УХВАЛА

м. Київ

30.01.2023Справа № 917/508/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., при секретарі судового засідання Бенчук О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області

в інтересах держави в особі

Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області

Комунального підприємства "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КВІНТІС ПРОМ 12"

про стягнення 176 523,33 грн,

Представники учасників справи:

від прокуратури Кузьміна К.Г.

від позивача-1 Шинкаренко Н.М.

від позивача-2 Баранік К.В.

від відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області звернувся Керівник Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області з позовом в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Комунального підприємства "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" про стягнення 176 523,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані нікчемністю додаткових угод до договору від 03.03.2020 № 044-20, укладеного між КП "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" та ТОВ "Екотехноінвест", у зв`язку з чим прокурором заявляються вимоги про стягнення з відповідача коштів, отриманих за такими додатковими угодами, як таких, що отримані без достатньої на те правової підстави.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 01.06.2022 матеріали вказаної позовної заяви у справі № 917/508/22 вирішено направити за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 08.07.2022 позовні матеріали передані судді Удаловій О.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2022 у даній справі вказану позовну заяву прокурора залишено без руху та встановлено прокурору строк на усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення/отримання цієї ухвали шляхом подання до суду доказів відправлення позивачам та відповідачу копії позовної заяви.

Копія вказаної ухвали суду отримана прокурором 19.07.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 013.

27.07.2022 від Керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області надійшла заява про усунення недоліків (здана до відправлення відділенню зв`язку 20.07.2022).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2022 прийнято вказану справу до провадження, вирішено розгляду справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 06.09.2022, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.

19.08.2022 прокурором подана уточнену позовну заяву.

22.08.2022 від позивача-2 надійшли пояснення, згідно з якими останнім не підтримуються заявлені прокурором позовні вимоги.

31.08.2020 від позивача-1 надійшли пояснення, згідно з якими останнім не підтримуються заявлені прокурором позовні вимоги.

05.09.2022 прокурором надані додаткові пояснення на пояснення позивачів у даній справі.

Ухвалою суду від 06.09.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 27.09.2022.

27.09.2022 від позивача-1 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Крім того, 27.09.2022 прокурором подано клопотання про залучення до участі у даній справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Північно-східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області, яке в подальшому надійшло поштовим відправленням 03.10.2022.

У підготовче засідання 27.09.2022 представники позивачів та відповідача не з`явились.

Ухвалою суду від 27.09.2022 судом закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.10.2022, крім того вказаною ухвалою відхилено клопотання прокурора про залучення до участі у даній справі третьої особи, оскільки суд не погоджується з тим, що рішення суду у даній справі може вплинути на права та обов`язки Північно-східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області.

24.10.2022 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у даній справ до прийняття рішення об`єднаною палатою Верховного Суду у справі № 914/2656/21.

Ухвалою суду від 25.10.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 24.11.2022.

Ухвалою суду від 24.11.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 12.12.2022.

30.11.2022 від позивача-2 надійшли пояснення по справі. 09.12.2022 від прокуратури надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою суду від 12.12.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 12.01.2023.

27.12.2022 позивачем-2 повідомлено, що розрахунки за товар згідно з договором № 044-20 від 03.03.2020 та додатковими угодами здійснювались ним як за бюджетні кошти в розмірі 901 642,37, так і за власні кошти в розмірі 635 957,63 грн, а також надано письмові пояснення щодо відсутності підстав для представництва інтересів прокурором позивачів у даній справі.

Ухвалою суду від 12.01.2023 замінено найменування відповідача у даній справі з ТОВ "Екотехінвест" на ТОВ "КВІНТІС ПРОМ 12", а також відкладено розгляд справи на 30.01.2023.

Розглянувши надані документи та матеріали, вивчивши докази, надані сторонами, суд дійшов висновку про залишення позову у даній справі без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах. У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

При цьому, ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Наведені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

У поданому позові прокурором заявлено вимоги про стягнення 176 523,33 грн надмірно сплачених грошових коштів згідно з договором № 044-20 від 03.03.2020 на постачання природного газу на користь Комунального підприємства Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

У подальшому прокурором подано уточнену позовну заяву, в якій суму коштів в заявленому до стягнення розмірі прокурор визначає як зайво сплачені кошти, просить повернути такі кошти на підставі ст. 670 Цивільного кодексу України на користь Комунального підприємства Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

В обґрунтування заявлення позову в інтересах вказаного Комунального підприємства прокурор у позові зазначає, що Підприємство перебуває у комунальній власності Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, тому наявні інтереси держави, які підлягають захисту.

Крім того, додаткові угоди до вказаного договору є нікчемними в силу норм ЗУ «Про публічні закупівлі», оскільки позивачем-2 та відповідачем не обґрунтовано підстав для зміни ціни за товар після проведення закупівлі та така ціна суттєво збільшилась внаслідок укладення між позивачем-2 та відповідачем додаткових угод №№ 2, 3, 6-10 до договору № 044-20 від 03.03.2020.

