ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3097/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Крайнюка А.В., розглянувши у відкритому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЛИНА ЛОГІСТИКС ЮЕЙ"; (Масив 16, буд.2, сільрада Новодолинська, Овідіопольський район, Одеська область,67822)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСІНДІКАТ" (Масив 16, будинок 1, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область,67822)

про зобов`язання вчинити певні дії

за участю представників

від позивача не прибув

від відповідача - не прибув

До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЛИНА ЛОГІСТИКС ЮЕЙ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСІНДІКАТ" про усунення перешкод у користуванні нерхомим майном нежитлових будівель та споруд тваринницької ферми, що розташовані за адресою: Масив 16, будинок 1, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область,67822, реєстраційний номер об"єкта неерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 237 шляхом скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційної дії/запису № 1066551 від 04.03.2020 про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСІНДІКАТ" (Масив 16, будинок 1, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область,67822, код 36769908) щодо її місцезнаходження за адресою Масив 16, будинок 1, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область,67822.

Ухвалою від 08.12.2022 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 11.01.2023.

19.12.2022, у встановлений строк надійшов відзив (разом з доказами надіслання), яким проти поозву не заперечує і повідомляє, що має намір в добровільному порядку змінити своє місцезнаходження в ЄДР та підтримає поозвні вимоги позивача в разі подання ним заяви про зміну предмету поозву шляхом доповнення позовних вимог новими, а саме - зареєструвати за відповідачем місцезнаходження 65037 Одеська область, Одеський район, с. Лиманка вул. Надії ж/м "Чорноморка" буд. 1.

21.12.2022 до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову (разом з доказами надіслання), якою доповнено позовні вимоги ще однією вимогою: зареєструвати місцезнаходження відповідача за адресою: 65037 Одеська область, Одеський район, с. Лиманка вул. Надії ж/м "Чорноморка" буд. 1. До заяви додано докази доплати 2481 грн судового збору відповідно до платіжного доручення № 735 від 13.12.22.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Дослідивши в засіданні заяву позивача про зміну предмету позову, суд приймає її до розгляду.

09.01.2023 відповідачем подано для залучення до матеріалів справи докази фактичного його знаходження за адресою 65037 Одеська область, Одеський район, с. Лиманка вул. Надії ж/м "Чорноморка" буд. 1, а саме договір оренди нежитлового приміщення від 02.01.2023.

Засідання 11.01.2023 не відбулось через відсутність електроенергії в суді, через що суд ухвалою призначив засідання на 01.02.23.

01.02.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 01.03.2023 р.

Представники сторін в судове засідання 01.03.2023 р. не прибули, причини неявки не повідомили, хоча належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку розглядати справу за наявними матеріалами, яких достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд

в с т а н о в и в:

Матеріалами справи, а саме: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 127245516 від 12.06.2018 (а.с.28) підтверджується, що об`єкт нерухомого майна за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с/рада Новодолинська, Масив 16, будинок 1 зареєстровано право власності ТОВ „АГРО ДОЛИНИ на об`єкт: контора 1А 100,60 кв.м.; цех-склад по виготовленню кульків, 2Б, 139,30 кв.м.; споруди, 6 №1-3.

За цією ж адресою зареєстровано офіційне місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю „Агросіндікат як юридичної особи, що підтверджено випискою від 30.09.2022 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДР) а.с.22-26.

Судом встановлено, що ТОВ „АГРО ДОЛИНИ відповідно до Рішення №2/2019 учасника товариства з обмеженою відповідальністю „АГРО ДОЛИНИ від 06.02.2019 р. змінило найменування на ТОВ „ФЕНІКС ДОЛИНИ (а.с.27).

Рішенням єдиного учасника №1/2020 Товариства з обмеженою відповідальністю „ФЕНІКС ДОЛИНИ від 11.09.2020 р. змінило власну назву Товариства з „ФЕНІКС ДОЛИНИ на „ДОЛИНА ЛОГІСТІК ЮЕЙ (а.с.31-32).

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДР) місцезнаходження юридичної особи позивача - ТОВ „ДОЛИНА ЛОГІСТІК ЮЕЙ 67822, Одеська область, Овідіопольський район, с/рада Новодолинська, Масив 16, будинок 2 (а.с.13-18).

