ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2023 р. Справа№ 910/202/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

За участю представників сторін:

від позивача:Селіванова О.В.;

від відповідача :Гачак І.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 року

у справі №910/202/22 (суддя Босий В.П.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 360 313,48 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 360 313,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором перевезення вантажу, а саме незабезпечення збереження вантажу в процесі перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки у розмірі 360 313,48 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» суму збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 360 313 грн. 48 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 року у справі №910/202/22 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не перевірив доводи відповідача щодо зазначення відправником вологості вантажу, у зв`язку з чим позивачем було невірно здійснено розрахунок збитків. За твердженням апелянта, ухвалою суду було витребувано у позивача інформацію щодо вологості вугілля, однак ця ухвала суду позивачем залишилась не виконаною. Апелянт наголошує, що за частиною накладних у залізниці відсутня вина у несхоронності вантажу у вагонах.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/202/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

В той же час, на час надходження апеляційної скарги, матеріали справи №910/202/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою суду від 21.11.2022 відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій, передбачених параграфом 2 глави 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 року у справі №910/202/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

12.12.2022 на адресу суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою від 14.12.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 24.01.2023.

До Північного апеляційного господарського суду від представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення Північного апеляційного господарського суду за допомогою програмного забезпечення EasyCon.

Ухвалою суду від 16.01.2023 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 24.01.2023 відкладено розгляд справи на 07.02.2023.

Позиції учасників справи

24.01.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

За період з червня по жовтень 2021 року, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» здійснило відправку вугілля залізничним транспортом, що підтверджується залізничними накладними №46374930, №46508537, №46508545, №46537643, №46534046, №46691457, №46692729, №46248548, №46331567, №46520938, №46560892, №46534020, №46688784, №46189932, №46189718, №46625216, №46625299, №46534046, №46482014, №46330858, №46477675, №46710141, №46982377, №47117726, №46729935, №47551395, №47057872, №47493473, №46806980, №47202890, №47227392, №47227384, №47227376, №47260047, №47399092 та №47399100.

На станції одержувача залізницею проведено комісійну перевірку маси вантажу та за результатами зважування виявлено, що частину товару у вагонах №№67836312, 56743420, 56874001, 56872260, 53526257, 53543211, 52513595, 53075214, 54778659, 62524319, 62965058, 62048665, 52226156, 54780929, 56205115, 53535837, 62200746, 53544730, 53578001, 53577573, 53529954, 56963507, 53512976, 59953828, 50063692, 56150881, 60724853, 56875131, 56870074, 56743479, 62965033, 56485600, 53547253, 61297321, 62257662, 62522651, 56323785, 63485833, 53498028, 56542806, 61190229, 62110770, 56875164, 56767015, 56219173, 53525341, 60461332, 53518486, 56927965, 56998545, 56917784, 56965304, 55850051, 53171286, 56558455, 53519542, 54039284, 53541231, 62965280, 53589156, 56348410, 56193717, 56743875, 53520649, 55341275, 62610779, 53528279, 53513875, 53544409, 62007935, 56323835, 56872294, 54753223, 61076923, 61298766, 56584931, 53541017, 56330574, 56968522, 56916463, 60354719, 53196309, 53169520, 60487964, 63694541, 60221801, 66938887, 65231060, 66684218, 65349409, 60660545, 68822725, 68747948, 66039421, 66174566, 63661722, 61077038, 53527826, 54752019, 53535175, 53589362, 53527388, 61605747, 53497756, 52586427, 53525713, 61191128, 53544706, 56998685, 61014932, 63870570, 53511143, 56259906 та 56873623 було втрачено, про що складено комерційні акти №№388103/848, 388103/1235, 388103/1238, 388103/1239, 388103/1233, 388103/1236, 388103/1237, 388103/1243, 388103/1240, 388103/1244, 388103/1241, 388103/1234, 388103/1242, 388103/1232, 388103/1263, 388103/1262, 388103/1252, 388103/1254, 388103/1255, 388103/1264, 388103/1256, 388103/1258, 388103/1261, 388103/1259, 388103/1260, 388103/1257, 388103/1299, 388103/1295, 388103/1298, 388103/1299, 388103/1296, 388103/1183, 388103/1184, 388103/1179, 388103/1182, 388103/1181, 388103/1180, 388103/1185, 388103/1203, 388103/1201, 388103/1204, 388103/1202, 388103/1231, 388103/1253, 388103/1280, 388103/1282, 388103/1281, 388103/1279, 388103/1309, 388103/1311, 388103/1300, 388103/1303, 388103/1306, 388103/1308, 388103/1302, 388103/1305, 388103/1304, 388103/1312, 388103/1301, 388103/1307, 388103/1310, 388103/1168, 388103/1167, 388103/1165, 388103/1164, 388103/1166, 388103/1172, 388103/1171, 388103/1170, 388103/1269, 388103/1268, 388103/1270, 388103/1273, 388103/1271, 388103/1287, 388103/1230, 388103/1229, 388103/1228, 388103/1227, 388103/1199, 388103/1200, 388103/1225, 388103/1226, 388103/1313, 388103/1357, 450003/872, 388103/1376, 388103/1375, 388103/1319, 388103/1407, 388103/1408, 388103/1363, 388103/1362, 388103/1361, 388103/1364, 388103/1404, 450003/866, 388103/1384, 388103/1385, 388103/1386, 388103/1387, 388103/1378, 388103/1377, 388103/1381, 388103/1379, 388103/1380, 388103/1383, 388103/1382, 388103/1390, 388103/1391, 388103/1397, 388103/1396, 388103/1394 та 388103/1395.

