27.02.2023Справа № 910/8700/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., за участю секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Ващенко Інни Василівни про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат по справі № 910/8700/22
за позовом Фізичної особи - підприємця Ващенко Інни Василівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )
про визнання недійсним договору,
від позивача: Попов Андрій
від відповідача-1: Ковтунець Юлія
від відповідача-2: не з`явився
До Господарського суду міста Києва звернулась Фізична особа - підприємець Ващенко Інна Василівна (далі за текстом - ФОП Ващенко І.В., Позивач) з позовом до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (далі за текстом - КП «Київтранспарксервіс», Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай-транс» (далі за текстом - ТОВ «Скай транс», Відповідач-2) про визнання недійсним з моменту укладення договору від 12.07.2022 № ДНП-2022-07/19 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування (далі за текстом - Договір від 12.07.2022), укладеного між Відповідачем-1 та Відповідачем-2, оскільки Договір від 12.07.2022 укладений стосовно щодо того ж самого предмету та на той самий період часу, що і договір від 04.03.2019 № ДНП-2013-03/17 (далі за текстом - Договір від 04.03.2019), стороною якого є Позивач та Відповідач-1.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у справі № 910/8700/22 визнано недійсним з моменту укладення договір від 12.07.2022 № ДНП-2022-07/19 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування, укладений між КП «Київтранспарксервіс» та ТОВ «Скай-транс» та стягнуто з КП «Київтранспарксервіс» на користь ФОП Ващенко Інни Василівни судовий збір в розмірі 2 481 грн.

01.02.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла заява Позивача про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Відповідача-1 витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 розгляд заяви ФОП Ващенко І.В. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат призначено на 27.02.2023.

23.02.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Відповідача-1 про зменшення розміру витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката Позивача.

У судовому засіданні 27.02.2023 представник Позивача надав пояснення по суті поданої заяви, просив суд прийняти додаткове рішення та стягнути з Відповідача-1 15 500 грн. судових витрат.

Представник Відповідача-1 просив суд зменшити витрати на професійну правничу допомогу, заявлені Позивачем до суми 5 600 грн.

Представник Відповідача-2 у дане засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про місце, дату та час розгляду справи.

Відтак, дослідивши заяву Позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та заслухавши пояснення представників сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до положень частини 1 статті 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 частини 3 статті 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частинами 3 та 4 статті 126 ГПК України закріплено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Позивачем у якості доказів понесених ним витрат на професійну правову допомогу до суду надано: договір про надання правової допомоги від 29.07.2022; додаткова угоди № 1 від 29.07.2022 до договору про надання правової допомоги від 29.07.2022; ордер серії АІ № 1288735 від 06.10.2022; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2747/10 від 30.12.2004; Акт № 1 від 12.12.2022 приймання-передачі виконаних робіт на суму 14 000 грн та Акт № 2 від 23.01.2023 приймання-передачі виконаних робіт на суму 1 500 грн.

Судом встановлено, що згідно Акту № 1 від 12.12.2022 та № 2 від 23.01.2023 адвокатом надано клієнту (Позивачу) адвокатських послуг на загальну суму 15 500 грн, а саме:

- складання листа від 29.07.2022 на адресу КП «Київтранспарксервіс» із проханням надати пояснення щодо підстав укладення спірного договору. Складання повторного листа від 05.09.2022. - Вартістю 500 грн;

- складання позовної заяви від 05.09.2022 про визнання недійсним з моменту його укладення договору від 12.07.2022 року №ДНП-2022-07/19 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування, укладеного між КП «Київтранспарксервіс» () та ТОВ «Скай-транс» (). - Вартістю 4 000 грн;

- складання клопотання до позовної заяви про витребування доказів. - Вартістю 500 грн.

- складання Відповіді від 07.11.2022 на відзив КП «Київтранспарксервіс». - Вартістю 3 000 грн;

- участь у судових засіданнях 31.10.2022,14.11.2022, 28.11.2022, 12.12.2022. - Вартістю 6 000 грн;

- участь у судовому засіданні 23.01.2023. - Вартістю 1 500 грн.

Судом встановлено, що Акт № 1 від 12.12.2022 та № 2 від 23.01.2023 підписано адвокатом та клієнтом без зауважень та претензій, що відповідно підтверджує факт належного надання адвокатом послуг Позивачу та виникнення у останнього обов`язку їх оплатити.

Відповідно до частини 5 та 6 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Із поданих Відповідачем-1 заперечень вбачається, що заявлений Позивачем до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищений у зв`язку з чим, Відповідач-1 просить суд зменшити розмір останніх до суми 5 600 грн, з огляду на наступне.

