ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року

м. Київ

cправа № 917/1283/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Краснова Є. В., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,

за участю представників сторін:

позивача - Захарової О. О. (адвоката),

відповідача - Поляновського В. Г. (адвоката),

третіх осіб: не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільного виробничо-комерційного підприємства "Азалія"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 (колегія суддів: Склярук О. І. - головуючий, Гетьман Р. А., Геза Т. Д.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільного виробничо-комерційного підприємства "Азалія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краншип",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) державного реєстратора відділу "Центр надання адміністративних послуг" Виконавчого комітету Гребінківської міської ради Федорченка Дмитра Миколайовича, 2) Приватного підприємства "Мар`янівське-2014",

про скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю багатопрофільне виробниче комерційне підприємство "Азалія" (далі - ТОВ "Азалія") звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краншип" (далі - ТОВ "Краншип"), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державний реєстратор відділу "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Гребінківської міської ради Федорченко Дмитро Миколайович (далі - державний реєстратор), Приватне підприємство "Мар`янівське-2014" (далі - ПП "Мар`янівське-2014") про скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна: номер запису про право власності 42373949, нежитлова будівля за адресою: Полтавська область, Гребінківський район, м. Гребінка, вул. Магістральна, 64, загальна площа нерухомості 115,2 м2; номеру запису про право власності 42374587: будівлі та споруди за адресою: Полтавська область, Гребінківський район, м. Гребінка, вул. Магістральна, 64, загальна площа нерухомості 780,3 м2.

1.2. 25.08.2021 позивач надіслав на адресу Господарського суду Полтавської області доповнення до позовної заяви, в яких просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.06.2021, прийняті державним реєстратором, індексний номер 58608264, стосовно об`єкта нерухомого майна: нежитлової будівлі за адресою: Полтавська область, Гребінківський район, м. Гребінка вул. Магістральна, 64, загальна площа нерухомості 115,2 м2 та індексний номер 58609027 стосовно об`єкта нерухомого майна: будівлі та споруди за адресою: Полтавська область, Гребінківський район. м. Гребінка вул. Магістральна, 64, загальна площа нерухомості 780,3 м2.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.12.2021 у справі № 917/1283/21 (суддя Киричук О. А.) позов задоволено повністю. Скасовано державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна: номер запису про право власності 42373949, нежитлова будівля за адресою: Полтавська область, Гребінківський район, м. Гребінка, вул. Магістральна, 64, загальна площа нерухомості 115,2 м2; номеру запису про право власності 42374587: будівлі та споруди за адресою: Полтавська область, Гребінківський район, м. Гребінка, вул. Магістральна, 64, загальна площа нерухомості 780,3 м2.

2.2. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 у справі № 917/1283/21 рішення Господарського суду Полтавської області від 23.12.2021 у справі № 917/1283/21 скасоване. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ "Азалія" до ТОВ "Краншип" про скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна: номер запису про право власності 42373949, нежитлова будівля за адресою: Полтавська область, Гребінківський район, м. Гребінка, вул. Магістральна, 64, загальна площа нерухомості 115,2 м2; номеру запису про право власності 42374587: будівлі та споруди за адресою: Полтавська область, Гребінківський район, м. Гребінка, вул. Магістральна, 64, загальна площа нерухомості 780,3 м2.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. ТОВ "Азалія" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 у справі № 917/1283/21, а рішення Господарського суду Полтавської області від 23.12.2021 залишити без змін.

3.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник зазначає про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. ТОВ "Азалія" посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду про застосування: частини 5 статті 37, статті 36 Закону України "Про іпотеку", викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 306/2053/16-ц; статті 23 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", викладених у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 809/34/17, від 01.07.2020 у справі № 824/74/19-а; статей 1, 9, 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", викладених у постанові Верховного Суду від 21.12.2020 у справі № 916/499/20. Крім того, скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував правові позиції Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 у справі № 185/446/18, від 07.10.2020 у справі № 450/2286/16-ц, від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц. ТОВ "Азалія" зауважує, що подані 25.08.2021 доповнення до позовної заяви не змінювали предмет та підстави позову та відповідали способам захисту цивільних прав, передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України, оскільки задоволення позову про скасування державної реєстрації права на нежитлове приміщення призведе до відновлення порушеного права позивача.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарський суд апеляційної інстанції встановив, що 07.07.2020 між ТОВ "Краншип" (позикодавець) та ПП "Мар`янівське-2014" (позичальник) підписано договір позики № 07/07-01, відповідно якого позикодавець надає, а позичальник приймає в позику грошові кошти в сумі до 27 000 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1.3 цього договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму наданої позики не пізніше 01.11.2020.

