ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року Справа № 906/776/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П. , суддя Миханюк М.В.

розглянувши апеляційну скаргу Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області на рішення господарського суду Житомирської області від 11.11.2022 (повний текст - 11.11.2022) у справі №906/776/22 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області

про стягнення 61233,26 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 11.11.2022 у справі №906/776/22 задоволено позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області про стягнення 61233,26 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на пільгове перевезення пасажирів у розмірі 61233,26 грн та судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Вільшанська сільська рада Житомирського району звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга надійшла безпосередньо на адресу суду апеляційної інстанції.

Листом від 05.12.2022 матеріали справи №906/776/22 витребувано з господарського суду Житомирської області.

12.12.2022 належним чином оформлені матеріали справи надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 апеляційну скаргу Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.11.2022 у справі №906/776/22 - залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: надати докази доплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 1240,50грн; надати докази надсилання копії скарги з доданими до неї документами позивачу; уточнити вимоги апеляційної скарги.

26.12.2022 на адресу суду від Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області надійшло доповнення до апеляційної скарги в якому уточнено вимоги апеляційної скарги, додано докази надсилання копії скарги з доданими до неї документами позивачу та реєстр бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 19.12.2022. Згідно уточненої вимоги апеляційної скарги апелянт просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 11.11.2022 у справі №906/776/22.

30.12.2022 на адресу суду від Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області надійшла копія платіжного доручення №255 від 28.12.2022 про сплату 1240,50 грн судового збору.

Розпорядженням керівника апарату суду від 02.01.2023, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі Коломис В.В., відповідно до статті 32 господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у судовій справі №906/776/22.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2023 визначено колегію суддів для розгляду справи №906/776/22 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В., суддя Дужич С.П.

В апеляційній скарзі апелянт, Вільшанська сільська рада Житомирського району звертає увагу суду на те, що звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилається на те, що відповідач, який є розпорядником бюджетних коштів, не виконує свої зобов`язання щодо компенсації пільгового проїзду та не провів розрахунки за пільгові перевезення окремих категорій громадян за період з січня по грудень 2021 року. АТ «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Козятинська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» впродовж 2021 року стверджує, що надавала послуги по пільговому перевезенню окремих категорій громадян у приміському сполученні з вокзалу залізничної станції Чуднів-Волинський, яка розташована у с. Вільшанка Житомирського району Житомирської області. До матеріалів позовної заяви АТ «Українська залізниця» долучило розрахунки на відшкодування недоотриманих коштів за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян та облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів за відповідний період з січня по грудень 2021 року. Представлений пакету документів, а також акт звіряння розрахунків за надані послуги перевезення пільгових категорій громадян у приміському сполученні не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним документом бухгалтерського обліку. Вільшанська сільська рада неодноразово зверталася до АТ «Українська залізниця» надати інформацію (витяг із автоматизованої бази даних та інших інформаційних систем) про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки), які включені до місячної станційної звітності, на підставі якої складено облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян за період з січня по грудень 2021 року, але вичерпної відповіді не було отримано.

Враховуючи зазначене вище Вільшанська сільська рада не відмовляється сплатити кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян за період з січня по грудень 2021 року, але за умови надання АТ «Українська залізниця» первинних документів обліку на основі яких складено облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом пільгових категорій громадян.

З-за таких обставин відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 11.11.2022 року у справі №906/776/22 та ухвалити нове рішення, яким зобов`язати АТ «Українська залізниця» надати Вільшанській сільській раді інформацію про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.01.2023р. відкрито апеляційне провадження у справі №906/776/22 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано відповідачу у строк до 20.01.2023р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарськогог суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст. 263 ГПК України.

16.01.2023 року на адресу суду від АТ «Українська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу. У своєму відзиві відповідач посилається на те, що відповідно до п.3-4 Порядку облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки). Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.» Далі (у відповідності до п.5 Порядку), «інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності.» Відповідно до п.9 Положення «На підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком». Також до відзиву додано примірник квитка, що видається пільговій категорії громадян у приміському сполученні з поясненням інформації, що зазначена на лицьовій стороні квитка. Таким чином, облікова форма (у відповідності до норм Положення) і є первинним документом бухгалтерсього обліку, який створений на підставі станційної звітності, яка, в свою чергу, обчислюється в автоматичному режимі при оформленні проїзних документів, в тому числі і пільгових категорій громадян у приміському сполученні. Зауважує, що облікова форма містить облікову інформацію, яка є підставою для податкової звітності залізниці як господарюючого суб`єкту. Протягом 2021 року у відповідності до чинного законодавства залізниця щомісячно здавала об`єднану інформацію про доходи (в тому числі і дохід з квитків, виданих пільговим категоріям громадян у приміському сполученні) до податкових органів та сплатила усі належні податки з доходу (враховуючи і вартість квитків, виданих пільговим категоріям громадян у приміському сполученні). Таким чином, для податкових органів України облікова форма є первинного документом бухгалтерського обліку.

Позивач просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скакргу Вільшанської сільської ради Житомирського району на рішення господарського суду Житомирської області від 11.11.2022 року у справі №906/776/22 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

24.01.2023 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких останні звертає увагу суду на те, що Верховний Суд у постанові від 02.03.2021 у справі № 640/21817/18 зазначає, що відшкодування витрат на перевезення пільговиків залізничним транспортом можливо за рахунок місцевих бюджетів на договірній основі. Це узгоджується із вимогами частини першої «Про залізничний транспорт», відповідно до якої відносини підприємств залізничного транспорту місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України. Разом з тим, частина шоста статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачає, що збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг. Стаття 91 БК передбачає видатки, які можуть здійснюватись з бюджетів органів місцевого самоврядування і на інші програми, пов`язані з виконанням власних повноважень, які можуть затверджуватися відповідною радою згідно із законом. Відповідно до принципу самостійності бюджетів це означає, що місцеві ради мають право встановлювати своїми рішеннями види таких додаткових місцевих програм і обсяги їх фінансування. У цих випадках відповідні видатки мають здійснюватися виключно за рахунок власних надходжень до відповідних місцевих бюджетів. А компенсаційні виплати за пільговий проїзд громадян проводитимуться у межах коштів, передбачених рішеннями органу місцевого самоврядування.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

АТ Українська залізниця в особі виробничого підрозділу Козятинська дирекція залізничних перевезень регіональної філії Південно-Західна залізниця АТ Укрзалізниця впродовж 2021 року надавала послуги по пільговому перевезенню окремих категорій громадян у приміському сполученні з вокзалу залізничної станції Чуднів-Волинський, яка розташована у с.Вільшанка Житомирського району Житомирської області, на підтвердження чого долучено до матеріалів справи розрахунки на відшкодування недоотриманих коштів за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян та облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів за відповідний період з січня по грудень 2021 року.

Згідно наявних у справі розрахунків заборгованості, позивач за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року надав послуги по пільговому перевезенню окремих категорій громадян по вокзалу станції Чуднів-Волинський на території Вільшанської сільської територіальної громади на суму 61233,26 грн.

У 2020 та 2021 роках позивач звертався до Вільшанської сільської територіальної громади із листами щодо передбачення у місцевому бюджеті суми компенсацій за пільгові перевезення на 2021 рік коштів та з проханням підписати договір про порядок відшкодування витрат від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, залізничним транспортом в приміському сполученні за рахунок коштів місцевого бюджету, оскільки позивач продовжує здійснювати пільгове перевезення залізничним транспортом відповідно до державних соціальних програм у 2021 році.

Надалі, листами від 08.04.2021 року №727, від 06.05.21 №751, від 01.06.21 №787, від 20.07.21 №829, від 11.10.21 №950 позивач звертався до відповідача з проханням щодо підписання договорів та відшкодування збитків залізниці за пільгові перевезення пасажирів пільгової категорії приміським залізничним транспортом.

У відповідь на вказані листи Вільшанська сільська рада повідомила, що органи місцевого самоврядування мають фінансувати лише ті пільги, які вони вправі надавати самостійно відповідно до прийнятого рішення та з урахуванням вимог Закону України "Про місцеве самоврядування"; відшкодування витрат за пільговий проїзд окремих категорій громадян не передбачено в місцевому бюджеті сільської територіальної громади на 2021 рік, а тому не вважаються заборгованістю сільської ради (а.с.26-27).

Отже, упродовж 2021 року позивачем здійснювалися дії щодо виконання державної програми з надання послуг по перевезенню пільгових категорій громадян та обліку цих пасажирів. При цьому відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, позивач за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року надав послуги по пільговому перевезенню окремих категорій громадян зі станції Чуднів-Волинський, яка розташована у с.Вільшанка Житомирського району Житомирської області на суму 61233,26 грн., про що відповідно до пункту 9 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2009 року №1359, позивачем надсилалися відповідні розрахункові та облікові документи.

Оскільки відповідач не вирішив питання відшкодування збитків від перевезення пільгових категорій громадян залізниці, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, заперечень на відзив, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Статтею 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, передбачено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України. Так, соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12 березня 1993 року, законами України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ;Про охорону дитинства, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

Частиною шостою статті 9 Закону №273/96-ВР встановлено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Таким чином, обслуговуючи категорію громадян України, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, Залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Колегія суддів відмічає, що забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.

Частиною 1 статті 89 Бюджетного кодексу України України встановлено, що до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканською АР Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад належать видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до ст. 91 Бюджетного кодексу України закріплюються видатки на власні повноваження органів місцевого самоврядування, які реалізуються в тому числі й через місцеві програми.

До видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів, належать, зокрема, пільги з безкоштовного перевезення залізничним транспортом, інші передбачені законодавством пільги, що надаються особам, визначеним п. 20-4 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 ч. 1 ст. 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 256 головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення).

В абзаці першому пункту 6 Порядку № 256 зазначено, що фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом розпорядником коштів бюджетного фінансування вказаних соціальних пільг по станції Чуднів-Волинський є Вільшанська сільська рада, а відшкодування витрат, понесених внаслідок пільгового перевезення, здійснюється відповідачем за рахунок місцевих бюджетів, а також субвенцій з державного бюджету.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі, встановлено Порядком № 1359, пунктом 2 якого визначено, що до пільгових перевезень залізничним транспортом (далі - пільгові перевезення) належать безоплатні перевезення або перевезення окремих категорій громадян зі знижкою, встановленою законодавством.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку № 1359 облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки). Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.

Пунктом 5 Порядку №1359 визначено, що інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності.

При цьому відповідно до пункту 7 Порядку № 1359 сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що заперечення відповідача щодо відсутності обов`язку відшкодовувати витрати, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду, та які не є мешканцями Вільшанської громади не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються викладеним вище.

Як передбачено пунктами 9 - 11 Порядку № 1359, на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми. Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд звертає увагу, законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Закон №273/96-ВР та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27 грудня 2006 року № 1196, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Таким чином, перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано Залізницею не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.

Правомірним є посилання місцевого господарського суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 904/94/19, залізниця здійснює перевезення окремих категорій громадян за пільговими тарифами відповідно до чинних законів України, які передбачають такі пільги для конкретних категорій громадян, а не за окремими угодами, а збитки залізничного транспорту від використання пільгових тарифів відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів. Відсутність договору не звільняє сторін від виконання господарського зобов`язання, яке передбачене нормами чинного законодавства.

Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом, а відсутність укладеного між позивачем та відповідачем у 2021 році договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні не звільняє сторони від виконання господарського зобов`язання, оскільки зобов`язання сторін у цій справі виникає безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

З огляду на викладене відповідач як орган, уповноважений державою здійснювати від її імені повноваження в спірних правовідносинах, зобов`язаний належно, у відповідності до вимог чинного законодавства виконати обов`язок з виплати позивачу відшкодування витрат на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 у розмірі 61233 грн 26 коп.

Судом встановлено, що облікові форми, складені позивачем за спірний період та надані в справу - повністю відповідають положенням п. 9, 10 та Додатку до Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян № 1359, а тому такі облікові форми є належними доказами сум недоотриманих позивачем коштів за перевезення залізничним транспортом пільгових категорій осіб та відповідно повинні бути оплачені розпорядником бюджетних коштів.

Порядок №1359 покладає на розпорядника бюджетних коштів обов`язок компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані кошти залізницею за перевезення пільгової категорії населення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач доказів сплати компенсації позивачу вартості наданих послуг з перевезення пільгових категорій громадян, наданих ним в період з 01.01.2021 по 31.12.2021 в сумі 61233,26 грн не надав.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13, ст.74 ГПК України).

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Пронін проти України», «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації») одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії»).

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення господарського суду Житомирської області від 11.11.2022р. у справі №906/776/22 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Вільшанської сільської ради Житомирського району, Житомирської області - без задоволення.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області на рішення господарського суду Житомирської області від 11.11.2022р. у справі №906/776/22 залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.03.2023.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Миханюк М.В.