Із заперечень Відповідача-1 вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу можуть бути відшкодовані виключно у випадку коли вони є документально підтверджені, доведені, фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Так, Відповідач-1 заперечуючи щодо відшкодування заявленої суми судових витрат зазначає наступне:

- Позивачем не надано доказів оплати таких послуг при тому, що строк оплати за підписаними актами є таким що настав 13.01.2023 та 24.02.2023;

- включення адвокатом Позивача такої послуги як «складання листа від 29.07.2022 та від 05.09.2022» (пункт 1 Акту № 1 від 12.12.2022) є безпідставним, оскільки останні складалися до моменту подачі позову в суд, а відтак не стосуються справи;

- вартість складання позовної заяви та відповіді на відзив є завищеним та не відповідає критерію реальності таких витрат, суперечить принципу співмірності, у зв`язку з чим вартість таких послуг не може перевищувати 3 000 грн в загальному;

- вартість складання клопотання про витребування доказів (500 грн) є завищеним, не співмірним, шаблонним за своєю суттю та має коштувати 100 грн;

- вартість участі адвоката в засіданнях є значно завищеною та не відповідає критерію розумності у зв`язку з чим має становити 500 грн за кожне засідання.

На підтвердження факту завищенності вартості адвокатських послуг Відповідачем-1 надано суду скрін-шот вартості аналогічних адвокатських послуг.

Також Відповідачем-1 звертається увага на те, що заявлені до відшкодування витрати маються стягуватися також з Відповідача-2 (порівну).

Розглянувши подану Позивачем заяву про ухвалення додаткового рішення та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку її задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 922/1964/21 від 16.11.2022 зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.11.2021 у справі № 910/7520/20.

Враховуючи заперечення Відповідача - 1, суд не погоджується з доводами останнього щодо завищеності вартості адвокатських послуг, їх непов`язаність з розглядом справи та необґрунтованістю, а відтак судом не вбачається за можливе встановити невідповідність наданих послуг критеріям, визначених частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, підстав для відступлення від загального правила розподілу судових витрат згідно частини 4 статті 129 ГПК України, а відтак і підстав для зменшення розміру заявлених до відшкодування витрат.

Натомість, надані згідно Акту № 1 від 12.12.2022 та № 2 від 23.01.2023 послуги в повній мірі стосуються процесу збирання доказової бази задля належного обґрунтування заявлених вимог, також вчинені в межах розгляду справи, для повного та належного її розгляду, а ознак завищення вартості адвокатських послуг Відповідачем-1 не доведено в силу того, що наданий скрін-шот не дає суду можливості встановити актуальність наведеного Відповідачем-1 прайсу послуг та місце його застосування станом на дату ухвалення даного додаткового рішення.

Згідно доводів суду, заявлені Позивачем витрати є співрозмірними, такими, що реально понесені стороною, пропорційними до предмета спору та складністю справи.

У якості спростування доводів Відповідача-1, суд вказує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).

Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, враховуючи обставини даної справи,суд вказує, що Відповідачем-1 не доведено суду та відповідно не підтверджено належними та допустимими доказами неспівмірності та не доцільності заявлених адвокатських витрат, а доводи Відповідача-1 в цій частині є виключно припущеннями та фактичним втручанням у відносини адвоката та клієнта (Позивача).

Що стосується розподілу витрат, суд вказує, що за загальним правилом відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Як вже зазначалося судом вище, відповідно до частини 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Так, в рішенні Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 у дані справі суд дійшов висновку стягнути судові витрати у вигляді судового збору саме з Відповідача-1 у відповідності до вимог частини 9 статті 129 ГПК України, оскільки саме внаслідок неправильних та неправомірних дій Відповідача-1 (укладення договору від 12.07.2022 № ДНП-2022-07/19 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування з Відповідачем-2) виник даний спір, за наслідком якого Позивачем понесено судові витрати, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

З огляду на зазначене, враховуючи вказані положення, суд вважає за необхідне дотриматися аналогічного порядку та загального правила з розподілу витрат у зв`язку стягнути суму 15 500 грн витрат на професійну правничу допомогу саме з Відповідача-1.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтями 86, 123, 126, 129, 221, 237 та 244 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Заяву Фізичної особи - підприємця Ващенко Інни Василівни про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат по справі № 910/8700/22 - задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (вул. Леонтовича, буд. 6, м. Київ, 01030; ідентифікаційний код 35210739) на користь Фізичної особи - підприємця Ващенко Інни Василівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення підписано: 02.03.2023

Суддя Антон ПУКАС