25.09.2020 сторони підписали до цього договору позики додаткову угоду, згідно з якою виклали пункт 1.3 договору у новій редакції, а саме: "Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму наданої позики не пізніше 31.03.2021".

4.2. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 28.09.2020 між ТОВ "Краншип" (позикодавець) та ПП "Мар`янівське-2014" (позичальник) було укладено договір позики № 28/09-01 у простій письмовій формі, згідно з яким позикодавець надав позичальнику грошову безпроцентну позику у розмірі 4 800 000,00 грн строком повернення до 31.03.2021.

4.3. Для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 02.10.2020 між ТОВ "Краншип" (іпотекодержатель) та ТОВ "Азалія" (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, в силу якого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодаця.

4.4. Відповідно до договору іпотеки від 02.10.2020 іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника за договором позики від 28.09.2020 у розмірі 4 800 000 грн, також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних із пред`явленням вимоги з виконання зобов`язань, передбачених договором позики, і звернення стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, якщо предмет іпотеки буде прийнятий на утримання іпотекодержателем; збитків, завданих порушенням іпотекодавцем умов цього договору; збитків, завданих порушенням позичальником зобов`язань за договором позики; витрат на страхування предмета іпотеки, якщо ці витрати будуть зроблені іпотекодержателем (пункти 1.1, 1.2 іпотечного договору).

4.5. За змістом пункту 1.3 договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань позичальника іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (далі - предмет іпотеки, майно), що є власністю іпотекодавця, а саме:

- контору/адмінбудинок, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Гребінківський район, м. Гребінка, вул. Магістральна (колишня назва вул. Петровського), буд. 64, що складається в цілому з нежитлової будівлі під літ. "А-1". Загальна площа нерухомості 115,2 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08;

- будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: Полтавська область, Гребінківський район, м. Гребінка, вул. Магістральна (колишня назва вул. Петровського), буд. 64. Загальна площа нерухомості 780,3 м2. Реєстраційний номер нерухомого майна 00.

4.6. Згідно з пунктами 1.7, 1.8 договору іпотеки за домовленістю сторін вартість предмета іпотеки становить 2 561 526 грн. Оціночна вартість предмета іпотеки становить 2 561 526 грн.

4.7. Договором іпотеки передбачено іпотечне застереження.

Відповідно до пункту 4.1 цього договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

- продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України "Про іпотеку", для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною, яка визначається суб`єктом оціночної діяльності та зазначається у звіті про оцінку майна, що складається відповідно до вимог Закону України від 16.01.2016 № 2658-ІІІ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" або за згодою сторін, але не більше ринкової вартості предмета іпотеки та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця;

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Згідно зі статтею 36 Закону України "Про іпотеку" це застереження вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя і є підставою для оформлення та реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

4.8. Згідно з пунктом 4.4 договору іпотеки у разі якщо задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України "Про іпотеку", право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя на підставі цього договору на наступний день після закінчення обрахованого згідно з пунктом 2.3.16 цього договору 30-денного строку виконання вимоги іпотекодержателя про усунення порушень зобов`язань за договором купівлі-продажу та/або умови цього договору, у разі, якщо ця вимога не буде задоволена іпотекодавцем у добровільному порядку (проте вимогою іпотекодержателя може бути встановлений більш тривалий строк її задоволення) та підлягає реєстрації в порядку, визначеному чинним законодавством України. Ця реєстрація здійснюється нотаріусом або відповідним органом державної реєстрації на підставі цього договору свідоцтва, виданого нотаріусом про передачу вимоги, та нотаріально засвідченої заяви іпотекодержателя про його згоду на набуття ним права власності на предмет іпотеки.

