ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2023 р. м. Рівне Справа № 918/776/22

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Мініч Григорія Івановича

до відповідача Фізичної особи-підприємця Ухнальов-Ярошевича Олега Васильовича

про стягнення коштів 492 293,21 грн.

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

Представники:

від позивача Міськова О.Г.

від відповідача ФОП Ухнальов-Ярошевич О.В.

Суть спору:

Фізична особа-підприємець Мініч Григорій Іванович звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Ухнальова-Ярошевича Олега Васильовича про стягнення 492 293,21 грн., з яких 275 207,74 грн. - сума коштів, що перерахована в якості попередньої оплати за товар (який у подальшому не був поставлений), 9 043,47 грн. - 3% річних, 65 418,95 грн. - інфляційні втрати, 140 223,05 грн. - пеня.

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов Договору №110621 від 11.06.2021 в день підписання Договору ФОП Мініч Г.І. сплатив ФОП Ухнальову-Ярошевичу О.В. грошові кошти в сумі 811 207 грн 74 коп, що становить 70% від вартості Товару. Проте відповідач не виконав умови договору щодо поставки товару. 31 серпня 2021 року відповідач повернув Позивачу грошові кошти в сумі 536 000 грн, що підтверджується розпискою. Решту 275 207,74 грн. повернуто не було. Тому позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача неповернуті кошти в сумі 275 207,74 грн., також нараховує 9 043,47 грн. - 3% річних, 65 418,95 грн. - інфляційних втрат, 140 223,05 грн. - пені.

31 січня 2023 року відповідач подав письмові пояснення стосовно позовної заяви, в яких просить суд залишити позов без задоволення. Зауважує, що неодноразово пропонував ФОП Мінічу Г.І. варіанти по отриманню товару, однак останній відмовлявся. Частину обладнання позивач прийняв. Відповідач до матеріалів справи надав копії видаткових накладних №16 від 21.09.2021 на суму 87 364,00 грн. та №15 від 21.09.2021 на суму 3 600,00 грн. Постачальник ФОП Ухнальов-Ярошевич О.В., покупець ФОП Мініч Г.І. Останні надані у якості обгрунтування факту поставки ФОП Мінічу Г.І. частини обладнання по Договору. Відповідач вказує, що також зазнав збитків, так як частина обладнання знаходиться на зберіганні на заводах виробників продукції, а частина - на складі.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 30.09.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до слухання в підготовчому засіданні на 25 жовтня 2022 р. на 10:45 год.

Ухвалою від 25.10.2022 підготовче засідання відкладено на 22.11.2022 р. на 11:10 год.

Ухвалою від 22.11.2022 підготовче засідання відкладено на 21 грудня 2022 р. на 10:20 год.

21.12.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю електропостачання в Господарському суді Рівненської області. Ухвалою відкладено підготовче засідання на 24.01.2023 на 11:30 год.

У судовому засіданні 24.01.2023 оголошено перерву до 01 лютого 2023 року на 11:20 год.

31 січня 2023 року від ФОП Ухнальов-Ярошевича О.В. надійшли письмові пояснення по справі із доказами у їх обгрунтування.

Ухвалою від 01.02.2023 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 лютого 2023 року на 13:00 год.

Представник позивача під час розгляду спору по суті 21.02.2023 позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задоволити та покласти на відповідача судові витрати. Відповідач у свою чергу позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

У подальшому суд дослідив письмові докази, що містяться у справі.

Заслухано представників сторін у судових дебатах.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками процесу, давши правову оцінку доказам, які мають значення для вирішення справи, господарський суд прийшов до наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Між фізичною особою - підприємцем Ухнальовим - Ярошевичем Олегом Васильовичем (надалі - Постачальник, Продавець, Відповідач) та фізичною особою - підприємцем Мінічем Григорієм Івановичем (надалі - Покупець, Позивач) був укладений Договір №110621 від 11 червня 2021 року, згідно пункту 1.1. Договору цей Договір є змішаною цивільно - правовим договором з елементами договору купівлі - продажу у розумінні статей 655 та 656 Цивільного кодексу України та договором підряду у розумінні статті 837 Цивільного кодексу України. Договір стосується виготовлення та замовлення, передачі у власність, монтажу та встановлення Товару Замовнику.