З даних ЄДР позивачу стало відомо, що за адресою місцезнаходження його товариства зареєстровано також місцезнаходження ТОВ „Агросіндікат () шляхом внесення реєстраційного запису від 04.03.2020 року за № 1066551 про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу ТОВ „Агросіндікат щодо її місцезнаходження (а.с.26).

Наведене послугувало підставою подання даного позову про скасування зазначеного реєстраційного запису з посиланням на відсутність у відповідача правових підстав для внесення відомостей у ЄДР про місцезнаходження юридичної особи відповідача за адресою 67882, Одеська область, Овідіопольський район, село Нова Долина, Масив 16, будинок 1, оскільки позивач як власник будівлі за цією адресою не надавав відповідачеві згоди та/або дозволу на реєстрацію в цій будівлі місцезнаходження юридичної особи відповідача; ТОВ „Агросіндікат та його посадові особи фактично за цією адресою не знаходяться і не знаходилися, жодна діяльність зазначеного товариства за цією адресою не здійснюється, відсутнє також будь-яке майно товариства за цією адресою. Позивач вважає, що зазначеною реєстрацією місцезнаходження ТОВ „Агросіндікат за адресою розташування будівлі позивача порушено його права як власника останньої.

Наведені обставини щодо відсутності у відповідача підстав для внесення відомостей у ЄДР про місцезнаходження його юридичної особи за адресою Одеська область, Овідіопольський район, село Нова Долина, Масив 16, будинок 1 не спростовані відповідачем, у відзиві він не заперечує проти даного позову.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

За змістом приписів ст. 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом; дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення; до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Відповідно до ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (Закон) визначено, що відомості, зокрема, про юридичну особу вносяться до ЄДР на підставі: 1) відповідних заяв про державну реєстрацію; 2) документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій; 3) відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між ЄДР та інформаційними системами державних органів.

В ЄДР містяться відомості про юридичну особу, зокрема, про місцезнаходження юридичної особи (п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону).

За змістом ст. 25 Закону державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі, зокрема, документів, що подаються заявником для державної реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає: 1) заповнення форми заяви про державну реєстрацію - у разі подання документів особисто заявником (за бажанням заявника); 2) прийом документів за описом - у разі подання документів у паперовій формі; 3) виготовлення копій документів в електронній формі - у разі подання документів у паперовій формі; 4) внесення копій документів в електронній формі до Єдиного державного реєстру; 5) перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду документів; 6) перевірку документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації; 7) прийняття рішення про проведення реєстраційної дії - для громадських формувань, символіки та засвідчення факту наявності всеукраїнського статусу громадського об`єднання; 8) проведення реєстраційної дії (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови в державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; 9) формування та оприлюднення на порталі електронних сервісів виписки, результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації та установчих документів; 10) видача за бажанням заявника виписки з Єдиного державного реєстру у паперовій формі за результатами проведеної реєстраційної дії (у разі подання заяви про державну реєстрацію у паперовій формі). Виписка з Єдиного державного реєстру у паперовій формі надається з проставленням підпису та печатки державного реєстратора.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, 04.03.2020 р. реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації була здійснена реєстраційна дія №1066551 про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу ТОВ " Агросіндікат", а саме: про зміну місцезнаходження юридичної особи товариства та зареєстровано місцезнаходження останнього за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, село Нова Долина, Масив 16, будинок 1.

При цьому, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані суду докази знаходження за цією адресою товариства відповідача, його посадових осіб, майна, докази здійснення господарської діяльності, власне, як і будь-якої діяльності товариства, докази надання відповідачеві позивачем як власником будівлі за зазначеною адресою згоди та/або дозволу на реєстрацію в цій будівлі місцезнаходження юридичної особи відповідача.

Приписами ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів, зокрема, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яким вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено зміст права власності, частиною першої якої передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами ст. 391 Цивільного кодексу України передбачено захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, згідно яких власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тобто у розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом - позовом про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном

Позивач звернувся до суду з позовом у даній справі до відповідача на захист права власності від протиправних порушень відповідача, які не пов`язані із позбавленням позивача володіння, однак які перешкоджають йому як власнику в реалізації повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Порушення відповідача має триваючий характер, наявне станом на час подання позову та вирішення його судом.