4.9. 06.04.2021 за вих. № 06-04/21 ТОВ "Краншип" надіслало на адреси ТОВ "Азалія" та ПП "Мар`янівське-2014" повідомлення (вимогу) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та анулювання заборгованості за основним зобов`язанням.

4.10. 07.04.2021 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лічман Інна Миколаївна направила на адреси ТОВ "Азалія" та ПП "Мар`янівське-2014" повідомлення (вимогу) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та анулювання заборгованості за основним зобов`язанням за вих. № 143/01-16.

4.11. За змістом відомостей, що містяться в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, державним реєстратором були прийняті рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ "Краншип":

- номер запису про право власності 42373949 на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля за адресою: Полтавська область, Гребінківський район, м. Гребінка, вул. Магістральна, 64, загальна площа нерухомості 115,2 м2, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.06.2021 № 58608264;

- номер запису про право власності 42374587 на об`єкт нерухомого майна: будівлі та споруди за адресою: Полтавська область, Гребінківський район, м. Гребінка, вул. Магістральна, 64, загальна площа нерухомості 780,3 м2, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.06.2021 №58609027.

4.11. Спір виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю правових підстав для скасування зазначеної державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.

5. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

5.1. Ухвалою Верховного Суду від 27.12.2022 (у складі колегії суддів Багай Н. О. - головуючий, Дроботова Т. Б., Чумак Ю. Я.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Азалія" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 у справі № 917/1283/21, розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні на 31.01.2023.

Згідно з розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2023 № 29.3-02/212 у зв`язку з перебуванням судді Дроботової Т. Б. на лікарняному призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 917/1283/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2023 визначено колегію суддів для розгляду справи № 917/1283/21: Багай Н. О. - головуючий, Краснов Є. В., Чумак Ю. Я.

Ухвалою Верховного Суду від 31.01.2023 оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду касаційної скарги ТОВ "Азалія" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 у справі № 917/1283/21 до 14.02.2023.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково з огляду на таке.

5.3. Предметом позову у цій справі є матеріально-правові вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна. Підставами позову є відсутність, на думку позивача, у ТОВ "Краншип" правових підстав для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна з порушенням вимог закону.

5.4. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про іпотеку", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакціях, чинних на момент набуття відповідачем права власності на іпотечне майно), підзаконними нормативно-правовими актами та укладеними договорами.

5.5. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

5.6. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

5.7. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

5.8. За змістом статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

5.9. Підстави припинення іпотеки визначено у статті 17 Закону України "Про іпотеку", зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання.

Отже, іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання; іпотека припиняється, якщо основне зобов`язання, забезпечене іпотекою, є виконаним належним чином.

5.10. Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

5.11. Таким чином, реалізація права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки можлива в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою.

5.12. За змістом статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

5.13. Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (пункт 4 частини 1 статті 3 цього Закону).

5.14. Перевірка документів на наявність підстав, зокрема для прийняття відповідних рішень, є одним із етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини 1 статті 18 України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

5.15. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

За змістом цієї правової норми державний реєстратор повинен встановити наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/4875/18, від 11.06.2020 у справі № 914/953/19).

5.16. Згідно з частинами 2, 8 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

5.17. Згідно з пунктом 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

5.18. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

5.19. Таким чином, розглядаючи позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності у подібних правовідносинах, судам належить, зокрема, з`ясувати та перевірити дотримання державним реєстратором обов`язків, визначених Законом України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зокрема, щодо встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

5.20. Як установлено судами, договором іпотеки від 02.10.2020 було передбачено іпотечне застереження; 06.04.2021 ТОВ "Краншип" та 07.04.2021 приватний нотаріус надіслали на адреси ТОВ "Азалія" та ПП "Мар`янівське-2014" повідомлення (вимоги) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та анулювання заборгованості за основним зобов`язанням; у подальшому державним реєстратором були прийняті рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ "Краншип".

5.21. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ "Азалія" зазначало, що всупереч фактичному виконанню договору позики від 28.09.2020 № 28/09-01 відповідач звернув стягнення на предмет іпотеки позасудовим шляхом. Позивач, посилаючись на положення статей 33, 35, 37 Закону України "Про іпотеку", статей 2, 10, 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пункт 61 Порядку № 1127, зазначав, що спірна державна реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна була проведена безпідставно, а тому вона підлягає скасуванню.

