Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Лук`янович В.О., розглянувши
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА"
про ухвалення додаткового рішення
у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД"
про стягнення 4 119 195,54 грн
Представники сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Дирул Ю.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" про стягнення 4 119 195,54 грн, обґрунтована неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №33Р від 08.11.2016.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/11766/22 позовні вимоги задоволено частково. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА" інфляційні втрати у розмірі 554 441,82 грн, 3% річних у розмірі 66 144,13 грн, неустойку у розмірі 291 808,07 грн та судовий збір у розмірі 13 685,91 грн. В іншій частині позову відмовлено.

08.02.2023 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 90 580,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2023 розгляд вказаної заяви призначено на 27.02.2023.

24.02.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення судових витрат, у якому останній просить відмовити у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.

У судове засідання 27.02.2023 з`явився представник відповідача, який заперечував проти задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА" про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

У частині 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1-2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Однак, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як зазначає Верховний Суд у численних постановах, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

У даній справі позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 90 580,00 грн.

Судом встановлено, що відповідачем дотримані вимоги частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а саме: зроблено відповідну заяву до закінчення судових дебатів, докази понесених витрат на професійну правничу допомогу подані відповідачем з дотриманням строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України, а саме протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та для визначення їх розміру позивачем подано до суду договір про надання правової допомоги № 77 від 03.06.2021, укладений між адвокатом Задорожнім Романом Олександровичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА" із урахуванням договору про внесення змін № 1 від 12.07.2021, додаток № 11 від 10.10.2022 до договору про надання правової допомоги № 77 від 03.06.2021, акти прийому наданих юридичних послуг № 1 від 28.10.2022 на суму 69 680,00 грн, № 2 від 01.02.2023 на загальну суму 20 900,00 грн, рахунок № 28-10/11-22 від 28.10.2022 на суму 69 680,00 грн, рахунок № 01-02/11-22 від 01.02.2023 на суму 20 900,00 грн, платіжні інструкції № 10340 від 25.11.2022 на суму 20 000,00 грн, № 10375 від 02.12.2022 на суму 20 000,00 грн, № 10393 від 09.12.2022 на суму 20 000,00 грн, № 10453 від 20.12.2022 на суму 9680,00 грн, № 10625 від 02.02.2023 на суму 20 900,00 грн, а також копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 7194/10 від 07.12.2018 (адвокат Задорожній Р.О.) та довіреність № б/н від 01.07.2022.

За умовами п. 1.1 договору про надання правової допомоги № 77 від 03.06.2021, адвокат зобов`язується за завданням клієнта надавати клієнту правову допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього договору.

Відповідно до п. 3.2. договору про надання правової допомоги № 77 від 03.06.2021 розмір гонорару та порядок його оплати визначається сторонами у додатках до цього договору.

Порядок визначення розміру винагороди адвоката та її оплати визначено сторонами у розділі 2 Протоколу погодження юридичних послуг та розміру винагороди, який є Додатком № 11 до договору про надання правової допомоги № 77 від 03.06.2021.

Також згідно з п. 2.2. вказаного Додатку № 11, сторони визначили, що винагорода адвоката за надані юридичні послуги представництва інтересів клієнта в одному судовому засіданні, зокрема, суду першої інстанції становить 2500,00 грн.

На виконання умов п. 3.1. Протоколу погодження юридичних послуг та розміру винагороди, який є Додатком № 11 до договору про надання правової допомоги № 77 від 03.06.2021, сторонами підписано акти прийому наданих юридичних послуг у яких наведено детальний перелік наданих послуг, витрачений адвокатом час на надання послуг, погодинну ставку та розміру винагороди за кожну послугу.

Суд, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА" про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 90 580,00 грн, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та приписи п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що у даному випадку судові витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що за розрахунком суду становить 80 779,25 грн.

Водночас, оцінивши у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надані позивачем докази витрат на послуги адвоката, враховуючи заперечення відповідача щодо задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, враховуючи фактичний обсяг наданих адвокатом послуг позивачу у суді та витрачений ним час, обґрунтованість поданих адвокатом процесуальних документів, зважаючи на ступінь складності цієї справи, виходячи з критерію реальності, пропорційності до предмета спору і розумності розміру цих витрат, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Так, суд вважає таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, часткове задоволення заяви позивача та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬПО-ФУД" 40 389,62 грн витрат на професійну правничу допомогу (50% від обґрунтованого розміру витрат на правничу допомогу), а у решті заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу суд відмовляє, що відповідає висновку, викладеному у пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 236 - 242, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/11766/22 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» (вул. Бутлерова, буд. 1, м. Київ, 02090, ідентифікаційний код 40720198) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЕНКЕЛЛЬ ФРЕШЕНЕТ УКРАЇНА» (вул. Московська, 32/2, 1 поверх, м. Київ, 01010, ідентифікаційний код 30373419) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 389,62 грн.

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 01.03.2023.

Суддя Т. Ю. Трофименко