Відповідно до п. 1.2. Договору Продавець зобов`язується передати у власність Замовникові виготовлений на його індивідуальне замовлення Товар та виконати роботи, а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити Товар та Роботи. Номенклатурний перелік, асортимент, кількість Товару, що буде поставлятися, та перелік Робіт, визначається у Додатку № 1 (Специфікації) до даного Договору, який є його невід`ємною частиною (п. 1.3. Договору).

Пунктом 3.1. Договору визначено, що поставка Товару здійснюється Продавцем та за його рахунок автомобільним транспортом на умовах поставки DAP - Рокитне (34200, Рівненська область, Сарненський район, смт. Рокитне, вул. Пролетарська, 17), згідно Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року. За домовленістю Сторін розвантаження Товару з прибулого транспортного засобу здійснюється Постачальником та за його рахунок. Датою поставки Товару є дата поставки Товару Замовнику (відмітка в супровідних документах про отримання Замовником Товару) (п. 3.2. Договору).

Згідно з п. 3.3. Договору поставка Товару згідно умов даного Договору здійснюється Постачальником протягом 40 (сорока) календарних днів з дати здійснення Покупцем попередньої оплати згідно підпункту 5.2.1. пункту 5.2. умов даного Договору.

Термін виконання Робіт - 5 (п`ять) календарних днів з дати поставки Товару згідно умов даного Договору (п. 3.9. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору за домовленістю Сторін ціна Товару та вартість Робіт зазначається у Додатку № 1 (Специфікації) до даного Договору, який є його невід`ємною частиною. Ціна Товару та вартість Робіт, зазначені у Додатку № 1 (Специфікації) до даного Договору, є твердими та не підлягають зміні на протязі строку дії даного Договору. Загальна сума даного Договору складається з суми Товару, переданого (поставленого) Постачальником Покупцю, та вартості Робіт виконаних Постачальником на протязі строку дії даного Договору (п. 4.2. Договору).

Відповідно до Додатку № 1 до Договору (Специфікації) загальна вартість Товару складає 1 158 868 грн 20 коп., а вартість Робіт складає 15 000 грн 00 копійок.

Згідно з пунктами 5.1., 5.2. Договору всі розрахунки по даному Договору здійснюються в національній валюті України - гривні. Оплата за цим Договором здійснюється частинами шляхом виплати коштів із каси Покупця вбо шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника наступним чином:

5.2.1. 70% від вартості Товару згідно умов даного Договору - попередня оплата;

5.2.2. 30% від вартості Товару згідно умов даного Договору - протягом 3 банківських днів з дати поставки (передачі) Товару Покупцю, його монтажу і встановлення та підписання Сторонами Акту приймання - передачі виконаних робіт.

5.2.3. 100% від вартості Товару згідно умов даного Договору - протягом 3 банківських днів з дати поставки (передачі) Товару Покупцю, його монтаж і встановлення та підписання Сторонами Акту приймання - передачі виконаних робіт.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність передбачену даним Договором та чинним законодавством України (п. 6.1. Договору).

Пунктом 6.5. Договору передбачено, що у випадку невиконання зобов`язання по поставці Товару на протязі 50 календарних днів з дати здійснення Покупцем оплати згідно умов даного Договору, Покупець має право ініціювати в односторонньому порядку розірвання даного Договору шляхом направлення Постачальнику письмового повідомлення про таке розірвання. В такому разі, Покупець має право вимагати від Постачальника повернення всіх отриманих коштів в якості попередньої оплати згідно умов даного Договору, а Постачальник повинен повернути такі кошти на протязі 3 банківських днів.