5.22. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, встановив, що підставою для прийняття рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень від 08.06.2021 були засвідчена іпотекодержателем (ТОВ "Краншип") письмова вимога про усунення порушення основного зобов`язання (договору позики від 28.09.2020 № 28/09-01) та договір іпотеки від 02.10.2020. Суд зазначив, 14.12.2020 ПП "Мар`янівське-2014" у повному обсязі виконало свої зобов`язання за договором позики від 28.09.2020 № 28/09-01, тому дійшов висновку, що це зобов`язання припинено. Суд зауважив, що у зв`язку з припиненням основного зобов`язання на підставі пункту 1 частини 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку" припинилася і іпотека за договором іпотеки від 02.10.2020. За наведених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову та наявність підстав для скасування рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна. Відхиляючи доводи відповідача про зміну волевиявлення ПП "Мар`янівське-2014" щодо призначення платежу, проведеного 14.12.2020 у сумі 4 800 000, 00 грн, суд зауважив, що ТОВ "Краншип" не надало доказів, що підтверджують відкликання ПП "Мар`янівське-2014" платіжного доручення від 14.12.2020 № 710 у розмірі 4 800 000 грн, а зміна або підтвердження зміни призначення платежу банком чинним законодавством не передбачена.

5.23. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що матеріали справи містять:

- лист ПП "Мар`янівське-2014" до ТОВ "Краншип" від 14.12.2020 вих.14/2/1, в якому ПП "Мар`янівське-2014" повідомляє ТОВ "Краншип", що при перерахуванні грошових коштів платіжним дорученням від 14.12.2020 № 710 в сумі 4 800 000,00 грн було допущено помилку у полі "Призначення платежу" та просить вважати правильним призначення платежу: "Повернення позики за договором позики від 07/07-01 від 07.07.2020";

- лист ТОВ "Краншип" на адресу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" від 14.12.2020 вих. 14-12/20, в якому ТОВ "Краншип" просило надати довідку щодо уточнення призначення платежу, проведеного ПП "Мар`янівське-2014" платіжним дорученням від 14.12.2020 № 710 в сумі 4 800 000 грн; у цьому листі також зазначено, що сторони погодили між собою уточнення призначення платежу "Повернення позики за договором позики від 07.07.2020 № 07/07-01 без ПДВ", усі інші реквізити вважаються правильними;

- акт звірки взаємних розрахунків між ПП "Мар`янівське-2014" та ТОВ "Краншип" за договором позики від 28.09.2020 № 28/09-01, в якому сторони підтверджують наявність заборгованості за цим договором і який суд першої інстанції не взяв до уваги, пославшись на те, що його було складено у липні 2021.

Суд апеляційної інстанції, посилаючись на статтю 1090 Цивільного кодексу України, статті 1, 23, 30, 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", положення Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 за № 22 (далі - Інструкція № 22), зазначив, що з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним, внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим. При цьому суд зауважив, що за змістом листа Національного банку України від 09.06.2011 № 25-111/1438-7141 "Про заміну інформації у реквізиті "Призначенні платежу", питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті "Призначення платежу" виконаного платіжного доручення, вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку, тому дійшов висновку, що сторони не позбавлені права на власний розсуд та за взаємною згодою без участі банку змінити волевиявлення щодо розпорядження уже перерахованими коштами.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що наведене листування дозволяє стверджувати про наявність згоди обох сторін на зміну волевиявлення щодо розпорядження грошовими коштами у розмірі 4 800 000,00 грн, перерахованими банком на рахунок відповідача, і що вказана сума була зарахована позикодавцем в рахунок погашення заборгованості за іншим договором позики від 07.07.2020 № 07/07-01.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, послався на положення статей 527, 599 Цивільного кодексу України, та зазначив, що зобов`язання вважається припиненим, коли обов`язок виконаний боржником і таке виконання прийняте кредитором. При цьому суд зауважив, що в матеріалах справи відсутні належні та беззаперечні докази про сплату ПП "Мар`янівське-2014" та зарахування ТОВ "Краншип" грошових коштів у розмірі 4 800 000,00 грн в рахунок погашення заборгованості саме за договором позики від 28.09.2020 № 28/09-01, тому зазначив, що висновок суду першої інстанції про припинення іпотеки за договором іпотеки від 02.10.2020 у зв`язку з припиненням забезпеченого нею основного зобов`язання є помилковим. Акт звірки взаємних розрахунків між ПП "Мар`янівське-2014" та ТОВ "Краншип" за договором позики від 28.09.2020 № 28/09-01 суд визнав належним доказом на підтвердження заборгованості.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не довів факт припинення іпотеки за договором від 02.10.2020 у зв`язку з припиненням основного зобов`язання боржника за договором позики, а також не довів порушення вимог законодавства під час проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомості. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції не розглянув позовні вимоги, які були викладені у доповненнях до позовної заяви, та які надійшли до суду 25.08.2021.

