ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2023 р. м. Житомир Справа № 906/375/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Грицик А.В. - адвокат, довіреність №37-1 від 25.05.2022;

від відповідача: Максимов В.В. - адвокат, ордер серії КВ №078733 від 01.07.2022 (приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції).

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іващенко"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІС ПОЛІССЯ"

про стягнення 225465,34 грн. ( згідно заяви про зміну предмету позову за вх. № г.с. 01-44/1382/22 від 28.11.2022)

та за зустрічним позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІС ПОЛІССЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іващенко"

про визнання недійсним договору надання послуг №190721/001 від 19.07.2021

Фермерське господарство "Іващенко" звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача 165000,00 грн. основного боргу, 13428,03 грн. пені, 24749,44 грн. інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання, визначені договором № 190721/001 від 19.07.2021 про надання послуг, щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

12.07.2022 на адресу суду надійшов зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІС ПОЛІССЯ" про визнання недійсним договору надання послуг №190721/001 від 19.07.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРІС ПОЛІССЯ" та Фермерським господарством "Іващенко".

В обґрунтування позовних вимог відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) посилався на те, що оспорюваний договір укладено з перевищенням повноважень директора щодо укладення правочинів на суму не більше 50000,00 грн., які зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Разом з тим, відповідач за первісним позовом звертав увагу суду на те, що укладений правочин є фіктивним та не підтвердженим первісними документами (реєстрами відправлення зерна та іншої продукції з поля, відомостями руху зерна та іншої продукції).

Ухвалою суду від 05.08.2022 зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІС ПОЛІССЯ" про визнання недійсним договору надання послуг №190721/001 від 19.07.2021 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

16.08.2022 до суду від позивача та первісним позовом надійшов відзив на зустрічний позов, згідно якого останній наголошує на тому, що факт укладення договору №190721/001 від 19.07.2021 знайшов своє відображення в документах бухгалтерського обліку. Відносно повноважень директора на укладення оспорюваного договору позивач за первісним позовом зазначив, що йому не було відомо про обмеження повноважень директора щодо суми укладення угод, проте наступне його схвалення виключає можливість визнання такого договору недійсним. Щодо фіктивності правочину, то Позивач за первісним позовом не подав суду жодного доказу на підтвердження таких тверджень.

19.09.2022 на адресу суду від ФГ "Іващенко" надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог від 14.09.2022 (вх. № г.с. 01-44/976/22), згідно якої позивач за первісним позовом просить стягнути з ТОВ "АГРІС ПОЛІССЯ" на користь ФГ "Іващенко" 165000,60 грн. заборгованості за надані послуги, 11385,00 грн. пені, 4383,73 - 3% річних, 32174,45 грн. інфляційних.

06.10.2022 до суду надійшли заперечення на заяву про збільшення позовних вимог.

Господарським судом ухвалою від 06.10.2022 відзначено, що заява позивача за первісним позовом від 14.09.2022 (вх. № г.с. 01-44/976/22 від 19.09.2022) за своєю правовою природою є заявою про зміну предмету позову та постановлено прийняти останню до розгляду, а подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням вказаної заяви.

Крім цього, згаданою ухвалою в порядку статті 81 ГПК України витребувано у ФГ "Іващенко" докази щодо надання послуг по збиранню урожаю зернових комбайном згідно договору про надання послуг №190721/001 від 19.07.2021, а саме наступні первинні документи:

- талон комбайнера (сільгоспоблік, форма № 77в);

- талон шофера (сільгоспоблік. форма № 77б);

- путівка на вивезення продукції з поля (сільгоспоблік, форма № 77а);

- реєстр відправки зерна та іншої продукції з поля (сільгоспоблік, форма № 77);

- журнал обліку виданих талонів (сільгоспоблік, форма № 188).

28.11.2022 на адресу суду надійшла заява ФГ "Іващенко" за вх. № г.с. 01-44/1382/22 про збільшення розміру частини позовних вимог (3% річних та інфляційних) шляхом їх перерахування станом на 05.12.2022. Згідно вказаної заяви позивач за первісним позовом просить стягнути з ТОВ "АГРІС ПОЛІССЯ" на користь ФГ "Іващенко" 165000,60 грн. заборгованості за надані послуги, 11385,00 грн. пені, 5520,26 - 3% річних, 43559,48 грн. інфляційних.

