виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 19.05.1959 № 787 «Про відвод тресту «Променергоавтоматики» земельної ділянки під будівництво промислово-складської бази в Дарницькому районі» та від 02.10.1972. № 1563 «Про закріплення за Київським управлінням механізації №428 Міністерства монтажних та спеціальних робіт УРСР земельної ділянки по вул. Ремонтній у Дарницькому районі.

На виконання вказаного рішення між Київською міською радою та дочірнім підприємством Транселетромонтаж» укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів від 28.07.2000 № 63-6-00003 (далі - Договір).

Пунктом 1 Договору передбачено, що Орендодавець, на підставі рішення Київради від 23.09.1999 за № 27/5329, передає, а Орендар приймає в оренду на 24 роки земельну ділянку, місце розташування якої вул Зрошувальна, 17 у Дарницькому районі м. Києва, розміром 2,8339 га для експлуатації та обслуговування адміністративного будинку та виробничо-складських приміщень у межах, які пренесені в натуру (на місцевість) і зазначені на плані, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 15 Договору визначено, що перехід права власності на земельну ділянку до третьої особи не є підставою для зміни умов або розірвання цього Договору.

Реорганізація юридичної особи - Орендаря є підставою для перегляду умов цього договору оренди за вимогою Орендодавця (пункт 16 Договору).

Відповідно до витягу з автоматизованої системи ведення земельного кадастру м. Києва, наданого листом Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.03.2010 № 1270, станом на 26 березня 2010 місце розташування об`єкту нерухомості (будівлі, споруди): м. Київ, р-н Дарницький, вул. Зрошувальна, 17, документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою - договір оренди від 28.07.2000 № 63-6-00003, кадастровий номер - :63:324:010, площа земельної ділянки 28339 кв.м.

26.03.2010 між Закритим акціонерним товариством «Транселектромотаж», який є правонаступником дочірнього підприємства «Транселектромотаж», та Товариством «Транселектромонтажбуд» укладено договір купівлі-продажу майнового комплексу загальною площею 3654,80 кв.м., який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 17 (далі - Договір від 26.03.2010).

Пунктом 1.5.Договору від 26.03.2010 визначено, що Об`єкт належить продавцю на праві колективної власності на підставі свідоцтва про право власності на майновий комплекс серія МК № 010004030, виданого Головним управлінням з питань майна 10 серпня 2001 року на підставі наказу від 10 серпня 2001 року 526-В та реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації 04 жовтня 2001 року, про що записано в реєстрову книгу № 10з-32 за реєстровим № 715-з.

Пунктом 1.8 Договору від 26.03.2010 передбачено про те, що до Покупця переходить право користування на земельну ділянку (кадастровий номер :63:324:010) площею 2,8339, на якій розміщений Об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для продавця договором оренди земельної ділянки від 28.07.2000 № 63-6-00003.

Позивач вважає, що є законним землекористувачем земельної ділянки по вул. Зрошувальна, 17 з кадастровим номером :63:324:010.

При розгляді судової справи № 910/1566/19 позивачеві стало відомо, що рішенням Київської міської ради від 29.04.2010 № 610/4048 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 28.07.2000 №63-6-00003» розірвано за згодою сторін договір оренди земельної ділянки від 28.07.2000 № 63-6-00003, укладений між Київською міською радою та закритим акціонерним товариством «Транселектромонтаж» на підставі рішення Київської міської ради від 23.09.1999 № 27/529 «Про оформлення права користування земельними ділянками».

ТОВ «Транселектромонтажбуд» вважає рішення Київської міської ради від 29.04.2010 № 610/4048 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 28.07.2000 № 63-6-00003» незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм земельного та цивільного законодавства.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції 11.02.2010) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до частини 6 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції 11.02.2010) істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти.

У пункті 7.41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 зазначено, що договір, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, має містити таку істотну умову, як кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку із небуттям права власності на ці об`єкти.

Пунктом 1.8 Договору від 26.03.2010 визначено, що до Покупця переходить право користування на земельну ділянку (кадастровий номер :63:324:010) площею 2,8339, на якій розміщений Об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для подавця поговором оренди земельної ділянки від 28.07.2000 № 63-6-00003.

Відповідно до частини 2 статті 377 Цивільного кодексу України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 (пункт 7.40) у справі № 910/18560/16 наголосила на імперативному характері цього законодавчого припису.

Отже, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, в силу імперативного законодавчого припису, відбувається перехід права на земельну ділянку, розміщену під цим жилим будинком, будівлею або спорудою, до нового власника, а відповідне право на цю земельну ділянку у попереднього власника припиняється, як зазначено у наведеній статті. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки (Суд враховує mutatis mutandis висновки, викладені у пункті 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16).

Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, «додержав попередній власник земельної ділянки порядку припинення прав на земельну ділянку, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення (Суд у цьому висновку враховує mutatis mutandis висновки, викладені у ікті 8.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.11.2018 справі № 910/20774/17 зазначено: « 26. При цьому Верховний Суд наголошує, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу і прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі».

З аналізу наведених висновків Верховного Суду вбачається наступне:

- продавець будівлі втрачає, а покупець набуває статусу землекористувача земельної ділянки автоматично;

- відсутність документального підтвердження заміни орендаря земельної ділянки не є свідченням того, що така заміна не відбулася, - заміна відбувається з огляду на закон;

- якщо відчужують частину об`єкта нерухомості, то до покупця в пропорційній частці переходить право оренди частини земельної ділянки, на якій розміщено відповідне майно.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ТОВ «Транселектромонтажбуд» є законним землекористувачем земельної ділянки по вул. Зрошувальна, 17 з кадастровим номером :63:324:010.

Згідно з частиною 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Водночас, частиною 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Щодо доводів апеляційних скарг колегія суддів зазначає наступне.

Стосовно тверджень про пропуск позивачем строку позовної давності.

Строк, у межах якого пред`являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу) Цивільним кодексом України визначено як позовну давність (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), перебіг якої, відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливою є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (такий правовий висновок наведено, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 902/538/14).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

Колегією суддів відхиляються доводи скаржників про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення своїх прав при розгляді судової справи № 910/1566/19, а з огляду на дату звернення з даним позовом, строк позовної давності позивачем не пропущено, відтак відсутні підстави для застосування наслідків спливу такого строку.

Щодо посилань скаржників на обставини, встановлені у справі №910/1566/19, які за доводами апелянтів є преюдиційними для даної справи.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд наголошував, що відповідно до приписів частини сьомої статті 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18).

Крім того, звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Отже, виходячи з викладеного, слід відрізняти преюдиційні факти від оцінки судом певних обставин, а тому судовою колегією відхиляються посилання скаржників на обставини, встановлені у справі №910/1566/19, як на преюдиційні для даної справи.

Усі інші доводи та міркування скаржників судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ґрунтуються на нормах чинного законодавства з урахуванням практики та вказівок Верховного Суду.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржниками в поданих апеляційних скаргах вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Санворд Київ» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарги у зв`язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Санворд Київ" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №910/9782/20 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на апелянтів.

4. Матеріали справи № 910/9782/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.02.2023.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді А.І. Тищенко

М.Л. Яковлєв