5.24. Проте ці висновки суду апеляційної інстанції колегія суддів вважає передчасними з огляду на таке.

5.25. Як стверджує скаржник, суд апеляційної інстанції застосував положення статті 23 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 809/34/17, від 01.07.2020 у справі № 824/74/19-а.

5.26. Згідно зі статтею 23 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунку шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання. Платіжна вимога на примусове списання коштів може бути відкликана стягувачем у будь-який час до списання коштів з рахунку платника шляхом подання до банку, що обслуговує цього стягувача, документа на відкликання. Розрахунковий документ може бути відкликаний тільки в повній сумі.

5.27. За змістом пунктів 3.1, 3.7 Інструкції № 22 (тут і далі - в редакції, чинній на момент проведення платежу) обов`язковим реквізитом платіжного доручення є "призначення платежу", який заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу; повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Відповідно до пункту 3.4 Інструкції № 22 платник до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування на рахунок отримувача обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Лист про відкликання коштів платник подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів.

Банк отримувача, одержавши цю вказівку, цього самого операційного дня перераховує кошти з відповідного рахунку на той самий рахунок у банку платника, з якого вони надійшли, якщо на час надходження вказівки кошти не зараховані на рахунок отримувача, та повідомляє отримувача про відкликання коштів платником.

Пунктом 1.19 Інструкції № 22 визначено, що платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку.

5.28. Національний банк України у листі від 09.06.2011 № 25-111/1438-7141 "Про заміну інформації у реквізиті "Призначення платежу" зазначив, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті "Призначення платежу", вирішується між сторонами переказу без участі банку.

5.29. За змістом наведених положень законодавства, право визначати призначення платежу належить виключно платнику, тобто особі, що здійснює відповідний платіж. До списання грошових коштів з рахунку платник наділений правом змінити реквізит "Призначення платежу" шляхом відкликання платіжного доручення. Тобто з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним. Внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим (подібна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 809/34/17, від 01.07.2020 у справі № 824/74/19-а, на які посилається скаржник).

5.30. Проте суд апеляційної інстанції, посилаючись на ці ж постанови Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 809/34/17, від 01.07.2020 у справі № 824/74/19-а, та лист Національного банку України від 09.06.2011 № 25-111/1438-7141 "Про заміну інформації у реквізиті "Призначення платежу", дійшов висновку, що сторони не позбавлені права на власний розсуд та за взаємною згодою вже без участі банку змінити волевиявлення щодо розпорядження уже перерахованими коштами.

Колегія суддів зазначає, що за змістом висновків, наведених у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 809/34/17, від 01.07.2020 у справі № 824/74/19-а, йдеться про можливість наступного уточнення, а не зміни інформації, вказаної у реквізиті "Призначення платежу" виконаного платіжного доручення.