В судовому засідання 05.12.2022 представник позивача за первісним позовом пояснив, що витребовувані судом документи подати суду можливості немає, оскільки їх ведення є обов`язком ТОВ "АГРІС ПОЛІССЯ".

Ухвалою суду від 05.12.2022 судом прийнято до розгляду заяву позивача за первісним позовом за вх. № г.с. 01-44/1382/22 від 28.11.2022 про зміну предмету позову, подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням вказаної заяви.

Також даною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

14.02.2023 до суду надійшла заява адвоката Грицика А.В. (представника позивача за первісним позовом) про заміну сторони позивача ФГ "Іващенко" (ід. код 40119197) на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Іващенко" (ід. код 40119197). В обґрунтування даної заяви зазначено, що ФГ "Іващенко" припинено шляхом перетворення у ТОВ "Іващенко".

Згідно зі ст. 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового розгляду.

Усі стадії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Враховуючи наведене, у відповідності до ст. 52 Господарського процесуального кодексу України Фермерське господарство "Іващенко" підлягає заміні на його процесуального правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Іващенко" (ід. код 40119197).

Представник позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги первісного позову з урахуванням заяви про зміну предмету позову за вх. № г.с. 01-44/1382/22 від 28.11.2022, просив задовольнити в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача за первісним позовом просив задовольнити вимоги зустрічного позову та відмовити в задоволенні вимог первісного позову.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 19.07.2021 між Фермерським господарством "Іващенко" 9позивач за первісним позовом/виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРІС ПОЛІССЯ" (відповідач за первісним позовом/замовник) укладено договір про надання послуг №190721/001 (а.с. 7-10), відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується за завданням та по заявкам замовника, виконати сільськогосподарські роботи 01.61 Послуги допоміжні щодо вирощування сільськогосподарських культур (послуги по збиранню врожаю зернових культур) (далі - послуги) , в асортименті й кількості відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною договору, що визначені у цьому договорі (надалі - Послуги) на території полів замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (п.п. 1.1.договору).

Виконавець здійснює сільськогосподарські роботи, із застосуванням комбайна зернозбирального марки CLAAS LEXION 580, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кількості 1 штука (п.п. 1.3. договору).

Згідно п.п.2.5 договору факт виконання кожного обсягу послуг підтверджується Актом приймання-передачі виконаних послуг, який підписується сторонами не пізніше 3 (трьох) діб з моменту закінчення виконавцем надання послуг.

Пунктом 4.2.1. договору сторони погодили, що вартість послуг виконавця зазначається у додатках до договору, при цьому остаточна ціна послуг визначається по фактично виконаних об`ємах послуг виконавцем згідно Актів приймання-передачі виконаних послуг.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що остаточний розрахунок проводиться після здачі відповідного обсягу послуг згідно підписаних Сторонами Актів приймання-передачі виконаних послуг шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця протягом 3-х днів.

Розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України в безготівковій формі згідно умов цього договору (п.п. 4.4. договору)

Згідно п.п. 5.1.5. договору у разі прострочення оплати послуг, наданих виконавцем, замовник сплачує пеню у розмірі 0,1% за кожен день прострочення.

Строк дії вище вказаного договору сторонами визначено з моменту його підписання до 31.12.2021 року (п.п. 7.2.).

Специфікацією №1 до договору про надання послуг №190721/001 від 19.07.2021 сторонами у справі погоджено, що загальна площа, з якої підлягав збір врожаю зернових становить 300 га (150 га +150 га), ціна послуг за 1 га з ПДВ становить 1100,00 грн., а загальна вартість послуг складає - 330001,20 грн. (1650000,60 + 165000,60).

На виконання договірних зобов`язань, ФГ "Іващенко" надало ТОВ "АГРІС ПОЛІССЯ" послуги по збору врожаю зернових на загальну суму 330001,20грн., що підтверджується:

а) Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) (від 12.08.2021) зі збирання врожаю зернових культур на площі 150 га, на суму 165000,60 грн.;

Податкова накладна №1 від 12.08.2021 на суму 165000,60грн.;

Рахунком-фактурою № 1 від 12.08.2021 на суму 165000,60 грн.

б) Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) (від 20.10.2021) зі збирання врожаю зернових культур на площі 150 га, на суму 165000,60 грн.;

Податкова накладна № 10 від 20.10.2021 на суму 165000,60 грн.

Рахунком-фактурою №10 від 20.10.2021 на суму 165000,60 грн.

