ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

27 лютого 2023 року Справа № 926/1100/18

Господарський суд Чернівецької області у складі колегії суддів Миронюка С.О. (головуючий) Швеця М.В. та Ковальчук Т.І.

За участі секретаря судового засідання Голіфней Я.І.,

За участі представників:

Скаржника (Відповідач) Каліненко В.Т.

Стягувач (Позивач) Очич Т.М. (в режимі відеконференції)

Приватного виконавця Павлюк Н.В. (в режимі відеконференції)

Розглянувши скаргу (вх.№278) Малого приватного підприємства фірми Атлас на дії та бездіяльність приватного виконавця у справі

за позовом публічного акціонерного товариства КРЕДОБАНК, м. Львів

до: 1.Малого приватного підприємства фірми Атлас, м. Чернівці;

2. ОСОБА_1 , м. Чернівці;

3. ОСОБА_2 , м. Чернівці

про стягнення заборгованості 681668,28 доларів США та 306,30 грн

ВСТАНОВИВ: Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 19.11.2019 р. задоволено частково позов публічного акціонерного товариства КРЕДОБАНК до Малого приватного підприємства фірми Атлас, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 681668,28 доларів США та 306,30 грн. Зазначеним рішенням присуджено стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 637525,54 доларів США заборгованості з кредиту, 20211,41 доларів США заборгованості з відсотків за користування кредитом, 266040,73 грн судового збору.

13.01.2020 року Господарським судом Чернівецької області видано накази про примусове виконання рішення від 19.11.2019 р., яке набрало законної сили 20.12.2019 р.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 р. ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 19.11.2019 р. та рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.11.2019 р. у справі № 926/1100/18 залишено без змін.

31.12.2020р. матеріали справи № 926/1100/18 направлено до Касаційного господарського суду у складі Верховного суду за вих. № 02.02-34-1119/20 в зв`язку з оскарженням рішенням Господарського суду Чернівецької області від 19.11.2019р. та постанови Західного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 р.

26.01.2021 року від Малого приватного підприємства фірми Атлас надійшла скарга на дії та бездіяльність приватного виконавця (вх.№278), у якій боржник просить визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича щодо винесення постанови від 20.01.2020 про відкриття виконавчого провадження за № 61023747 з примусового виконання наказу від 13.01.2020, виданого Господарським судом Чернівецької області, а також скаржник просить визнати протиправною та скасувати постанову від 20.01.2020 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича про відкриття виконавчого провадження за № 61023747 з примусового виконання наказу від 13.01.2020, виданого Господарським судом Чернівецької області.

Скарга обґрунтовується, зокрема тим, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, а боржник, при цьому, зареєстрований у місті Чернівці. На думку скаржника, місце реєстрації та місце здійснення господарської діяльності боржника не відноситься до виконавчого округу на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Виконавчий документ у виконавчому провадженні прийнято до виконання приватним виконавцем не за місцем зареєстрованої юридичної адреси боржника та місцем здійснення боржником своєї господарської діяльності, у зв`язку з чим, приватний виконавець був зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу, як такий, що пред`явлений не за місцем виконання.

Крім того, заявник вказує на те, що 12 січня 2021 року з сайту Система електронних трогів з реалізації арештованого майна (СЕТАМ) боржник МПП Атлас дізналося про те, що 04.02.2021 о 9.00 год. відбудуться електронні торги з реалізації Нерухомого майна предмета іпотеки за вартістю 15 917000 грн. в рамках виконавчого провадження № 61023747 з примусового виконання наказу від 13.01.2020 року виданого Господарським судом Чернівецької області. Того ж дня боржник дізнався про те, що 20.01.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва відкрито виконавче провадження № 61023747 з примусового виконання наказу від 13.01.2020 року виданого Господарським судом Чернівецької області. А тому на думку скаржника скарга подана в строки встановлені ГПК України.

Ухвалою суду від 28.01.2021 р. відкладено вирішення питання про прийняття скарги Малого приватного підприємства фірми Атлас на дії та бездіяльність приватного виконавця (вх. № 278) до повернення матеріалів справи №926/1100/18 на адресу Господарського суду Чернівецької області.

Постановою Верховного Суду від 18.02.2021 р. касаційну скаргу Малого приватного підприємства фірми Атлас задоволено частково, рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.11.2019 р. та постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 р. у справі № 926/1100/18 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Чернівецької області.

16.03.2021 року справа № 926/1100/18 надійшла до Господарського суду Чернівецької області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2021 розгляд скарги передано до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Миронюка С.О., суддів Ковальчук Т.І., Швець М.В.

Ухвалою суду від 18.03.2021 скаргу до розгляду призначено на 05.04.2021р.

Судове засідання 05.04.2021 р. не відбулося в зв`язку з тимчасовою втратою працездатності головуючого судді Миронюка С.О.

Ухвалою суду від 19.04.2021 р. призначено розгляд скарги на 28.04.2021 р.

28.04.2021 р. від приватного виконавця надійшли письмові пояснення по суті скарги, в яких приватний виконавець просить в задоволені скарги відмовити в зв`язку з її необґрунтованістю.

Ухвалою суду від 28.04.2021 р. відкладено розгляд скарги на 19.05.2021 р.

Ухвалою суду від 19.05.2021 провадження із розгляду скарги №278 зупинено до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду подібної справи №905/64/15.

Верховний суд у складів суддів Об`єднаної палата Касаційного господарського суду здійснював аналіз застосування Верховним Судом норм матеріального права у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 911/949/20, висновки у якій щодо застосування статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, є предметом перевірки об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши підстави касаційного оскарження, наведені позивачем у касаційній скарзі, та доводи відповідача у відзиві на касаційну скаргу, вважав, що наявні підстави для відступу від висновків Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права, викладених у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 911/949/20.

Підставою передачі справи № 905/64/15 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду є частина друга статті 302 Господарського процесуального кодексу України, а саме: необхідність відступу від висновку Верховного Суду щодо застосування статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, (далі по тексту - Інструкція) у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії судів іншої судової палати Касаційного господарського суду від 26 листопада 2020 року у справі № 911/949/20, оскільки існують різні підходи щодо застосування цих норм матеріального права при вирішенні питання правомірності відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем за наявності відомостей про відкриті рахунки у банківських установах з місцезнаходженням у виконавчому окрузі приватного виконавця.

А відтак, судом було зупинено розгляд скарги (№278) до набрання законної сили постанови по справі № 905/64/15 у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, так як предметом скарги є оскарження дій приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження рахунків у банку, а саме, в м. Києві. Так, колегія суддів вважала за необхідне зупинити розгляд скарги для формування єдиної судової практики при вирішенні подібних спорів.

Постанова Верховного суду у складів суддів Об`єднаної палата Касаційного господарського суду по справі №905/64/15 набрала законної сили 21 травня 2021 року.

Проте матеріали всієї справи перебували в Київському науково-дослідному інституті судових експертиз.

22.11.2022 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта (вх.№1822) та матеріали справи №926/1100/18.

Ухвалою суду від 28.11.2022 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 14.12.2022.

У судове засідання 14.12.2022 сторони не з`явилися, явку своїх представників не забезпечили про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 14.12.2022 розгляд скарги відкладено на 11.01.2023.

Ухвалою суду від 05.01.2023 клопотання приватного виконавця про проведення судового засідання у режимі відеконференції задоволено.

Ухвалою суду від 09.01.2023 виправлено допущену описку у вступній частині ухвали Господарського суду Чернівецької області від 05.01.2023 по справі № 926/1100/18, а саме: дату ухвали суду слід правильно читати Ухвала складена 09.01.2023.

Ухвалою суду від 11.01.2023 відкладено розгляд скарги на 01.02.2023 через поганий переривчастий зв`язок системи easycon зі сторони приватного виконавця Павлюка Н.В.