Всі суперечки та непорозуміння, які можуть виникнути під час виконання умов даного Договору будуть, як правило, вирішуватись шляхом переговорів між сторонами або в претензійному порядку. Претензійні листи розглядаються сторонами в строк не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання (п. 9.1. Договору). Усі суперечки, що виникають між сторонами в процесі виконання даного Договору, підлягають врегулюванню шляхом переговорів, а у випадку недосягнення згоди - спір вирішується в судовому порядку за встановленою підвідоомчістю та підсудністю такого спору в порядку, визначенлому законогдавством України (п. 9.2. Договору).

Згідно з п. 10.1. Договору даний Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Договір підписаний позивачем та відповідачем, та скріплений відбитком печатки відповідача.

11 червня 2021 року в день нідписання Договору ФОП Мініч Г.І. на виконання п.п. 5.2.1, п. 5.2. Договору сплатив ФОП Ухнальову-Ярошевичу О.В. грошові кошти в сумі 811 207 грн 74 коп, що становить 70% від вартості Товару згідно умов Договору. Факт сплати, передачі та отримання даних грошових коштів підтверджується розпискою про отримання коштів (готівки) від 11 червня 2021 року підписаною власноруч ФОП Ухнальовим-Ярошевичем О.В.

Відповідно до п. 3.3. Договору поставка Товару Продавцем Покупцю мала бути здійснена до 21 липня 2021 року включно. Однак, ФОП Ухнальов-Ярошевич О.В. не здійснив поставку Товару за Договором.

У зв`язку з чим, 27 серпня 2021 року позивач на адресу відповідача направив претензію № 01-08 на суму 855 244 грн 73 коп., в якій ФОП Мініч Г.І. вказав свої вимоги з посиланням на нормативні акти, вказав суму претензії та надав платіжні реквізити для повернення грошових коштів. Також дана претензія містила письмове повідомлення про розірвання Договору в односторонньому порядку з 28 серпня 2021 року (а.с. 31).

Докази надіслання претензії до справи не надані.

Відповідь на дану претензію у справі відсутня.

31 серпня 2021 року відповідач повернув позивачу грошові кошти в сумі 536 000 грн, що підтверджується розпискою (а.с. 34), в якій також визнає факт невиконання ним своїх зобов`язань за Договором.

Станом на час звернення з даним позовом до суду залишок грошових коштів сплачених 11 червня 2021 року ФОП Мінічем Г.І. в якості попередньої оплати за Договором № 110621 та неповернутих відповідачем - становить 275 207 грн 74 коп.

Відповідно до п.6.2. Договору за порушення Постачальником строку поставки Товару згідно умов даного Договору, Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю неустойку у розмірі 0,1 % від загальної вартості Товару згідно умов даного Договору, за кожний день прострочення.

Враховуючи порушення відповідачем термінів виконання зобов`язань, позивачем відповідно до умов Договору нараховано 140 223,05 грн. - пені за період з 23.09.2021 по 21.01.2022.

Посилаючись на ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 9 043,47 грн. 3% річних та 65 418,95 грн. інфляційних втрат (на суму боргу 275 207,74 грн. за період вересень 2021 року - серпень 2022 року).

Слід звернути увагу, що при поданні позову заявник висловив прохання стягнути з відповідача 492 293,21 грн. з яких 275 207,74 грн. - сума коштів, що перерахована в якості попередньої оплати за товар (який у подальшому не був поставлений), 9 043,47 грн. - 3% річних, 65 418,95 грн. - інфляційні втрати, 140 223,05 грн. - пеня.

Проте під час перевірки даних сум судом встановлено, що при додаванні 275 207,74 грн. до нарахованих позивачем 9 043,47 грн. 3% річних, 65 418,95 грн. інфляційних та 140 223,05 грн. неустойки - загальна сума складає 489 893,21 грн.

Відтак, вбачається, що позивачем допущено арифметичну помилку під час обрахунку ціни позову.

