РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2023Справа № 910/13282/22
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРНЕРІНГ»

до Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №6» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 71 883,79 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕРНЕРІНГ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №6» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення 71 883,79 грн, з яких: 60 257,15 грн заборгованості, 8 254,40 грн пені та 3 372,24 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 1 про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу від 17.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13282/22, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

16.12.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

02.01.2023 від позивача на електронну пошту суду надійшла відповідь на відзив, у якій заявлено про поновлення строку на її подання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 поновлено позивачу процесуальний строк для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена позивачу на електронну адресу, вказану ним у позові.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення позивача про розгляд справи.

Також, ухвала про відкриття провадження у справі № 910/13282/22 була надіслана на електронну адресу, вказану у позові та відзиві на позовну заяву, а також на адресу місцезнаходження відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕРНЕРІНГ» (постачальник) та Комунальним некомерційним підприємством «Київський міський пологовий будинок №6» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (споживач) було укладено договір № 1 про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу (надалі - Договір), умови якого розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, Закону України «Про публічні закупівлі» (п. 1.1. Договору).

За положеннями пунктів 2.1., 2.2. Договору постачальник зобов`язується постачати споживачу код ДК 021:09310000-5 Електрична енергія (далі - електрична енергія, товар) для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цю електричну енергію, на умовах цього Договору. Договірні обсяги закупівлі електричної енергії за цим Договором визначені в Додатку № 1 до Договору.

Строк (термін) поставки (передачі) товарів: до 31.12.2021 (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору загальна вартість цього Договору без ПДВ становить 652 500,00 грн, крім того ПДВ - 130 500,00 грн, разом з ПДВ - 783 000,00 грн.

Ціна за 1 кВт.год електричної енергії за цим Договором становить 1,63125 грн без ПДВ, ПДВ 0,32625 грн, разом з ПДВ 1,9575 грн та складається з: закупівельної ціни на ринку електричної енергії, регульованого тарифу на передачу електричної енергії, затвердженого у встановленому порядку, тарифу (маржі) постачальника електричної енергії (п. 5.2. Договору).

Умови цього Договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю) переможця процедури закупівлі (п. 5.3. Договору).

Згідно з положеннями пунктів 5.10 - 5.14 Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Споживач бере зобов`язання з отримання електричної енергії та його оплати в термін і строки передбачені додатком № 2 «Порядок розрахунків». Оплата з електричної енергії здійснюється споживачем виключно в грошовій формі. Загальна вартість Договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання електричної енергії споживачу. Оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

Договір набуває чинності з дати підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками та діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором (п. 14.1. Договору).

Пунктом 15.1. Договору визначено, що невід`ємною частиною цього Договору є: Додаток № 1 «Договірні обсяги закупівлі електричної енергії», Додаток № 2 «Порядок розрахунків», Додаток № 3 «Перелік об`єктів споживача за яким здійснюється постачання електричної енергії».

Так, Додатком № 1 до Договору сторонами узгоджено договірні обсяги закупівлі електричної енергії - 400 000 кВт*год за рік.

Відповідно до пунктів 4, 5 Додатку № 2 до Договору «Порядок розрахунків» споживач протягом розрахункового періоду здійснює оплату по факту за спожиту електричну енергію на рахунок із спеціальним режимом використання. Остаточний розрахунок споживача здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка.

Пунктом 7 Додатку № 2 до Договору «Порядок розрахунків» сторони передбачили, що акти, рахунки на оплату платежів, передбачених даним Договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу через систему розрахунків «Персональний кабінет» на веб-сайті постачальника та/або у структурному підрозділі постачальника за адресою: 03022, м. Київ, пров. Василя Жуковського, 15. Тривалість періоду для оплати отриманих актів, рахунків має не перевищувати 15 календарних днів з дня отримання акту, рахунку. Дата оплати акта, рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Додаток № 3 до Договору «Перелік об`єктів споживача за яким здійснюється постачання електричної енергії» передбачає, що електрична енергія позивачем постачається на об`єкт споживача за адресою: 02125, м. Київ, вул. П. Запорожця, 26А.

Як зазначає позивач, ним на виконання умов Договору у листопаді 2021 року поставлено відповідачу електричну енергію вартістю 60 257,15 грн, що підтверджується актом № ПЕЕ-0002693 прийому-передачі електричної енергії від 30.11.2022 та рахунком на оплату № 2879 від 30.11.2021, які направлені відповідачу 21.07.2022.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем не здійснено оплати поставленої електричної енергії у встановлений Договором строк, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість у розмірі 60 257,15 грн. У зв`язку з порушенням строків здійснення розрахунків, позивачем заявлено до стягнення з відповідача, крім основного боргу, пеню у розмірі 8 254,40 грн та інфляційні у розмірі 3 372,24 грн.