При цьому, судом враховано наступний правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 № 911/2169/20.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, в пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, пункт 26 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (пункт 27 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон), який набрав чинності 15.07.2015. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Абзац третій частини третьої цієї статті передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Беручи до уваги викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на положення частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього засадничого положення відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

Крім того, судом враховано правовий висновок Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 917/562/21 за позовом прокурора в інтересах держави в особі Комунального підприємства "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради, та Полтавської міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 80 245,17 грн, де зазначено наступне.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити…скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27)

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Також суд зазначає про правовий висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений в постанові 18.11.2022 року у справі № 914/2656/21, де Верховний Суд відступив від висновку щодо можливості звернення прокурора із позовом в інтересах держави в особі суб`єкта, який не є суб`єктом владних повноважень, який (висновок) викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 924/674/21, що розглядалася колегією суддів Касаційного господарського суду, яка входить до складу іншої палати. При цьому Верховний суд зазначив, що попередні судові інстанції, з`ясувавши, що: Театр, в особі якого (поряд з іншими особами) прокурором подано позов в інтересах держави, не є органом державної влади чи місцевого самоврядування і не є суб`єктом владних повноважень; водночас Театр як юридична особа спроможний самостійно захистити в суді свої права та/або законні інтереси в разі їх порушення; за таких обставин відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави в цій справі в особі Театру, дійшли обґрунтованого висновку про необхідність застосування у відповідних правовідносинах припису пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.

Беручи до уваги положення статті 53 ГПК України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру", Велика Палата Верховного Суду у справі № 911/2169/20 (постанова від 06.07.2021) дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 названого Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в інтересах якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

У пункті 76 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду, підтримавши висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, зазначила, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

При цьому поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається у значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

Наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але, на відміну від органів державної влади не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату - системи органів та осіб, які наділяються певними правами та обов`язками щодо реалізації державної влади. Водночас державні організації (установи, заклади), на відміну від державного органу, не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та є частиною механізму, а не апарату держави. Державна організація - це створений державою колектив працівників чи службовців, що характеризується організаційною єдністю, а також наявністю нормативно визначених повноважень в одній зі сфер суспільних відносин. При цьому така організація має власний кошторис. Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25.11.2020 у справі № 204/6292/18 (провадження № 61-17873св19) та від 17.06.2020 у справі № 204/7119/18 (провадження № 61-20542св19).

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна норма передбачена ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», зокрема, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення спору у подібних правовідносинах мають враховувати саме останню правову позицію.

Відповідно до статуту Комунального підприємства Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області є самостійним господарюючим суб`єктом, що здійснює виробничу, організаційно-господарську та внутрішньогосподарську діяльність (п.1.7); є самостійною юридичною особою, може виступати у судах від свого імені (п. 2.1).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Комунальне підприємство Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області за організаційно-правовою формою є комунальним підприємством, тобто суб`єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність, а не органом державної влади чи органом місцевого самоврядування.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 владні повноваження мають розглядатися у розрізі саме спірних відносин, тобто орган, в інтересах якого подано позов повинен мати владні повноваження у тих суспільних відносинах, на відновлення яких спрямовано позов. При цьому наявність корпоративних відносин між органом місцевого самоврядування та комунальним підприємством виключає наявність владних повноважень між ними або між органом місцевого самоврядування як засновником комунального підприємства та третіми особами, які здійснюють господарське правопорушення, на яке повинно реагувати комунальне підприємство як суб`єкт господарських відносин.

Враховуючи приписи статті 236 ГПК України, суд також враховує правові висновки щодо застосування норми права Верховного Суду викладені у постанові від 25.11.2021 у справі № 917/269/21 (пункти 89, 90, 91), які у цьому випадку є релевантними, а саме:

"Заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20).

Оскільки комунальне підприємство не є суб`єктом владних повноважень, а прокурором визначено порушення прав саме комунального підприємства як суб`єкта господарювання, а не безпосередньо територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування - звернення прокурора до суду в цій справі в інтересах держави є безпідставним.".

Комунальне підприємство «Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області є юридичною особою публічного права, права та обов`язки якої набуває з моменту державної реєстрації та самостійно приймає рішення і здійснює діяльність в межах компетенції, передбаченої чинним законодавством України та має право від свого імені укладати договори, бути позивачем та відповідачем у судах.

З урахуванням наведеного, оскільки Комунальне підприємство «Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області не є органом державної влади чи місцевого самоврядування, як відповідно і не є суб`єктом владних повноважень, суд дійшов висновку про те, що звернення прокурора до суду у цій справі в інтересах держави в особі Комунального підприємства Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області є неправомірним.

За твердженням прокурора, Кременчуцька міська рада, як засновник КП «Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та отримувач бюджетних коштів, є органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах.

Проте судом встановлено, що Кременчуцька міська рада не є стороною договору про постачання природного газу № 044-20 від 03.03.2020 та додаткових угод до цього договору, а позовні вимоги прокурора спрямовані на стягнення коштів саме на користь Комунального підприємства «Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як самостійного суб`єкта господарювання, а не на користь Кременчуцької міської ради.

Вимог на користь Кременчуцької міської ради прокурором в позові не заявлено.

Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду), вказаний правовий висновок вказаний в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі у справі № 912/2385/18.

Враховуючи викладене, встановивши відсутність підстав для представлення прокурором інтересів держави у цій справі відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 226, ст. 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Комунального підприємства "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "КВІНТІС ПРОМ 12" про стягнення 176 523,33 грн залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та її може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 28.02.2023.

Суддя О.Г. Удалова