Відповідач до матеріалів справи надав копії видаткових накладних №16 від 21.09.2021 на суму 87 364,00 грн. та №15 від 21.09.2021 на суму 3 600,00 грн. Постачальник ФОП Ухнальов-Ярошевич О.В., покупець ФОП Мініч Г.І. У графі "Договір" міститься посилання : Основний договір, дата та номер якого не вказані. Накладні надані у якості обгрунтування факту поставки ФОП Мінічу Г.І. частини обладнання по Договору. У графі "Від постачальника" накладні підписані та скріплені печаткою ФОП Ухнальова-Ярошевича О.В. У графі "Отримав(ла)" у накладній №16 підпис відсутній, проте з правого боку є відмітка "Отримано Берташ К.Ю. (підпис)". У графі "Отримав(ла)" у накладній №15 є відмітка "Берташ К.Ю. (підпис) Отримано".

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Судом із фактичних обставин справи встановлено, що зобов`язання сторін ґрунтуються на договорі підписаного позивачем та відповідачем. А згідно пункту 1.1. даного Договору цей Договір є змішаною цивільно - правовим договором з елементами договору купівлі - продажу у розумінні статей 655 та 656 Цивільного кодексу України та договором підряду у розумінні статті 837 Цивільного кодексу України. Договір стосується виготовлення та замовлення, передачі у власність, монтажу та встановлення Товару Замовнику.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1, 2 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 05.06.2018 по справі № 904/8972/17.

Позивачем обрано такий варіант поведінки, як повернення суми попередньої оплати товару.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відтак, суд прийшов до висновку, що внаслідок довготривалого невиконання відповідачем свого обов`язку з передачі товару, позивач заявив про небажання продовжувати господарські відносини з відповідачем щодо постачання замовленого товару, тому правовідносини між сторонами є припиненими, а грошові кошти в розмірі 275 207,74 грн. підлягають стягненню з відповідача як такі, що позивач хоче повернути (стягнути).

Суд звертає увагу, що згідно видаткових накладних №16 від 21.09.2021 та №15 від 21.09.2021 вказано: Постачальник ФОП Ухнальов-Ярошевич О.В., покупець ФОП Мініч Г.І. У графі "Договір" міститься посилання : Основний договір, дата та номер якого не зазначені.

Накладні надані у якості обгрунтування факту поставки ФОП Мінічу Г.І. частини обладнання по Договору. У графі "Від постачальника" накладні підписані та скріплені печаткою ФОП Ухнальова-Ярошевича О.В. У графі "Отримав(ла)" у накладній №16 підпис відсутній, проте з правого боку є відмітка "Отримано Берташ К.Ю. (підпис)". У графі "Отримав(ла)" у накладній №15 є відмітка "Берташ К.Ю. (підпис) Отримано".

Як стверджує відповідач, згідно відомостей, що в них відображені вбачається, що відповідач передав, а позивач прийняв: візок 5 шт на загальну суму 14 850 грн., камеру для зберігання речей 1 шт на суму 3 137,00 грн., вага чекодрук MEIIER TOLEDO (15 кг) 1 шт. вартістю 33 120,00 грн., кошики 30 шт. на суму 3 600,00 грн. Всього на суму 54 707,00 грн. Прийнято товар було працівником ФОП Мініча Г.І. - Берташ К.Ю.

Суд критично оцінює такі доводи відповідача з огляду на наступне.

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до положень п. п. 2.1 ч. 2 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995 року №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити;

- назву документа (форми);

- дату складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з абз. 1 п. 2.4 Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні і господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, віл імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Отже, обов`язковою умовою, що може бути доказом здійснення господарської операції саме з конкретним контрагентом, є наявність у первинному документі даних про осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку саме цього контрагента та дані, що дають змогу визначити повноваження такої особи на вчинення вказаних дій, особистий підпис вказаної особи.

Касаційний господарський суд в постанові від 29.01.2020 по справі №916/922/19 зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18.

Відповідно до п. 2.5 Положення, повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно -матеріальні цінності (ТМЦ) згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Належних обґрунтувань і доказів, що спірний товар за накладними №15 та №16 був отриманий позивачем відповідач не надав. Крім того, суду ні позивачем ні відповідачем не надано доказів факту працевлаштування у ФОП Мініча Г.І. такої особи як Берташ К.Ю.