У судове засіданні 01.02.2023, приватний виконавець Павлюк Н.В. не з`явився, явку свого представника не забезпечив.

Ухвалою суду від 01.02.2023 відкладено розгляд скарги на 09.02.2023

09.02.2023 оголошено перерву до 27.02.2023.

Розглянувши скаргу (вх.№278) Малого приватного підприємства фірми Атлас на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича у справі №926/1100/18, суд зазначає таке.

У скарзі боржник просить визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича щодо винесення постанови від 20.01.2020 про відкриття виконавчого провадження за № 61023747 з примусового виконання наказу від 13.01.2020, виданого Господарським судом Чернівецької області, а також скаржник просить визнати протиправною та скасувати постанову від 20.01.2020 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича про відкриття виконавчого провадження за № 61023747 з примусового виконання наказу від 13.01.2020, виданого Господарським судом Чернівецької області.

Зокрема скаржник, посилаючись на норми частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», вважає, що приватний виконавець не мав права приймати виконавчий документ до виконання, оскільки, виконавчим округом приватного виконавця є місто Київ, а у боржника МПП фірми «Атлас» відсутні рахунки у банку та будь яке майно на території виконавчого округу приватного виконавця.

Таким чином, скаржник стверджує, що майно боржника знаходиться виключно у Чернівецькій області, оскільки знаходиться у відокремленому підрозділі, який згідно з чинним законодавством має свої основні засоби та обігові кошти.

Враховуючи наведене, скаржник звернувся до Господарського суду Чернівецької області із скаргою на дії приватного виконавця та просить:

- визнати протиправними дії приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича щодо винесення постанови від 20.01.2020 року про відкриття виконавчого провадження №61023747 з примусового виконання наказу №926/1100/18 від 13.01.2020 виданого Господарським судом Чернівецької області.

- визнати протиправною та скасувати постанову від 20.01.2020 приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича про відкриття виконавчого провадження №61023747 з примусового виконання наказу №926/1100/18 від 13.01.2020 виданого Господарським судом Чернівецької області.

Приватний виконавець проти скарги заперечив.

У поданому запереченні приватний виконавець зазначив, що стягувач, подаючи заяву про відкриття виконавчого провадження, вказав відомий йому рахунок, що відкритий боржником в Акціонерному товаристві «Комерційний банк «Приват Банк», адресою реєстрації якого є місто Київ.

Також приватний виконавець посилається на статтю 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», де зазначено, що банк це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків, а клієнт банку це будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

При цьому, як стверджує приватний виконавець, відокремлені підрозділи банку (філії, відділення, представництва тощо) виконують функції представництва та захисту інтересів банку. Також, як на підставу своїх заперечень, приватний виконавець посилається на те, що відокремленим підрозділам (філіям, відділенням, представництвам) не видається ліцензія, на підставі якої може здійснюватися банківська діяльність.

Таким чином, за твердженням приватного виконавця, відокремлені підрозділи не є самостійними фінансовими установами які здійснюють банківську діяльність..

Щодо обігових коштів, якими банк забезпечує свої відокремлені підрозділи, приватний виконавець зазначив, що такими обіговими коштами можуть бути забезпечені усі відділення, пункти обміну валют і каси, шо не наділяє їх статусом фінансових установ і не надає права самостійно надавати банківські послуги.

Отже, як зазначив приватний виконавець, оскільки майно боржника знаходиться у виконавчому окрузі міста Києва, то поданий стягувачем виконавчий документ підлягає виконанню у виконавчому окрузі міста Києва.

Також, як на підставу своїх заперечень, приватний виконавець посилається на те, що в ході виконавчого провадження ним було встановлено, що у боржника є 5 рахунків у різних фінансових установах, частина яких зареєстрована в місті Києві, тобто в межах виконавчого округу міста Києва, в підтвердження чого долучив до своїх заперечень копію відповіді Державної фіскальної служби України про наявність рахунків боржника у фінансових установах, що зареєстровані у місті Києві.

Враховуючи наведене, приватний виконавець у задоволенні скарги просив відмовити.

Стягувач проти скарги на дії приватного виконавця заперечив з тих самих підстав, що і приватний виконавець.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши доводи скаржника, приватного виконавця та стягувача заслухавши їхні доводи та заперечення, колегія суду дійшла вказує на наступне.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 2 статті 342 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Як вбачається із заяви про відкриття виконавчого провадження, стягувачем вказано відомий йому рахунок, що відкритий боржником в Акціонерному товаристві «Комерційний банк «Приват Банк», адресою реєстрації якого є місто Київ. Також надано копію платіжного доручення від 20.01.2020, яка підтверджує отримання коштів МПП фірма «Атлас» в АТ КБ «Приватбанк».

Подаючи скаргу на дії приватного виконавця, скаржник в порядку статті 74 Господарського процесуального кодексу України, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Так, відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В поданій скарзі на дії приватного виконавця, скаржник посилається на те, що приватний виконавець не вправі був відкривати виконавче провадження у виконавчому окрузі міста Києва, оскільки у боржника відсутнє будь-яке майно у місті Києві.

Однак, як вбачається із матеріалів скарги, скаржником не доведено належними та допустимими доказами вказаних обставин. Саме лише твердження скаржника про те, що у нього відсутнє будь яке майно на території виконавчого округу міста Києва не може вважатися достатньою підставою для задоволення скарги на дії приватного виконавця, адже скаржником не подано жодних доказів щодо відсутності грошових коштів на рахунках, що відкриті у фінансових установах, місцезнаходженням яких є місто Київ.

Як встановлено судом, наявність рахунків, що відкриті у фінансових установах, місцезнаходженням яких є місто Київ, підтверджується долученими приватним виконавцем до матеріалів справи відповідями фінансових установ «Банками» на його запити щодо існуючих рахунків боржника у фінансових установах.

Щодо твердження скаржника про те, що місцезнаходженням грошових коштів, які знаходяться у філії АТ КБ «Приватбанк», суд зазначає таке.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк має право відкривати відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) на території України у разі його відповідності вимогам щодо відкриття відокремлених підрозділів, встановленим нормативно-правовими актами Національного банку України.

Частинами 1 та 2 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківська ліцензія це документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність.

Відокремленим підрозділам (філіям, відділенням, представництвам) Національним банком України не видається банківська ліцензія, на підставі якої може здійснюватися банківська діяльність. Таким чином, відокремлені підрозділи не здійснюють банківської діяльності на підставі окремо виданої ліцензії.

Пунктом 2 частини 3 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що до банківських послуг належить відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу).

Згідно з частиною 4 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що забезпечення відокремлених підрозділів основними засобами та обіговими коштами не свідчить про наявність у відокремленого підрозділу статусу фінансової установи та не надає їй право самостійно надавати банківські послуги, адже такі послуги надаються відокремленим підрозділом від імені банку, тобто самим банком, як самостійною юридичною особою.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, скаржником не доведено, що відкривши виконавче провадження на території виконавчого округу міста Києва, приватним виконавцем було порушено вимог законодавства, у зв`язку з чим в даному випадку відсутні підстави для задоволення скарги на дії приватного виконавця.

Як встановлено матеріалами справи, постанова ВП № 61023747 від 20.01.2020 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 13.01.2020 у справі № 926/1100/18 прийнята за місцем знаходження коштів боржника МПП фірми «Атлас», а саме в АТ «КБ «Приватбанк» (м. Київ).

Главою 13 «Речі. Майно» ЦК України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ст. 190). Річчю є предмет матеріального світу щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України).