5.31. Суд апеляційної інстанції, зазначаючи про зміну волевиявлення ПП "Мар`янівське-2014" щодо розпорядження грошовими коштами у розмірі 4 800 000,00 грн, перерахованими банком на рахунок відповідача, та роблячи висновок про те, що вказана сума була зарахована позикодавцем в рахунок погашення заборгованості за іншим договором позики від 07.07.2020 № 07/07-01, не врахував положення статті 23 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Інструкції № 22, та висновки, наведені у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 809/34/17, від 01.07.2020 у справі № 824/74/19-а. Суд не перевірив дійсне волевиявлення сторін на вчинення дій зі зміни призначення платежу, не встановив, чи було зобов`язання за договором позики від 28.09.2020 належним чином виконане ПП "Мар`янівське-2014" і чи таке виконання прийняте ТОВ "Краншип". Крім того, суд апеляційної інстанції не з`ясував наявність доказів щодо надіслання ПП "Мар`янівське-2014" листа від 14.12.2020 № 1412/1 на адресу ТОВ "Краншип", його отримання адресатом, та доказів звернення й надіслання листа ТОВ "Краншип" про зарахування коштів з іншим призначенням платежу на адресу ПП "Мар`янівське-2014" з урахуванням того, що позивач заперечував таке листування станом на момент урегулювання питання щодо зміни призначення платежу.

5.33. Колегія суддів також зазначає, що скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що положення статті 37 Закону України "Про іпотеку", пункту 67 Порядку № 1127 були застосовані апеляційним судом без урахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 306/2053/16-ц.

5.34. Відповідно до частини 3 статті 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

5.35. За змістом правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 306/2053/16-ц, предметом позову в якій є вимоги про скасування реєстрації речового права, права власності на іпотечне майно, ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Суд у справі № 306/2053/16-ц зазначив, що непроведення такої оцінки на момент переходу права власності є порушенням процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

5.36. У справі № 917/1283/21, що розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що у матеріалах справи наявний звіт про незалежну оцінку ринкової вартості контори (адмінбудинку) загальною площею 115,2 м2, будівель та споруд, загальною площею 780,3 м2 за адресою: Полтавська область, м. Гребінка, вул. Петровського, буд.64, під літ. "А", виконаний ТОВ "Імперіал-777" на замовлення ТОВ "Краншип" з метою визначення ринкової вартості об`єкта оцінки для стягнення за договором іпотеки; дата оцінки - 18.05.202; термін чинності звіту 6 місяців з дати оцінки; ринкова вартість об`єкта оцінки 2 574 421,00 грн. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що саме лише невнесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомостей про документ про проведення оцінки як підстави для державної реєстрації права власності не може спростовувати факту дотримання іпотекодержателем встановленої законом процедури при визначенні ціни придбання іпотеки у власність, а тому посилання на вказану обставину як на підставу скасування державної реєстрації права власності на спірні об`єкти є безпідставними.

5.37. Колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував вимог статті 37 Закону України "Про іпотеку", та не з`ясував чи подавало ТОВ "Краншип" цей звіт про незалежну оцінку ринкової вартості об`єктів нерухомого майна відповідно до вимог пункту 61 Порядку № 1127 державному реєстратору. Встановлення обставин наявності оцінки на момент переходу права власності є предметом доказування у цій справі, оскільки їх встановлення є необхідним для висновку про дотримання чи порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

5.38. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238, 282 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.39. Для повного і всебічного розгляду справи важливим є встановлення та аналіз зазначених обставин, а відсутність такого аналізу не дає змоги розглянути спір відповідно до вимог законодавства та встановити наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позовних вимог.

5.40. Оскільки наведеного суд апеляційної інстанції не здійснив, не дослідив у повному обсязі докази, які наявні в матеріалах справи, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України позбавлений можливості самостійно надавати оцінку відповідним доказам.

5.41. Колегія суддів зазначає, що скаржник належним чином обґрунтував і довів наявність підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, тому оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

5.42. Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, стосуються з`ясування обставин, уже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому суд касаційної інстанції не може взяти їх до уваги згідно з положеннями частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції наведеним вимогам не відповідає.

6.2. Згідно з частинами 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

6.3. Враховуючи порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржене у справі судове рішення слід скасувати із направленням справи на новий апеляційний розгляд.

6.4. Під час нового апеляційного розгляду справи апеляційному господарському суду слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Судові витрати

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю багатопрофільного виробничо-комерційного підприємства "Азалія" задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 у справі № 917/1283/21 скасувати, справу № 917/1283/21 передати на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Є. В. Краснов

Ю. Я. Чумак