Документи які б засвідчували наявність повноважень у Берташ К.Ю. діяти від імені та в інтересах ФОП Мініча Г.І., отримувати основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно -матеріальні цінності (ТМЦ) - у матеріалах справи також відсутні.

Отже, у межах даної справи у процесі її розгляду особа Берташ К.Ю., яка вказана на згаданих вище накладних, не ідентифікована як така, що має право отримувати від імені ФОП Мініча Г.І. товарно-матеріальні цінності.

Враховуючи вищевикладене товар згідно накладних №15 та №16 не вважається отриманим позивачем ФОП Мінічем Г.І.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 275 207,74 грн. коштів підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 65 418,95 грн. інфляційних втрат та 9 043,47 грн. 3% річних. Також нараховано 140 223,05 грн. неустойки.

В частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Стаття 610 Цивільного кодексу України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Під час розгляду справи, судом встановлено порушення відповідачем умов Договору в частині прострочення строків оплати вартості поставленого товару.

При цьому, якщо зобов`язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки в тому числі передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Так, за приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідна правова позиція щодо застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України викладена також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

У постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку щодо можливості застосування положень статті 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Щодо розміру та періоду нарахувань інфляційних, суд зазначає наступне.

При перевірці поданого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом з`ясовано, що позивачем на борг 275 207,74 грн., який виник у відповідача за період 01.09.2021р. по 23.08.2022 р. нараховано інфляційні 65 418,95 грн. Суд здійснив власний розрахунок, використовуючи калькулятор інформаційно-правової системи "LIGA360: Ліга:Закон Юрист" та встановив, що сума інфляційних втрат нарахована позивачем є арифметично вірною.

Отже, позовна вимога в частині стягнення інфляційних втрат підлягає задоволеню в сумі 65 418,95 грн.

Щодо нарахованих 3% річних слід вказати таке.

Позивач заявляє до стягнення 3% річних в сумі 9 043,47 грн.

Враховуючи те, що поставка Товару, згідно п. 3.3. Договору, мала бути здійснена до 21 липня 2021 року (включно), то розрахунок 3% річних за період з 22 липня 2021 року (наступний день після дня коли зобов`язання мало бути виконане) по 30 серпня 2021 року (день повернення частини грошових коштів) від простроченої суми - 811 207 грн. 74 коп. А саме: з 22.07.2021 р. по 30.08.2021 р. (від суми 811 2074,74 грн) - 2 666,98 грн., з 01.09.2021 р. по 23.09.2022 р. (від суми 275 207,74 грн) - 8 776,49 грн.

Суд, перевіряючи правильність обрахунку 3% річних здійснив власний розрахунок, використовуючи калькулятор інформаційно-правової системи "LIGA360: Ліга:Закон Юрист" та встановив, що вони нараховані позивачем за період з 22.07.2021 р. по 30.08.2021 р. (від суми 811 2074,74 грн) та з 01.09.2021 р. по 23.09.2022 р. (від суми 275 207,74 грн). У підсумку 3% річних становлять 11 443,47 грн. (2 666,98 грн. + 8 776,49 грн.).

Однак, суд не може вийти за межі позовних вимог, тому позовна вимога в частині стягнення 3% річних підлягає задоволеню в сумі заявленій позивачем - 9 043,47 грн.

Щодо нарахованих 140 223,05 грн. неустойки суд зазначає наступне.

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 6.2. Договору за порушення Постачальником строку поставки Товару згідно умов даного Договору, Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю неустойку у розмірі 0,1% від загальної вартості Товару згідно умов даного Договору, за кожний день прострочення.

На підставі наведених правових норм та зважаючи на допущене відповідачем порушення Договору, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати пені за порушення умов Договору в силу п. 6.2. договору.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Провівши перерахунок штрафних санкцій, суд констатує, що він є арифметично правильним за період з 23.09.2021 р. по 21.01.2022 р. у розмірі - 140 223,05 грн.