У ході судового розгляду встановлено відсутність договірних відносин між позивачем і відповідачем щодо об`єкта власності позивача, суду не надано будь-яких доказів на підтвердження наявності законних підстав для реєстрації місцезнаходження відповідача за адресою, за якою розташований належний позивачу на праві власності об`єкт нерухомого майна. Тобто, відповідач, користуючись зазначеним майном, реалізовує правомочності належні власнику такого майна, без згоди останнього, а отже без будь-якої правової підстави.

Суд звертає увагу позивача, що в позові він просить усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном нежитлових будівель та споруд тваринницької ферми, що розташовані за адресою: Масив 16, будинок 1, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область,67822, реєстраційний номер об"єкта неерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 237 шляхом скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційної дії/запису № 1066551 від 04.03.2020 про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСІНДІКАТ" (Масив 16, будинок 1, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область,67822, код 36769908) щодо її місцезнаходження за адресою Масив 16, будинок 1, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область,67822.

Належних та допустимих доказів того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні майном позивачем не надано. Під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутній спір про право власності на об`єкти нерухомого майна за адресою Масив 16, будинок 1, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область,67822, які належать позивачу на праві власності.

Згідно приписів ч.2 ст.5 ГПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Враховуючи викладене, позовна вимога про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном нежитлових будівель та споруд тваринницької ферми, що розташовані за адресою: Масив 16, будинок 1, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область,67822, реєстраційний номер об"єкта неерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 237 шляхом скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційної дії/запису № 1066551 від 04.03.2020 про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСІНДІКАТ" (Масив 16, будинок 1, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область,67822, код 36769908) щодо її місцезнаходження за адресою Масив 16, будинок 1, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область,67822 підлягає задоволенню частково.

Суд дійшов висновку скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційну дії/запис № 1066551 від 04.03.2020 про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСІНДІКАТ" (Масив 16, будинок 1, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область,67822, код 36769908) щодо її місцезнаходження за адресою Масив 16, будинок 1, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область,67822.

Суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги: зареєструвати місцезнаходження ТОВ „Агросіндікат за адресою: 65037 Одеська область, Одеський район, с. Лиманка вул. Надії ж/м "Чорноморка" буд. 1 з огляду на наступне.

Підставами позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які, зокрема, перелічені у ст. 16 ЦК України.

Виходячи з обставин та підстав позову, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав власника спірного майна повинен узгоджуватись з нормами чинного законодавства, що врегульовує захист права власності (ст.ст. 386-394 ЦК України).

Позивач не конкретизував свою вимогу про реєстрацію місцезнаходження ТОВ „Агросіндікат за певною адресою посиланням на конкретну норму закону для захисту права власності та не обрав відповідний спосіб передбаченого ст. 16 ЦК України способу захисту права, який кореспондує з предметом спору.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може вважатись таким, що відповідає положенням ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, що є підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги.

В аспекті питання належності обраного позивачем способу захисту суд зауважує, що згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Суд звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19).

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" (Doran v. Ireland)).

Таким чином як ефективний засіб (спосіб) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland)).

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тож визначення та обрання ефективного способу є запорукою поновлення порушеного права особи, а у разі такої неможливості - отримання нею відповідного відшкодування.

У рішенні від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" ЄСПЛ зазначав, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Отже завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України", № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку позовні вимоги задовольнити частково.

При розподілі судових витрат суд виходить з приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 5, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційну дію/запис № 1066551 від 04.03.2020 про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСІНДІКАТ" (Масив 16, будинок 1, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область,67822, код 36769908) щодо її місцезнаходження за адресою Масив 16, будинок 1, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область,67822.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „АГРОСІНДІКАТ (67822, Одеська область, Овідіопольський район, с.Нова Долина, масив 16, будинок 1, код ЄДРПОУ 36769908) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ДОЛИНА ЛОГІСТІК ЮЕЙ (67822, 01601, Одеська область, Овідіопольський район, с.Нова Долина, масив 16, будинок 2, код ЄДРПОУ 42208990) суму 4962,00 грн судового збору.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги в строк встановлений частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 02 березня 2023 р.

Суддя В.В. Литвинова