ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року

м. Київ

cправа № 905/1677/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Вронська Г.О., Губенко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Крапивної А.М.

та представників

Позивача: Міненко В.М.

Відповідача : не з?явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2022

(головуючий суддя - Геза Т.Д., судді - Терещенко О.І., Тихий П.В.)

та рішення Господарського суду Донецької області від 09.02.2022

(головуючий суддя - Ніколаєва Л.В., судді - Величко Н.В., Чернова О.В.)

у справі №905/1677/16

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

про стягнення 20 261 820,57 грн пені, 62 283 556,56 грн інфляційних втрат, 1 063 684,80 грн 3% річних, 7 272 186,07 грн 7% штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» ( правонаступник акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», далі - АТ «Нафтогаз України», позивач) звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (правонаступник Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», далі - ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», відповідач) про стягнення 90.881.247,99 грн заборгованості, з якої: 20.261.820,57 грн - пені, 7.272.186,07 грн - штрафу, 1.063.684,80 грн - 3% річних, 62.283.556,56 грн - інфляційних втрат.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №2724-ПР від 16.12.2014 щодо своєчасної оплати природного газу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду Донецької області від 09.02.2022, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2022, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3.816.735,31 грн пені, 1.454.437,21 грн штрафу, 1.000.596,14 грн - 3% річних, 62.283.556,56 грн інфляційних втрат та судові витрати. В решті позову відмовлено.

4. Судове рішення мотивовано тим, що відповідачем порушено строки оплати отриманого природного газу, а тому наявні підстави для нарахування пені, штрафу, інфляційних втрат та 3 % річних. При цьому, виконані позивачем розрахунки пені та 3 % річних є необґрунтованими, оскільки позивачем помилково включено до розрахунків дні фактичної сплати боргу відповідачем, а тому судом виконано правильний розрахунок таких нарахувань та встановлено, що обґрунтованим є стягнення з відповідача 19.083.676,56 грн пені та 1.000.596,14 грн 3 % річних. Також, судом визнано обґрунтованим нарахування позивачем 62.283.556,56 грн інфляційних втрат та 7.272.186,07 грн штрафу. Водночас, суд скориставшись правом, передбаченим положеннями ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, на зменшення розміру штрафних санкцій нарахованих позивачем до стягнення, зменшив розмір пені та штрафу на 80 %, та стягнув з відповідача на користь позивача 3.816.735,31 грн пені та 1.454.437,21 грн штрафу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

5. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати прийняті у справі судові рішення в частині відмови у стягненні пені у сумі 16.445.085,26 грн, 5.817.748,86 грн - штрафу, 63.088,66 грн - 3% річних та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову повністю.

6. Скаржник, посилаючись на п. 1 частини другої ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано правових висновків, викладені у постановах Верховного Суду від 03.12.2018 у справі № 910/3726/18, від 02.04.2018 у справі № 916/1510/17. При цьому, скаржник зазначає, що судами неправильно застосовані положення ст. 233 Господарського кодексу України та ст.ст. 549-552, 599, 617, 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, скаржник посилаючись на положення п. 4 частини другої ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, вказує на те, що судові рішення не відповідають вимогам ст.ст. 7, 86, 238 Господарського процесуального кодексу України, оскільки є необґрунтованими. Так, суди не зазначили на підставі яких доказів встановили наявність виняткових обставин для зменшення розміру штрафних санкцій, нарахованих позивачем до стягнення.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

7. Відповідач у відзиві (клопотанні) на касаційну скаргу, посилаючись на безпідставність доводів та вимог викладених у касаційній скарзі, та вказуючи на законність і обґрунтованість судових рішень у справі, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

8. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 16.12.2014 між НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №2724-ПР (далі - договір), за умовами п.1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

9. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем (п. 2.1. договору).

10. Продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 121 974,732 тис.куб.м (п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди №3 від 26.02.2015).

11. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.3. договору).

12. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4. договору).

13. Ціна за 1000 куб.м. газу становить 5 900 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів та транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; -податки на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 325,60 грн, крім того ПДВ - 20% - 65,12 грн, всього з ПДВ - 390,72 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6 343,60 грн, крім того ПДВ - 20% - 1 268,72 грн, всього з ПДВ - 7 612,32 грн (п. 5.2. договору).

14. Оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами у такому порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплата в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

15. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору, він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу (п. 7.2 договору).

16. Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки природного газу з 01 січня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості (п. 11.1 договору).

17. 27.02.2015 між сторонами укладено додаткову угоду № 2, якою ціну на газ визначено у розмірі 7 367,52 грн з ПДВ за 1000 куб.м. природного газу, а 30.03.2015 додатковою угодою № 4 встановлено ціну природного газу за 1000 куб.м. - 11 284,32 грн.

18. На виконання умов вказаного договору позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1.134.006.389,08 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2015 у січні 2015 року на суму 318 474 203,51 грн, від 28.02.2015 у лютому 2015 року на суму 256.752.774,75 грн, від 31.03.2015 у березні 2015 року на суму 238.924.870,82 грн, від 30.04.2015 у квітні 2015 року на суму 120.341.592 грн, від 31.05.2015 у травні 2015 року на суму 102.531.228 грн, від 30.06.2015 у червні 2015 року на суму 96.981.720 грн.

19. Оплата природного газу здійснена відповідачем у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями: № 2345, № 2604, № 5434, № 5814, № 5952, № 5968, № 8021, № 8984, № 11276, № 11280, № 11353, № 11482, № 11489, № 13130, № 14686, № 14687, № 14685, № 16115, № 16269, № 17299, № 17300, № 19343, № 20698, № 20852.

20. Відповідачем здійснено оплату природного газу з порушенням встановленого договором строку, у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачу штрафні санкції, інфляційні втрати та 3 % річних.

Позиція Верховного Суду

21. Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, та заперечення викладені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

22. Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

23. Судові рішення у справі оскаржуються позивачем в частині стягнення з відповідача пені, штрафу та 3 % річних, отже, з урахуванням положень ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, в іншій частині касаційним судом не переглядаються.

24. Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

25. Згідно з ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

26. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

27. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

28. Судами попередніх інстанцій встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки природного газу. За яким позивач зобов`язався передати у власність відповідача у 2015 році природний газ, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

29. Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

30. Частиною 1 ст. 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

31. Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

32. Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

33. Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

34. Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

35. Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

36. Відповідно до приписів ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

37. Сторонами погоджено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору, він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу (п.п. 6.1., 7.2 договору).

38. З урахуванням вищезазначених положень суд встановивши, що відповідачем порушено строки оплати отриманого природного газу за договором, вказав про наявність підстав для нарахування позивачем відповідачу до сплати штрафних санкцій та 3 % річних.

39. При цьому, судом перевірено виконані позивачем нарахування та встановлено, що розрахунок пені та 3 % річних позивачем виконано неправильно, з порушенням положень визначених п. 6.1 договору, оскільки включено у період розрахунку день фактичної сплати відповідачем боргу, а тому суд виконавши правильний розрахунок встановив, що з відповідача належить до стягнення 19.083.676,56 грн пені та 1.000.596,14 грн 3 % річних.

40. Водночас суд, з урахуванням положень ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, оцінивши докази надані відповідачем в обґрунтування наявності обставин для зменшення штрафних санкцій, встановив наявність виняткових обставин, які дають можливість застосувати положення зазначених норм та зменшив на 80 % пеню та штраф, та стягнув з відповідача на користь позивача 3.816.735,31 грн пені та 1.454.437,21 грн штрафу.

41. Звертаючись з касаційною скаргою, скаржник посилається на п. 1 частини другої ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03.12.2018 у справі № 910/3726/18, від 02.04.2018 у справі № 916/1510/17, щодо наявності підстав для зменшення штрафних санкцій на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України. При цьому, скаржник зазначає, що судами неправильно застосовані положення ст. 233 Господарського кодексу України та ст.ст. 549-552, 599, 617, 625 Цивільного кодексу України.

42. За змістом пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, передбаченої цим пунктом, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

43. Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Такий правовий висновок викладено у пунктах 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

44. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, в обґрунтування підстави касаційного оскарження визначеної у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд зазначає, що наведені скаржником доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з огляду на таке.

45. Згідно зі ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

46. Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

47. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

48. Реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

49. Отже, Верховний Суд констатує, що застосоване у статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (постанови Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі № 922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19).

50. Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

51. Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

52. Так, у справі № 910/3726/18, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, прокурор звернувся до державного підприємства про стягнення на користь Міністерства оборони України пені, за порушення умов державного контракту. Постановою апеляційного суду було зменшено заявлений до стягнення розмір пені. Верховний Суд залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій. У зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

53. Як вбачається із судового рішення у справі № 916/1510/17 предметом спору у даній справі є стягнення пені за порушення строку виконання будівельних робіт за договором підряду. Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, зменшив розмір штрафних санкцій на 90 %, при цьому, суд посилався на те, що строк порушення виконання робіт є незначним порівняно з загальним строком робіт; відповідачем виконано роботи у повному обсязі належної якості, крім того, були обставин, які потребували додаткового узгодження будівельних робіт з третіми особами та не залежали від волі відповідача; при цьому відсутні реальні збитки позивача внаслідок допущеного прострочення.

54. З викладеного вбачається, що у справах № 910/3726/18, № 916/1510/17 суди вирішували питання можливості зменшення розміру неустойки, на підставі ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, аналізуючи обставини конкретної ситуації, та наявності поданих сторонами доказів, згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України.

55. У справі, що зараз розглядається касаційним судом, суд першої інстанції встановив, що місцезнаходженням відповідача є м. Маріуполь, яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015 віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Однією з причин порушення строку виконання зобов`язань щодо оплати природного газу, поставленого у січні - червні 2015 року, на яку посилається відповідач, є здійснення ним господарської діяльності в умовах проведення антитерористичної операції (у подальшому - операції об`єднаних сил) на території Донецької області, що відобразилось на економічному стані та загальному рівні життєдіяльності в регіоні. Внаслідок цих обставин ведення господарської діяльності відповідача, основним видом якої, є виробництво чавуну, сталі та феросплавів, ускладнилось, знизився об`єм виробництва та ринок збиту метала, виникли труднощі у транспортуванні сировини, та, відповідно, погіршилося його фінансове становище.

Як свідчить звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 12 місяців 2015 року, фінансовий результат від операційної діяльності складав збиток у розмірі 1.897.346,00 грн, фінансовий результат до оподаткування складав збиток у розмірі 2.115.335,00 грн, чистий фінансовий результат складав збиток у розмірі 1.585.924,00 грн.

Неможливість здійснення відповідачем своєчасних розрахунків за природний газ пов`язана також і з наявністю дебіторської заборгованості перед ним з бюджету, яка відповідно до балансу (звіту про фінансовий стан) на 31.12.2015 на початок звітного періоду складала 1.182.939,00 грн, на кінець звітного періоду - 759.647,00 грн, за продукцію, товари, роботи, послуги, яка відповідно до цього ж балансу на початок звітного періоду складала 5.662.510,00 грн, на кінець звітного періоду - 10.450.207,00 грн. Кількість працюючих на підприємстві за підсумками 2020 року складає більше 13 000 осіб, у т.ч. осіб з інвалідністю, що підтверджується звітом про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік. Розмір витрат на оплату праці у 2014 році складав 1.804.422,00 грн, у 2015 році - 1.845.469,00 грн, у 2016 році - 1.873.485,00 грн, у 2017 році - 2.123.428,00 грн, у 2018 році - 2.534.405,00 грн, у 2019 році - 3.229.384,00 грн, у 2020 році - 3.298.433,00 грн, за 9 місяців 2021 року - 2.710.152,00 грн, про що свідчать звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) за відповідні періоди.

Незважаючи на обставини перебування відповідача та ведення ним господарської діяльності в зоні проведення антитерористичної операції (у подальшому - операції об`єднаних сил), які неможливо вважати звичайними умовами господарювання для товариства, а також здійснення несвоєчасних розрахунків контрагентами відповідача та виплат з Державного бюджету України, необхідність дотримання трудового законодавства щодо своєчасної виплати працівникам підприємства заробітної плати, відповідачем вжито всіх можливих заходів для усунення порушення та повністю сплачено вартість природного газу, поставленого у січні - червні 2015 року, у загальному розмірі 1.134.006.389,08 грн до звернення позивача до суду.

При цьому, прострочення відповідача є незначним та у переважній більшості випадків складає 16 календарних днів. Одночасно, матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків та інших негативних наслідків, зумовлених таким порушенням відповідача, а матеріальні втрати позивача за користування відповідачем коштами, належними до сплати позивачу, та знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів будуть компенсовані шляхом стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Отже, стягнення пені у розмірі 19.083.676,56 грн (з урахуванням здійсненого судом перерахунку) та штрафу у розмірі 7.272.186,07 грн, за висновками суду, не відповідає наслідкам порушення відповідача, ці суми становлять несправедливо непомірний тягар для нього, фактично перетворюючись із способу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання на джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

56. Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність виняткових обставин, які дають можливість застосувати приписи ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин та, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, зменшив розмір пені та штрафу на 80%, тобто до 3.816.735,31 грн та 1.454.437,21 грн.

57. Зважаючи на вищезазначене, посилання позивача на те, що суди не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 910/3726/18, № 916/1510/17 щодо застосування норм статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України не можуть бути взяті до уваги, оскільки висновки судів у цій справі, рішення в якій переглядаються, щодо задоволення клопотання про зменшення розміру пені не суперечать висновкам у наведених постановах Верховного Суду, з огляду на те, що право суду зменшити розмір штрафних санкцій було реалізоване у справі № 905/1677/16 та у наведених справах за наслідками правової оцінки конкретних обставин кожної справи, зазначених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів.

58. При цьому, касаційним судом не було встановлено неправильного застосування положень ст. 233 Господарського кодексу України та ст.ст. 549-552, 599, 617, 625 Цивільного кодексу України судами при розгляді цієї справи.

59. Водночас, касаційний суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник посилаючись на положення п. 4 частини 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, вказує на те, що судові рішення не відповідають вимогам ст. ст. 7, 86, 238 Господарського процесуального кодексу України, оскільки є необґрунтованими. Так, суди не зазначили на підставі яких доказів встановили наявність виняткових обставин для зменшення розміру штрафних санкцій нарахованих позивачем до стягнення.

60. Відповідно до частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

61. За змістом пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

62. Проте, як уже зазначалося, підстава касаційного оскарження визначена у п. 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наведена скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримала підтвердження, після відкриття касаційного провадження, касаційним судом зазначалось, що судами встановлено всі обставини необхідні в даному випадку для висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, у зв`язку з чим такі доводи як неналежне дослідження зібраних у справі доказів відхиляються судом касаційної інстанції.

63. Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, що підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримали підтвердження після відкриття касаційного провадження, таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що скарга є необґрунтованою, а тому, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду необхідно залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

64. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

65. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України).

66. Враховуючи викладене, постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 та рішення Господарського суду Донецької області від 09.02.2022, слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат

67. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 та рішення Господарського суду Донецької області від 09.02.2022 у справі №905/1677/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді Г.О. Вронська

Н.М. Губенко