Одночасно слід зауважити, що частинами 1 та 2 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; строк прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання, відповідність / невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Враховуючи вищезазначене, суд наголошує, що зменшення розміру неустойки є правом суду, реалізація якого не ставиться в залежність з наявністю відповідного клопотання зі сторони учасника справи, в даному випадку - Відповідача.

Суд враховує, що сума неповернутих коштів позивачу складає 275 207,74 грн. При цьому, кредитором заявлено до стягнення 140 223,05 грн. неустойки за непоставку товару, що складає половину від суми основного боргу. Також позивач заявляє до стягнення 9 043,47 грн. 3% річних та 65 418,95 грн. інфляційних втрат.

У даному випадку судом констатується, що нараховані санкції є надмірно великими. Позивачем же не надано доказів понесення збитків у зв`язку з порушенням зі сторони відповідача своїх зобов`язань.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки до її розумного розміру, та стягнути з відповідача 84 133,83 грн. неустойки, що складає 60% від заявлених позивачем 140 223,05 грн.

У стягненні решти 56 089,22 грн. (40% від заявленої суми неустойки) слід відмовити.

Крім того, як вказано вище по тексту при додаванні 275 207,74 грн. до нарахованих позивачем 9 043,47 грн. 3% річних, 65 418,95 грн. інфляційних та 140 223,05 грн. неустойки - загальна сума складає 489 893,21 грн., при заявлених позивачем 492 293,21 грн.

Таким чином, внаслідок арифметичної помилки позивачем необгрунтовано заявлено до стягнення 2 400,00 грн. (492 293,21 грн. - 489 893,21 грн. = 2 400,00 грн.). Тому у цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За таких обставин, в повній мірі дослідивши матеріали справи, врахувавши наведені правові норми та перевіривши суми заявлені до стягнення, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Мініч Григорія Івановича до Фізичної особи - підприємця Ухнальова-Ярошевича Олега Васильовича підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення 275 207 грн. 74 коп. коштів перерахованих в якості попередньої оплати за товар, 9 043 грн. 47 коп. 3% річних, 65 418 грн. 95 коп. інфляційних втрат та 84 133 грн. 83 коп. неустойки. У стягненні 56 089,22 грн. неустойки слід відмовити. У стягненні в частині 2 400,00 грн. належить відмовити, оскільки необгрунтовано заявлені.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору в розмірі 7 384,40 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є наслідком виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Згідно п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року у разі зменшення неустойки в резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Враховуючи, що сумарно у підсумку заявлені до стягнення позивачем кошти та нараховані санкції складають 489 893,21 грн. Тому судовий збір від цієї суми становить 7 348,40 грн. (489 893,21 Х 1,5% = 7 348,40).

Згідно квитанції від 23.09.2022 позивач сплатив 7 384 грн 40 коп. судового збору. Отже, надлишково сплаченими є 36,00 грн. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Тому позивач має право звернутися до суду з відповідним клопотанням про повернення зайво сплаченого судового збору.

Суд дійшов висновку, що необгрунтовано заявлено до стягнення з відповідача 2 400,00 грн. (що в пропорції від заявлених позивачем позовних вимог 492 293,21 грн. становить 0,49%) та відмовив у позові в цій частині. Тому витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно.

Отже, витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача в розмірі 7312,39 грн. Решта 36,01 грн. сплаченого судового збору залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Ухнальова -Ярошевич Олега Васильовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця Мініч Григорія Івановича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) - 275 207 (двісті сімдесят п`ять тисяч двісті сім) грн. 74 коп. коштів перерахованих в якості попередньої оплати за товар, 9 043 (дев`ять тисяч сорок три) грн. 47 коп. 3% річних, 65 418 (шістдесят п`ять тисяч чотириста вісімнадцять) грн. 95 коп. інфляційних втрат, 84 133 (вісімдесят чотири тисячі сто тридцять три) грн. 83 коп. пені та 7 312 (сім тисяч триста дванадцять) грн. 39 коп. витрат по сплаті судового збору. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 22 лютого 2023 року.

Суддя Бережнюк В.В.