Відповідач, у свою чергу, у відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вказуючи на відсутність заборгованості перед позивачем, на підтвердження чого надає акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 10.01.2022.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 633 Цивільного кодексу України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Частинами 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (надалі - ПРРЕЕ).

Згідно з п. 1.2.7 ПРРЕЕ, постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Згідно з частинами 1-2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Позивач є електропостачальником, який отримав ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 06.09.2019 року № 1827.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом із поданих в матеріали справи доказів встановлено, що 21.07.2022 позивачем направлено на адресу відповідача акт № ПЕЕ-0002693 прийому-передачі електричної енергії від 30.11.2022, рахунок на оплату № 2879 від 30.11.2021 на суму 60 257,15 грн та акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2021 - 22.02.2022, що підтверджується долученими до позовної заяви копіями опису вкладення до поштового відправлення № 048 та квитанції Укрпошти від 21.07.2022.

Вказані документи отримано відповідачем 28.07.2022, що підтверджується роздруківкою із сайту Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення № 048.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням наведеного та відповідно до правил доказування, надані позивачем докази на підтвердження направлення відповідачу акту № ПЕЕ-0002693 прийому-передачі електричної енергії від 30.11.2022, рахунку на оплату № 2879 від 30.11.2021 на суму 60 257,15 грн та акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2021 - 22.02.2022 та його отримання відповідачем підтверджують факт виставлення останньому вказаного рахунку на оплату, в той час як відповідачем не надано жодного доказу на спростування вказаних обставин.

При цьому, відповідачем не заперечується факт постачання позивачем електричної енергії згідно з умовами Договору у визначеному в акті № ПЕЕ-0002693 прийому-передачі електричної енергії від 30.11.2022 обсязі.

Отже, враховуючи отримання відповідачем 28.07.2022 акту № ПЕЕ-0002693 прийому-передачі електричної енергії від 30.11.2022 та рахунку № 2879 від 30.11.2021, останній із урахуванням приписів п. 7 Додатку № 2 до Договору «Порядок розрахунків» зобов`язаний був здійснити оплату отриманого рахунку протягом 15 календарних днів, а саме до 12.08.2022 (включно).

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження здійснення відповідачем оплати виставленого позивачем рахунку № 2879 від 30.11.2021 на суму 60 257,15 грн.

Посилання відповідача на акт звірки взаємних розрахунків між сторонами за період: 01.01.2021 - 10.01.2022, як на підтвердження відсутності у нього заборгованості перед позивачем за Договором, судом не беруться до уваги, оскільки даний акт не містить даних щодо оплати відповідачем поставленої позивачем електричної енергії відповідно до акту № ПЕЕ-0002693 прийому-передачі електричної енергії від 30.11.2022 та рахунку № 2879 від 30.11.2021.

Разом з тим, суд зазначає, що акт звірки розрахунків є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств і має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку господарських операцій обома сторонами правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Така ж позиція відображена в постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 902/959/19, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

З огляду на викладене вище, враховуючи встановлені судом обставини за сукупністю наданих доказів, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови Договору в частині здійснення оплати за поставлену електричну енергію, оскільки зобов`язання відповідача з оплати електричної енергії отриманої в листопаді 2021 року за актом № ПЕЕ-0002693 прийому-передачі електричної енергії від 30.11.2022 на суму 60 257,15 грн є таким, що настало, а відтак заборгованість у вказаній сумі підлягає сплаті відповідачем на користь позивача.

Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в розмірі 60 257,15 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 8 254,40 грн та інфляційні у розмірі 3 372,24 грн за період з 15.08.2022 по 22.11.2022.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 15 Додатку № 2 до Договору «Порядок розрахунків» передбачено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми пені у розмірі 8 254,40 грн, судом було встановлено, що така сума позивачем розрахована вірно, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних у розмірі 3 372,24 грн, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню у заявленому позивачем обсязі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, враховуючи принцип змагальності сторін, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №6» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (вул. Петра Запорожця, 26А, м. Київ, 02125, ідентифікаційний код 23494298) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРНЕРІНГ» (пров. Василя Жуковського, 15, м. Київ, 03022, ідентифікаційний код 39726263) 60 257,15 грн заборгованості, 8 254,40 грн пені, 3 372,24 грн інфляційних втрат та 2481,00 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 27.02.2023.

Суддя Т.Ю. Трофименко