Проте, відповідач оплатив надані послуги лише частково на суму 165000,60 грн., що стверджується платіжним дорученням № 910 від 14.09.2021 (а.с. 20).

Таким чином, борг відповідача перед позивачем станом на день розгляду справи складає 165000,60 грн.

Сторонами за період з 19.07.2021 по 09.02.2022 підписано акт звірки, з якого вбачається, що у відповідача наявний борг перед позивачем в сумі 165000,60 грн.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог та відмову в задоволенні зустрічного позову, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із вимогами ст. ст. 525, 615 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 165000,60 грн. основного боргу.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 11385,00 грн. - пені, 5520,26 грн. - 3% річних, 43559,48 грн. інфляційних (3% річних та інфляційних шляхом їх перерахування станом на 05.12.2022).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Проаналізувавши зазначені норми ЦК України та зміст п.п. 5.1.5. договору, суд дійшов висновків, що штрафні санкції в розмірі 0,1% від суми невиконаних зобов`язань за кожен день прострочки за своєю правовою природою є пенею.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунки пені, обчислені позивачем (а.с. 2), суд вважає вірним нарахування пені в сумі 5402,06 грн. (обрахованої в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України). В задоволенні вимог щодо стягнення 5982,94 грн. пені суд відмовляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних, суд зазначає, що вважає вірним їх нарахування в сумі 4502,48 грн. та 42443,25 грн. (обрахованих станом на дату подання заяви (вх. № 01-44/1382/22 від 28.11.2022) про зміну предмету позову, а не до 05.12.2022). В задоволенні вимог щодо стягнення 1017,78 грн. 3% річних та 1116,23 грн. інфляційних суд відмовляє.

Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне.

Предметом зустрічного позову орендаря до орендодавця є вимога визнати недійсним договір про надання послуг №190721/001 від 19.07.2021, як такий, що укладений від імені орендаря посадовою особою юридичної особи з перевищенням наданих йому повноважень.

За приписами частин 1 та 2 статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 2, 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (стаття 92 Цивільного кодексу України).

Таким чином, ч. 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Зі змісту наведеної норми матеріального права можна виокремити наступні види порушень з боку посадових осіб юридичної особи:

1) порушення порядку вчинення правочину;

2) вихід за межі повноважень;

3) недобросовісні, нерозумні, недбалі дії, які шкодять товариству (можуть бути вчинені без порушення порядку, в межах повноважень).

Судом встановлено, що п. 16.5 Статуту ТОВ "ГРІС ПОЛІССЯ" (у редакції 2017 року) (а.с. 55-78) визначено, що директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства.

Директор вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, які належать до виключної компетенції загальних зборів учасників (п. 16.2 Статуту).

Так, у п. 10.4 розділу 10 Статуту відповідача (за первісним позовом) визначені питання, які віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, однак у їх числі відсутні питання щодо порядку укладення керівником товариства правочинів від імені юридичної особи на суму 50000,00грн і більше, або на умовах попереднього погодження учасниками товариства до його укладення, або на умовах наступного схвалення (затвердження) учасниками товариства після його укладення та/або виконання.

Також, з доданого відповідачем за первісним позовом до зустрічної позовної заяви Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не вбачається станом на який саме час його здійснено, тому суд не вважає доведеним факт наявності умови стосовно обмеження керівнику ТОВ "АГРІС ПОЛІССЯ" на вчинення правочинів на суму 50000,00 грн. станом на дату укладення оспорюваного договору.

Рішення загальних зборів учасників ТОВ "АГРІС ПОЛІССЯ" від 23.02.2022, оформлене протоколом №23/02/22, про визнання умов договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем №29/10-1 від 29.10.2021 недопустимими, а сам договір таким, що укладений з порушенням вимог п.10.4 розділу 10 Статуту ТОВ "Агріс Полісся" та про відмову в його погодженні (на яке посилається відповідач в зустрічному позові), суд оцінює критично, оскільки, як вже мотивовано судом, чинна редакція Статуту ТОВ "Агріс Полісся" не передбачає порядку як прийняття рішення про надання згоди на вчинення правочину, так і про його наступне схвалення.

Варто зауважити, що встановлену в ст.204 ЦК України презумпцію правомірності правочину вправі спростувати лише суд шляхом ухвалення рішення суду про визнання його недійсним. Тому, рішення загальних зборів учасників від 23.02.2022, оформлене протоколом №23/02/22, не має для суду юридичного значення при вирішенні цього спору (аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц).

Крім того, у ч. 2 ст. 241 ЦК України передбачено, що наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Зі змісту ч. 1 ст. 241 ЦК України вбачається, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (правова позиція Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду, викладена у постанові від 16.04.2019 у справі №24/678/18).

Якщо посадова особа Товариства порушила свої обов`язки, у ст. 46 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що значний правочин, правочин із заінтересованістю, вчинений з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки товариства лише у разі подальшого схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення.

Визначальним у вчиненні дій щодо схвалення правочину, вчиненого з перевищенням повноважень, є зміст таких дій, оскільки вони мають свідчити про прийняття правочину до виконання. Очевидно також, що таке схвалення повинно бути до прийняття рішення у справі про визнання правочину недійсним (аналогічні правові висновки Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду вказані у постанові від 02.04.2019 у справі №908/6214/14).

Доказами схвалення правочину можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і таке інше) (правова позиція Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду, зазначена в постанові від 11.04.2019 у справі №904/2164/18).

З огляду на приписи статей 92, 237-239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому, тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання (подібні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №668/13907/13-ц).

Так, про реальність намірів сторін щодо укладення та виконання оспорюваного договору та схвалення останнього ними свідчать, у тому числі, підписані та скріплені печатками сторін Акти прийому-передачі до про надання послуг №190721/001 від 19.07.2021, податкові накладні та рахунки-фактури, додані до матеріалів справи.

Варто зазначити, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17).

Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав щодо визнання недійсним договору про надання послуг №190721/001 від 19.07.2021 та відмовляє у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 165000,60 грн. основного боргу, 5402,06 грн. пені, 4502,48 грн. 3% річних, 42443,25 грн. інфляційних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє. Також господарський суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову з наведених вище підстав.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Крім цього, позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача витрати по оплаті професійної правничої допомоги в сумі 18000,00 грн.

Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

В матеріалах справи міститься свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №468 від 16.10.2008, видане Грицику А.В..

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2022 між Фермерським господарством "Іващенко" (замовник) та Приватний підприємець Грицик А.В. (фахівець в галузі права - адвокат) (виконавець) уклав Угоду №2 про надання правничої допомоги, згідно якого замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання надати замовнику правничу допомогу з приводу стягнення в судовому порядку з ТОВ "АГРІС ПОЛІССЯ" заборгованості за надані послуги згідно договору № 190721/001 від 19.07.2021 в сумі 165000,00 грн. а штрафних санкцій за порушення зобов`язань, а замовник зі своєї сторони зобов`язується прийняти виконані роботи і оплатити їх на умовах даної угоди.

За умовами п. 3.1. сторони погодили, що зважаючи на складність справи, очікувану тривалість її розгляду та важливість її результатів для замовника, загальна вартість визначених п. 1.1 даної угоди робіт по наданню правничої допомоги, сторонами визначена в розмірі 18000,00 грн.

Вищезазначений договір та додаткові договори до нього підписані представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 ГПК України).

Разом з тим, суд зауважує, що первісні позовні вимоги задоволені частково.

Також суд звертає увагу, що положеннями ч. 4 ст. 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати (в т. ч. на професійну правничу допомогу), пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ФГ "Іващенко" надана адвокатом Грициком А.А. правнича допомога оплачена в повному обсязі в сумі 18000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3198 від 03.06.2022 (а.с. 27).

Проаналізувавши вищевикладене, суд покладає витрати по оплаті професійної правничої допомоги на ТОВ "АГРІС ПОЛІССЯ" в сумі 17351,98 грн.

Також суд зазначає, що заявлений позивачем розмір судових витрат доведений, обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІС ПОЛІССЯ" (12122, Житомирська область, Хорошівський район, с. Рижани, вул. Заводська, 24, ід. код 38580846)

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іващенко" (13201, Житомирська область, м. Чуднів, вул. Житомирська, 6А кв.1, ід. код 40119197) 165000,60 грн. основного боргу, 5402,06 грн. пені, 4502,48 грн. 3% річних, 42443,25 грн. інфляційних, а також 3260,23 грн. судового збору та 17351,98 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В решті вимог первісного позову відмовити.

4. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 24.02.23

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (рек. ) (13201, Житомирська область, Житомирський район, м. Чуднів, вул. Житомирська, 6а кв.1)

+ на ел. пошту:

3 - відповідачу (рек.)

+ на електронну пошту: