ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року Справа № 902/22/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Крейбух О.Г. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача - Тетеря С.І. - адвокат (в режимі відеоконференції);

відповідача - Попович Р.І. - адвокат (в режимі відеоконференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 04 січня 2023 року у справі №902/22/23 (суддя Нешик О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман"

про стягнення 4 078 468,80 грн. неустойки, нарахованої в зв`язку з невиконанням договору поставки

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 04 січня 2023 року у справі №902/22/23 у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" про забезпечення позову б/н від 30.12.2022 (вх. канц. суду № 01-48/1/23 від 02.01.2023) відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову б/н від 30.12.2022 (вх. №01-48/1/23 від 02.01.2023) задоволити в повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Вінницької області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 04 січня 2023 року у справі №902/22/23. Призначено справу №902/22/23 до розгляду на 23 лютого 2023 р. об 12:00 год.

Відповідач у поясненнях по суті апеляційної скарги вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обгрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у поясненнях на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" звернулось до Господарcького суду Вінницької області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" 4078468,80 грн штрафу, нарахованого в зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору поставки №К2112-0283 від 22.12.2021 в частині поставки товару в повному обсязі.

Так, обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що 22.12.2021 між ним і відповідачем укладено договір поставки №К2112-0283, відповідно до умов якого постачальник зобов`язувався поставити й передати, а покупець в свою чергу зобов`язувався оплатити і прийняти від постачальника сільськогосподарську продукцію - кукурудзу 3-ого класу, урожаю 2021 року у кількості 5000,00 метричних тонн. Разом з тим, ТОВ "Плюс Гурман" у строки, визначені п.5.2 договору, поставив ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" товар лише в обсязі 3111,82 метричних тонн, внаслідок чого, відповідно до п.7.4 договору поставки, у позивача виникло право вимоги до відповідача зі сплати штрафу в розмірі 30% від вартості недопоставлених 1888,18 метричних тонн, що складає 4 078 468,80 грн.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд до набрання рішення законної сили у даній справі вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту:

- на нежитлові будівлі загальною площею 2992,9 кв.м, розташовані за адресою: Вінницька обл., Барський район, с.Бар, вул.Центральна, 50г (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 202), що належать ТОВ "Плюс Гурман" на праві власності,

- на грошові кошти, що обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, в межах суми позовних вимог та понесених судових витрат під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції у загальному розмірі 4 232 307,83 грн.

Вказана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що майновий стан відповідача свідчить про існування сумнівів щодо можливості виконання ним судового рішення у випадку задоволення позову у справі №902/22/23, оскільки згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності відповідача перебуває лише один об`єкт нерухомого майна за реєстраційним №202 - нежитлові будівлі загальною площею 2992,9 кв.м, що розташовані за адресою: Вінницька обл., Барський район, с.Бар, вул.Центральна, буд.50Г, оціночна вартість яких становить 1 965 800,00 грн, що більше ніж вдвічі менше суми заявлених до стягнення позовних вимог.

Крім того, заявник вказує, що згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань розмір статутного капіталу ТОВ "Плюс Гурман" становить 2 026 800,00 грн, що також менше суми заявлених позовних вимог і який сформований переважно за рахунок вартості зазначених нежитлових будівель.

Також вказує на те, що у відповідача наявний значний обсяг боргових зобов`язань перед кредитними установами, зокрема, перед Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" - на суму 20 000 000,00 грн, в зв`язку з чим на його рухоме майно накладено низку обтяжень, про що свідчать відомості Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Вищенаведене, на думку заявника, свідчить про недобросовісність ТОВ "Плюс Гурман" і відповідно про те, що ним можуть вчинятись дії щодо відчуження належного йому майна та виведення грошових коштів з рахунків аби уникнути відповідальності за порушення виконання договору поставки №К2112-0283 від 22.12.2021 у разі прийняття у цій справі рішення про задоволення позову.

Місцевий господарський суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються дані вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.137 ГПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 11 статті 137 ГПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту або заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, та відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17, та положень ч.1 ст.136 і 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч. 2,5,6,7 ст.137 Господарським процесуальним кодексом України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, заходи забезпечення позову (вимог), без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь заявника вже не призведе до захисту прав або інтересів заявника, за яким він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

При цьому судова колегія зазначає, що підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зіст.73 ГПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.ст. 76-78 ГПК України).

Як вже зазначалося вище, заявник звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, посилається на те, що майновий стан відповідача (у власності відповідача перебуває лише один об`єкт нерухомого майна, оціночна вартість якого становить 1 965 800,00 грн, а розмір статутного капіталу ТОВ "Плюс Гурман" становить 2 026 800,00 грн; значний обсяг боргових зобов`язань перед кредитними установами, в зв`язку з чим на його рухоме майно накладено низку обтяжень) свідчить про існування сумнівів щодо можливості виконання ним судового рішення у випадку задоволення позову у справі №902/22/23.

Колегія суддів зазначає, що посилання заявника на можливе утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, мотивовані наведеними вище обставинами, не свідчать про наявність достатньо обґрунтованого припущення стосовно можливості невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття такого заходу забезпечення позову.

Як вже зазначалося вище, в силу вимог положень процесуального закону, що стосується забезпечення позову, позивач має надати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення до пред`явлення позову до суду. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути першкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Здійснивши оцінку обгрунтованості доводів заявника, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" про вжиття заходів забезпечення грунтується виключно на припущеннях та побоюваннях та не підтверджена достатніми та належними доказами, які свідчили б про необхідність вжиття судом заходів забезпечення.

Саме лише посилання позивача на ухилення відповідача від належного виконання зобов`язань за договором поставки (враховуючи в тому числі те, що до стягнення з відповідача заявлено лише штрафні санкції, які не є безспірними), на імовірність переведення усіх активів відповідача до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", без надання суду належних та допустимих доказів зазначених обставин (вчинення відповідачем таких дій), не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Долучений до матеріалів справи позивачем витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містить актуальних записів про те, що згадані нежитлові будівлі загальною площею 2992,9 кв.м, розташовані за адресою: Вінницька обл., Барський район, с.Бар, вул.Центральна, буд.50Г, перебувають у заставі банку або будь-кого іншого. Актуальна інформація свідчить лише про належність на праві приватної власності відповідачу відповідних будівель. Обтяження на них відсутні, що наразі виключає звернення стягнення Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на нежитлові будівлі.

Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Суд також критично ставиться до посилання ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" на розмір статутного капіталу ТОВ "Плюс Гурман", який є меншим ніж розмір заявленого позивачем до стягнення штрафу, адже лише ця обставина не може свідчити про ухилення ТОВ "Плюс Гурман" від виконання зобов`язань за договором поставки №К2112-0283 від 22.12.2021 та наявність загрози невиконання рішення суду у випадку винесення судом рішення за наслідками розгляду такого позову на його користь.

При цьому, судом враховується, що згідно зазначених у позовній заяві ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" відомостей: "у період з 29.12.2021 року по 19.02.2021 року з порушенням строку поставки було поставлено позивачу лише частину товару, а саме 3111,82 метричних тонн з 5 000, метричних тонн, належних до поставки", тобто Товариство з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" не є таким, що повністю ухиляється від виконання обов`язків за укладеним між сторонами договором.

Натомість до заяви про забезпечення позову не додано належних та допустимих доказів, що підтверджували б вчинення відповідачем дій на: приховування чи перерахування грошових коштів на інші рахунки, або на користь третіх осіб без відповідних правових підстав для цього; доказів, що підтверджують недостатність коштів на діючих рахунках відповідача у банках; підготовчих дій до реалізації рухомого та нерухомого майна з метою недопущення звернення стягнення на майно в майбутньому, тощо.

З приводу доводів позивача щодо наявності підстав для забезпечення позову у зв`язку із тим, що у відповідача не буде достатньо коштів для сплати боргу у вигляді нарахованих штрафних санкцій, то колегія суддів зазначає, що такі обставини є безпосередньо предметом спору у даній справі, а факт ухилення відповідача від виконання зобов`язань не є встановленим та підлягає дослідженню та встановленню під час вирішення справи по суті і сам по собі не може свідчити про майбутнє ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що заявником не доведено, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" про забезпечення позову.

Також колегія суддів зазначає щодо нерелевантності до даних правовідносин судової практики, на яку посилається апелянт (постанови Верховного Суду у справах №908/2382/21 та №905/446/22), оскільки висновки, на які посилається позивач, стосуються правовідносин та обставин, які відрізняються від тих, що є предметом розгляду в даній справі. Вказані постанови прийнято судом касаційної інстанції з огляду на іншу фактично-доказову базу, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших обставин, встановлених у справі, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийняті відповідні судові рішення.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Вінницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 04 січня 2023 року у справі №902/22/23 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складений "28" лютого 2023 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Миханюк М.В.