У цій же главі ЦК України наявна норма ст. 192 «Гроші (грошові кошти)», ч. 1 якої визначено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до ч. 3.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

За змістом ч.ч. 6.1, 6.2 ст. 6 цього Закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені п. 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Положеннями ч.ч. 7.1, 7.1.4, 7.1.5 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію, як того вимагає скаржник (п.п. 11, 12), у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжними для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про що є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, в якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також в Законі України «Про виконавче провадження», в якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».

За приписами ч. 4 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право вчиняти виконавчі дії зі звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунках в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відтак, враховуючи той факт, що кошти на рахунках, на які приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Назаром Васильовичем накладено арешт, відкриті, зокрема в АТ «КБ «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1д), колегія судів доходить вірного висновку про правомірність дій приватного виконавця Павлюка Н.В., щодо відкриття виконавчого провадження та здійснення подальших виконавчих дій. Відповідно посилання скаржника на необхідність вчинення зазначених виконавчих дій виконавцем саме за місцезнаходженням боржника - місцем його реєстрації в м. Чернівці не заслуговують на увагу, оскільки як вже зазначалося, приватний виконавець наділений правом приймати до виконання виконавчі документи також й за місцезнаходженням майна боржника, яким у даній справі є грошові кошти МПП фірми «Атлас» на рахунках у банківських установах в м. Києві.

Доводи щодо необхідності доказування факту наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника на момент відкриття виконавчого провадження, також відхиляються судом, адже наявність у боржника відкритих і активних банківських рахунків передбачає можливість зарахування грошових коштів, які могли б бути спрямовані на виконання боржником судового рішення у даній справі в будь-який час.

Крім цього, судом взято до уваги, що після відкриття виконавчого провадження постановою від 20.01.2020 подальші дії приватного виконавця в межах вже відкритого виконавчого провадження не обмежуються виконавчим округом виконавця, зокрема, постановою від 20.01.2020 накладено арешт на банківський рахунок в АТ «Кредобанк» (м.Львів) звернено стягнення на доходи боржника, отримані в Чернівці, що не суперечить вищенаведеним положенням чинного законодавства.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку щодо безпідставності та необґрунтованості скарги МПП фірми «Атлас» на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича з виконання рішення суду у справі № 926/1100/18, отже в її задоволенні слід відмовити.

Разом з цим суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частиною 2 статті 326 Господарського процесуального кодексу України, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2012р. №18-рп/2012, відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

У вказаному рішенні Конституційного суду України від 13 грудня 2012р. №18-рп/2012 зазначено також, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 343 Господарського процесуального Кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Щодо другої вимоги скаржника колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 статті 343 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з пунктом 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже колегія суддів вказує, що норми процесуального права не передбачають повноважень суду на скасування рішень органів державної виконавчої служби / приватних виконавців, з огляду на що суд визнає доводи скаржника на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В., в частині її вимог про скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 61023747 від 20.01.2020 року такими, що не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи скаржника усні та за текстом його скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Керуючись статтями 234, 235, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

1. Відмовити у задоволенні скарги Малого приватного підприємства фірми «Атлас» (№278) від 26.01.2021р. щодо визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павлюка Назара Васильовича щодо винесення постанови від 20.01.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 61023747 з примусового виконання наказу №926/1100/18 від 13.01.2020 року виданого Господарським судом Чернівецької області протиправними.

2. Відмовити у задоволенні скарги Малого приватного підприємства фірми «Атлас» (№278) від 26.01.2021р. щодо визнання протиправною та скасування постанови від 20.01.2020

приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павлюка Назара Васильовича про відкриття провадження №61023747 з примусового виконання наказу №926/1100/18 від 13.01.2020 року, виданого Господарським судом Чернівецької області.

3. Ухвалу суду невідкладно направити учасника справи на електронну адресу, а у разі відсутності поштовою кореспонденцією.

Ухвала господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу може бути оскаржено відповідно до розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 02.03.2023 р.

Головуючий суддя С.О. Миронюк

Судді М.В. Швець

Т.І. Ковальчук