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідача у частковій втраті вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на суму 360 313,48 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.ч 5, 6 ст. 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується зі ст. 908 ЦК України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У статті 2 Статуту залізниць України, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), вказано, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Зі змісту положень ст. 909 ЦК України та ст.307 ГК України вбачається, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Так, стаття 6 Статуту визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Матеріалами справи (накладні №46374930, №46508537, №46508545, №46537643, №46534046, №46691457, №46692729, №46248548, №46331567, №46520938, №46560892, №46534020, №46688784, №46189932, №46189718, №46625216, №46625299, №46534046, №46482014, №46330858, №46477675, №46710141, №46982377, №47117726, №46729935, №47551395, №47057872, №47493473, №46806980, №47202890, №47227392, №47227384, №47227376, №47260047, №47399092 та №47399100) підтверджується прийняття вантажу до перевезення АТ «Українська залізниця» (перевізник) від ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (вантажовідправник) та здійснення його перевезення зі станції відправлення до станцій призначення.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За умовами ч. 3 ст. 917 Цивільного кодексу України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

У ч. ч. 1-3 ст. 314 Господарського кодексу України зазначено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 23 вищевказаного закону, перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно зі ст.110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У статті 111 Статуту залізниць України наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу.

Згідно з п. "е" ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Частиною 2 ст.23 Законом України «Про залізничний транспорт», а також статтею 113 Статуту залізниць України регламентуються аналогічні норми, відповідно до яких за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Тобто, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Статуту залізниць України завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами.

За змістом ст. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Згідно з ст. 32 Статуту залізниць України вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера). Відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов. Перелік вантажів, перевезення яких допускається на відкритому рухомому складі, встановлюється Правилами.

Положеннями п.п. 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, встановлено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Згідно з ч. 3 ст. 32 Статуту залізниць України відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов навантаження і кріплення вантажів.

Відповідно до п. 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством. Дрібні місця штучних вантажів відправник повинен об`єднати в більші.

Згідно з п. 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року N 411, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

Так, за приписами п. 2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО) оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів.

Відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як підтверджується матеріалами справи, у спірних перевезеннях як вантажовідправником, так і залізницею під час завантаження та після завантаження не було зроблено жодних письмових зауважень, щодо непридатності вагонів (в комерційному та технічному відношенні) для перевезення вантажу. Не було зауважень залізниці і до якості здійсненого відправником завантаження.

За умовами п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення та параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів, після завантаження вантажу, зазначені у спірних накладних вагони мали бути перевірені працівниками залізниці.

Залізниця, оглянувши подані до перевезення завантажені вагони за спірними залізничними накладними, прийняла їх до перевезення, що не заперечується відповідачем.

Жодних актів загальної форми ГУ-23 щодо наявності несправностей у вагонах залізницею складено не було, що свідчить про відсутність зауважень до вагонів як комерційному так і технічному відношенні.

Вказане підтверджує, що вантажовідправник належним чином здійснив навантаження та підготовку вантажу до транспортування.

Приписами ч. 3 ст. 917 Цивільного кодексу України визначено право перевізника відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Окрім того, норми Статуту залізниць України передбачають, що в разі завантаження вантажу у технічно несправні вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажів, перевізник був зобов`язаний відмовитись від приймання вантажу до перевезення.

Колегія суддів відзначає, що залізниця після проставлення відповідної відмітки в спірних залізничних накладних, взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Вказане, зокрема, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.03.2019 у справі № 905/748/17.

Оскільки вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, а тому апелянтом/відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин.

У зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині колегія суддів відхиляє.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, під час перевезення вантажу згідно з накладних №46374930, №46508537, №46508545, №46537643, №46534046, №46691457, №46692729, №46248548, №46331567, №46520938, №46560892, №46534020, №46688784, №46189932, №46189718, №46625216, №46625299, №46534046, №46482014, №46330858, №46477675, №46710141, №46982377, №47117726, №46729935, №47551395, №47057872, №47493473, №46806980, №47202890, №47227392, №47227384, №47227376, №47260047, №47399092 та №47399100, було проведено перевірку стану вантажу та виявлено його часткову втрату у вагонах №№67836312, 56743420, 56874001, 56872260, 53526257, 53543211, 52513595, 53075214, 54778659, 62524319, 62965058, 62048665, 52226156, 54780929, 56205115, 53535837, 62200746, 53544730, 53578001, 53577573, 53529954, 56963507, 53512976, 59953828, 50063692, 56150881, 60724853, 56875131, 56870074, 56743479, 62965033, 56485600, 53547253, 61297321, 62257662, 62522651, 56323785, 63485833, 53498028, 56542806, 61190229, 62110770, 56875164, 56767015, 56219173, 53525341, 60461332, 53518486, 56927965, 56998545, 56917784, 56965304, 55850051, 53171286, 56558455, 53519542, 54039284, 53541231, 62965280, 53589156, 56348410, 56193717, 56743875, 53520649, 55341275, 62610779, 53528279, 53513875, 53544409, 62007935, 56323835, 56872294, 54753223, 61076923, 61298766, 56584931, 53541017, 56330574, 56968522, 56916463, 60354719, 53196309, 53169520, 60487964, 63694541, 60221801, 66938887, 65231060, 66684218, 65349409, 60660545, 68822725, 68747948, 66039421, 66174566, 63661722, 61077038, 53527826, 54752019, 53535175, 53589362, 53527388, 61605747, 53497756, 52586427, 53525713, 61191128, 53544706, 56998685, 61014932, 63870570, 53511143, 56259906 та 56873623 на підтвердження чого перевізником складено відповідні комерційні акти №№388103/848, 388103/1235, 388103/1238, 388103/1239, 388103/1233, 388103/1236, 388103/1237, 388103/1243, 388103/1240, 388103/1244, 388103/1241, 388103/1234, 388103/1242, 388103/1232, 388103/1263, 388103/1262, 388103/1252, 388103/1254, 388103/1255, 388103/1264, 388103/1256, 388103/1258, 388103/1261, 388103/1259, 388103/1260, 388103/1257, 388103/1299, 388103/1295, 388103/1298, 388103/1299, 388103/1296, 388103/1183, 388103/1184, 388103/1179, 388103/1182, 388103/1181, 388103/1180, 388103/1185, 388103/1203, 388103/1201, 388103/1204, 388103/1202, 388103/1231, 388103/1253, 388103/1280, 388103/1282, 388103/1281, 388103/1279, 388103/1309, 388103/1311, 388103/1300, 388103/1303, 388103/1306, 388103/1308, 388103/1302, 388103/1305, 388103/1304, 388103/1312, 388103/1301, 388103/1307, 388103/1310, 388103/1168, 388103/1167, 388103/1165, 388103/1164, 388103/1166, 388103/1172, 388103/1171, 388103/1170, 388103/1269, 388103/1268, 388103/1270, 388103/1273, 388103/1271, 388103/1287, 388103/1230, 388103/1229, 388103/1228, 388103/1227, 388103/1199, 388103/1200, 388103/1225, 388103/1226, 388103/1313, 388103/1357, 450003/872, 388103/1376, 388103/1375, 388103/1319, 388103/1407, 388103/1408, 388103/1363, 388103/1362, 388103/1361, 388103/1364, 388103/1404, 450003/866, 388103/1384, 388103/1385, 388103/1386, 388103/1387, 388103/1378, 388103/1377, 388103/1381, 388103/1379, 388103/1380, 388103/1383, 388103/1382, 388103/1390, 388103/1391, 388103/1397, 388103/1396, 388103/1394 та 388103/1395.

Будь-які заперечення щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які його підписали, а також факту опротестування у сторін відсутні.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затвердженими наказом міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Колегія суддів відзначає, що втрата, нестача або пошкодження вантажу під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання зобов`язань за договором перевезення та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності для залізниці.

З урахуванням викладеного, місцевим судом правомірно встановлено, що нестача вантажу виникла внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування.

Відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

За приписами ст. 133 Статуту залізниць України, передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, на спірних залізничних накладних міститься переуступний напис за підписами директора та головного бухгалтера ВП «Бурштинська ТЕС», скріплений печаткою товариства, який свідчить про передачу права на пред`явлення позову позивачеві, тобто від вантажоодержувача до вантажовідправника, що не суперечить статті 133 Статуту залізниць України.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного з вищеперелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Відповідачем усупереч вищевказаним положенням чинного законодавства та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не спростовано відсутність своєї вини у незабезпеченні схоронності переданого йому для перевезення вантажу.

Таким чином, внаслідок втрати частини вантажу при перевезенні позивачу були завдані збитки у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

Згідно з ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Тобто, виходячи із диспозицій статей 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивачем не було надано доказів, які б підтверджували ціну позову, а саме доказів фактичної оплати вартості поставленого вугілля.

В той час, колегія суддів відзначає, що Статут не передбачає обов`язкового додання до позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Положення ст. 115 Статуту залізниць України не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу, а відтак такі обставини мають бути встановлені судом за допомогою належних та допустимих доказів, зокрема, на підставі довідок про вартість вугільної продукції, які складені відправником вантажу та підтверджують вартість відправленого вантажу, договорів купівлі-продажу, специфікації на вантаж, тощо.

Вказане, зокрема, підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.03.2019 у справі № 905/748/17.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано довідки про вартість вугільної продукції, які складені Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Павлоградвугілля», підписані директором та головним бухгалтером філії ВТП «Павлоградвантажтранс», скріплені печаткою підприємства, що узгоджується зі статтею 115 Статуту залізниць України.

Враховуючи положення ч.2 ст. 623 ЦК України, а також ст.115 Статуту залізниць України, колегія суддів вважає, що надана позивачем та складена на підставі інформації від власника вантажу довідка вантажовідправника, в якій визначена вартість однієї тони вантажу, відправленого згідно накладних, є належним підтвердженням вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а відтак, розмір збитків є підтвердженим відповідно до вимог законодавства.

З цих підстав доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

За приписами частини 2 статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 «Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу», затвердженого наказом Держстандарту України №163 від 19.03.2002 є мінеральним паливом.

Згідно з ДСТУ 4083:2012 «Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях» для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше 16,0%, а як вбачається з представлених до матеріалів справи залізничних накладних, кам`яне вугілля перевозилось у твердому стані, з вологістю не більше 16%, тобто з характеристиками в межах встановлених норм.

А тому, з урахуванням п. 27 Правил видачі вантажів, враховуючи те, що втраченим вантажем за спірними залізничними накладними було вугілля кам`яне, а за даними, які зазначені в графі 20 цих накладних, у вугіллі кам`яному показник вологи не перевищує гранично допустиму норму, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу при розрахунку збитків.

Таким чином, судом першої інстанції вірно здійснено розрахунок збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат, сума яких становить 360 313,48 грн.

А тому, доводи відповідача щодо невірного визначення вологості вантажу та не надання позивачем відомостей щодо вологості вугілля колегія суддів відхиляє.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку відшкодувати вартість нестачі вантажу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 360 313,48 грн. вартості недостачі вантажу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 року у справі № 910/202/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 року у справі № 910/202/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 у справі № 910/202/22 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 у справі № 910/202/22.

5. Матеріали справи № 910/202/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 27.02.2023

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко