СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Харків Справа № 917/1333/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А. , суддя Тарасова І.В.

за участі секретаря судового засідання Андерс О.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Семенівської селищної ради (вх. №794 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 14.06.2022 (прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Кльоповим І.Г., повний текст рішення складено 24.06.2022) та на додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 28.06.2022 (прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Кльоповим І.Г., повний текст додаткового рішення складено 28.06.2022) у справі №917/1333/21

за позовом Семенівської селищної ради, смт.Семенівка, Кременчуцький район, Полтавська область,

до Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп", смт.Семенівка, Кременчуцький район, Полтавська область,

про скасування прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року Семенівська селищна рада Кременчуцького району Полтавської області звернулася до Господарського суду Полтавської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп", в якому просить суд:

1 Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 39398458, реєстрація якого проведена 20.11.2020 державним реєстратором Заїчинської сільської ради Полтавської області Похилець Ю.М. з одночасним припиненням права постійного користування Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп" на земельну ділянку з кадастровим номером :00:006:0085, площею 23,759 га, розташовану на території Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (колишня територія Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області).

2. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 39397765, реєстрація якого проведена 20.11.2020 державним реєстратором Заїчинської сільської ради Полтавської області Похилець Ю.М. з одночасним припиненням права постійного користування Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп" на земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0135, площею 16,5 га, розташовану на території Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (колишня територія Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області).

3. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 39397959, реєстрація якого проведена 20.11.2020 державним реєстратором Заїчинської сільської ради Полтавської області Похилець Ю.М. з одночасним припиненням права постійного користування Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп" на земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0134, площею 19,32 га, розташовану на території Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (колишня територія Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області).

4. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 37547243, реєстрація якого проведена 27.07.2020 державним реєстратором Заїчинської сільської ради Полтавської області Похилець Ю.М. з одночасним припиненням права постійного користування Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп" на земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0475, площею 19,0501 га, розташовану на території Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (колишня територія Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області).

5. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 36273002, реєстрація якого проведена 13.04.2020 державним реєстратором Заїчинської сільської ради Полтавської області Похилець Ю.М. з одночасним припиненням права постійного користування Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп" на земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0486, площею 5,4150 га, розташовану на території Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (колишня територія Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області).

6. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 38640830, реєстрація якого проведена 06.10.2020 державним реєстратором Заїчинської сільської ради Полтавської області Похилець Ю.М. з одночасним припиненням права постійного користування Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп" на земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0483, площею 1,7001 га, розташовану на території Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (колишня територія Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області).

7. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 38640963, реєстрація якого проведена 06.10.2020 державним реєстратором Заїчинської сільської ради Полтавської області Похилець Ю.М. з одночасним припиненням права постійного користування Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп" на земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0488, площею 2,2113 га, розташовану на території Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (колишня територія Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області).

8. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 38635162, реєстрація якого проведена 06.10.2020 державним реєстратором Заїчинської сільської ради Полтавської області Похилець Ю.М. з одночасним припиненням права постійного користування Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп" на земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0490, площею 1,5000 га, розташовану на території Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (колишня територія Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області).

9. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 38640285, реєстрація якого проведена 06.10.2020 державним реєстратором Заїчинської сільської ради Полтавської області Похилець Ю.М. з одночасним припиненням права постійного користування Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп" на земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0477, площею 3,6941 га, розташовану на території Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (колишня територія Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області).

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що спірні земельні ділянки не входять до Державного акту на право постійного користування землею ІІ ПЛ №000369 від 25.03.1997, що видавався ВАТ "Веселоподільський бурякорадгосп", та що право постійного користування вказаними землями зареєстровано без інвентаризації цих земель.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.06.2022 відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем не було надано доказів того, що земельні ділянки комунальної форми власності з кадастровими номерами: :00:006:0085 площею 23,759 га, :00:007:0135 площею 16,5 га, :00:007:0134 площею 19,32 га, :00:005:0475 площею 19,0501 га, :00:005:0486 площею 5,4150 га, :00:005:0483 площею 1,7001 га, :00:005:0488 площею 2,2113 га, :00:005:0490 площею 1,5000 га, :00:005:0477 площею 3,6941 га, не входять до Державного акту на право постійного користування землею від 25.03.1997 серія ІІ ПЛ № 000369, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства та не можуть підлягати задоволенню.

Щодо аргументів неправомірної державної реєстрації права постійного користування земельними ділянками, то, як зазначено в оскаржуваному рішенні, позивач, звертаючись з вимогами про скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням прав постійного користування Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп" на земельні ділянки, розташовані на території Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (колишня територія Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області), обрав неналежний спосіб захисту, внаслідок чого позов не підлягає задоволенню.

Додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 28.06.2022 задоволено клопотання Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп" про ухвалення додаткового рішення.

Стягнуто з Семенівської селищної ради на користь Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп" витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Семенівська селищна рада з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 14.06.2022 у справі №917/1333/21, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, скасувати додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 28.06.2022 у справі №917/1333/21 повністю.

Скарга обґрунтована тим, що державним реєстратором Заїчинської сільської ради Полтавської області Похилець Ю.М. було зареєстровано за ВАТ "Веселоподільський бурякорадгосп" право постійного користування спірними земельними ділянками комунальної форми власності. При цьому, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки та не повно з`ясовано те, що право постійного користування вказаними земельними ділянками зареєстровано з порушенням процедури проведення державної реєстрації, без інвентаризації земель, що перебували у постійному користуванні ВАТ "Веселоподільський бурякорадгосп" та без будь-яких документів, які б свідчили про наявність права постійного користування саме спірними земельними ділянками.

Зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що Державний акт на право постійного користування землею серія ІІ ПЛ № 000369 від 18.03.1997 було видано ВАТ "Веселоподільський бурякорадгосп" на загальну площу 250,8 га. План зовнішніх меж землекористування вказаного Державного акту на право постійного користування землею містить зображення трьох контурів земельних ділянок, а саме: ділянки площею 40,4 га, площею 27,0 га, площею 53,0 га та ділянки площею 130,4 га. Без проведення інвентаризації та розроблення технічної документації неможливо встановити де фактично знаходяться спірні земельні ділянки. Тому не можливо встановити чи взагалі можливе накладення спірних земельних ділянок на межі одного із трьох контурів земельних ділянок Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ ПЛ № 000369 від 18.03.1997.

Посилається, що саме процедура інвентаризації земель, що перебувають у постійному користуванні відповідача, могла б встановити межі, розміри, місце розташування таких земельних ділянок, а також визначити їх правовий статус. Однак, така інвентаризація не проводилася, у справі відсутні будь-які докази інвентаризації земель згідно Державного акту серія ІІ ПЛ № 000369.

17.11.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7177), в якому останній проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що ВАТ "Веселоподільський бурякорадгосп" набуло право постійного користування на землю, яке посвідчено державним актом серія ІІ ПЛ № 000369 від 18.03.1997, який є чинним і на час виникнення спору ніким не оспорений і не скасований. Державним реєстратором Заїчинської сільської ради Полтавської області Похилець Ю.М. було зареєстровано за ВАТ "Веселоподільський бурякорадгосп" право постійного користування земельними ділянками комунальної форми власності саме на підставі даного акту, що свідчить про дотримання процедури передбаченої законодавством. Також просить поновити строк на подання доказів, а саме рішення Господарського суду Полтавської області від 18.08.2022 у справі №917/282/22.

Колегія суддів розглянувши клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи нових доказів, зазначає наступне.

За приписами ч.3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Господарський процесуальний кодекс України допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятною є ситуація, коли учасник справи просить долучити новий доказ, який був отриманий після вирішення справи судом першої інстанції.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції,

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 908/1908/19.

Враховуючи те, що рішення Господарського суду Полтавської області у справі №917/282/22 було прийнято 18.08.2022, тобто після прийняття оскаржуваного рішення, колегія суддів не приймає до розгляду новий доказ.

25.01.2023 до суду від позивача надійшло клопотання (вх.№1056), в якому позивач просить розгляд справи здійснювати без участі представника Семенівської селищної ради на підставі наявних в справі документів.

15.02.2023 до суду від відповідача надійшло повідомлення (вх.№1892), в якому відповідач повідомляє, що не зможе брати участь у судовому засіданні 15.02.2023 через участь у цей день у справі №917/1708/22, що призначена на 15.02.2023 о 10 год. 00 хв. у Господарському суді Полтавської області.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 і від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 16.11.2022 № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено дію воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, тому справа розглядається у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Учасники провадження у справі у судове засідання не прибули, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином ухвалою суду від 18.01.2023.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.03.1997 ВАТ "Веселоподільський бурякорадгосп" було видано Державний акт на право постійного користування землею ІІ ПЛ №000369 на 250,8 га землі в межах згідно з планом землекористування відповідно до рішення Устимівської сільської Ради народних депутатів від 18.03.1997. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №4.

Позивач зазначає, що:

- земельні ділянки: з кадастровим номером: :00:006:0085, площею 23,759 га; з кадастровим номером: :00:007:0135, площею 16,5 га; з кадастровим номером: :00:007:0134, площею 19,32 га; з кадастровим номером: :00:005:0475, площею 19,0501 га, з кадастровим номером: :00:005:0486, площею 5,4150 га, з кадастровим номером: :00:005:0483, площею 1,7001 га, з кадастровим номером: :00:005:0488, площею 2,2113 га, з кадастровим номером: :00:005:0490, площею 1,5000 га, з кадастровим номером: :00:005:0477, площею 3,6941 га перебувають у комунальній власності Семенівської селищної ради та не входять до Державного акту на право постійного користування землею від 25.03.1997 серія ІІ-ПЛ № 00036, що видавався ВАТ Веселоподільський бурякорадгосп;

- Державним реєстратором Заїчинської сільської ради Полтавської області Похилець Юлією Миколаївною було безпідставно зареєстровано за ВАТ Веселоподільський бурякорадгосп право постійного користування вказаними земельними ділянками комунальної форми власності;

- право постійного користування вказаними земельними ділянками зареєстровано без інвентаризації земель, що перебували у постійному користуванні ВАТ Веселоподільський бурякорадгосп;

- ні Устимівською сільською радою Семенівського району Полтавської області, ні Семенівською селищною радою, як правонаступником Устимівської сільської ради, рішення про надання ВАТ Веселоподільський бурякорадгосп дозволу на проведення інвентаризації земель, що перебувають у постійному користуванні ВАТ Веселоподільський бурякорадгосп відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 25.03.1997 серія ІІ-ПЛ № 000369, не приймалися, технічна документація не затверджувалася.

Також позивач посилається на лист Відділу у Семенівському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 170/115-21 від 24.06.2021, відповідно до якого, в наявній архівній Технічній документації по складанню актів на право колективної власності на землю та постійного користування землею ВАТ Веселоподільський бурякорадгосп на території Семенівської селищної, Устимівської, Очеретуватської сільських рад народних депутатів Семенівського району Полтавської області, розробленої Українською Академією Аграрних наук Інститут землеустрою Полтавський філіал в 1997 році, відсутні матеріали формування земельних ділянок, а саме координати поворотних точок та координати масивів земельних ділянок, які входять до Державного акту на право постійного користування землею від 25.03.1997 серія ІІ-ПЛ № 000369, про що проведено реєстрацію в книзі записів реєстрації Державних актів на право постійного користування Устимівської сільської ради за № 4, відповідно до рішення Устимівської сільської ради №11 від 18.03.1997. Також, відповідно до вказаного листа до відділу у Семенівському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області матеріалів та відповідної землевпорядної документації щодо формування та реєстрації земельних ділянок за ВАТ Веселоподільський бурякорадгосп не надходило, реєстрація земельних ділянок не проводилась.

Таким чином, як зазначає позивач, спірні земельні ділянки комунальної форми власності до Державного акта на право постійного користування землею від 25.03.1997 серія ІІ-ПЛ № 000369, що видавався ВАТ Веселоподільський бурякорадгосп, не входили. Неправомірна державна реєстрація права постійного користування за ВАТ Веселоподільський бурякорадгосп спірних земельних ділянок комунальної форми власності порушує право Семенівської селищної ради безперешкодно розпоряджатися та використовувати вказані земельні ділянки комунальної форми власності, як це передбачено вимогами чинного законодавства.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно частинами 1, 2, 6 статті 791 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;

за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що законодавець чітко визначив об`єкт земельних відносин щодо яких можливо здійснювати формування земельних ділянок шляхом поділу, а саме: це земельні ділянки, які перебувають у власності або у користуванні.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.10.2008 № 926 та від 12.11.2008 № 1019) передбачено, що раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Статтею 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Отже, право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

При цьому важливим є те, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права постійного користування землею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України.

Частинами 1, 3, 4 статті 142 Земельного кодексу України передбачено, що припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Статтею 143 Земельного кодексу України визначено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені приписами органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; ґ-1) примусового звернення стягнень на право емфітевзису, суперфіцію за зобов`язаннями особи, яка використовує земельну ділянку на такому праві.

Виходячи з правового аналізу наведених норм права, слідує, що припинення права користування земельною ділянкою здійснюється в загальному порядку, або в примусовому порядку на підставі рішення суду у випадках, перелік яких наведено у статті 143 Земельного кодексу України, який є вичерпним.

25.03.1997 ВАТ "Веселоподільський бурякорадгосп" було видано Державний акт на право постійного користування землею серія ІІ ПЛ №000369 на 250,8 га землі в межах згідно з планом землекористування відповідно до рішення Устимівської сільської Ради народних депутатів від 18.03.1997.

Як свідчать матеріали справи, добровільної відмови від права постійного користування земельними ділянками відповідач не надавав.

Також, в матеріалах справи відсутні докази щодо припинення права постійного користування на підставі статей 141, 143 Земельного кодексу України.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що земельні ділянки комунальної форми власності з кадастровими номерами : :00:006:0085 площею 23,759 га, :00:007:0135 площею 16,5 га, :00:007:0134 площею 19,32 га, :00:005:0475 площею 19,0501 га, :00:005:0486 площею 5,4150 га, :00:005:0483 площею 1,7001 га, :00:005:0488 площею 2,2113 га, :00:005:0490 площею 1,5000 га, :00:005:0477 площею 3,6941 га не входять до Державного акту на право постійного користування землею від 25.03.1997 серія ІІ ПЛ № 000369.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що спірні земельні ділянки не входять до Державного акту на право постійного користування землею від 25.03.1997 серія ІІ ПЛ № 000369.

Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що наявний у відповідача Державний акт на право постійного користування землею ІІ ПЛ №000369 був оскаржений в судовому порядку чи скасований, тому він є чинним.

Наведене також підтверджується листом Семенівської районної ради Полтавської області від 05.06.2020 за №01-05/224, наданому у відповідь на звернення відповідача, зі змісту якого вбачається, що до Семенівської районної ради за період з 18.03.1997 по теперішній час заяви (клопотання) від ВАТ "Веселоподільський бурякорадгосп" про відмову від права постійного користування земельною ділянкою (повністю або частково), що розташована в межах Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ ПЛ № 000369 від 25.03.1997 на території Устимівської сільської ради не надходило; рішення про припинення права постійного користування та/або вилучення земельної ділянки (повністю або частково) не приймалося; Державний акт на право постійного користування не скасовувався.

Щодо посилання позивача на те, що відповідачем не вжито заходів щодо інвентаризації земель, що перебувають у постійному користуванні, колегія суддів зазначає наступне.

Порядком проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №476 (надалі Порядок) визначено вимоги щодо проведення інвентаризації земель, в тому числі державної інвентаризації земель та земельних ділянок, під час здійснення землеустрою та складання за її результатами технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель, в тому числі державної інвентаризації земель та земельних ділянок (далі - технічна документація).

Відповідно до п.2 Порядку інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Згідно з п.3 Порядку державна інвентаризація земель та земельних ділянок - інвентаризація земель, яка проводиться з метою формування земельних ділянок усіх форм власності, визначення їх угідь та у разі потреби віднесення таких земельних ділянок до певних категорій для інформаційного наповнення Державного земельного кадастру.

У п.5 Порядку унормовано, що об`єктами державної інвентаризації земель та земельних ділянок є несформовані земельні ділянки та земельні ділянки, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі.

Під час проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення здійснюються заходи, визначені статтею 35 Закону України Про землеустрій (п.6 Порядку).

За змістом п.8 Порядку підставою для проведення інвентаризації земель є рішення власників (розпорядників) земельних ділянок або рішення сільських, селищних, міських рад. Рішення про розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення приймається у порядку, визначеному статтею 35 Закону України Про землеустрій.

Підставою для проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення є, зокрема рішення сільської, селищної, міської ради, яка представляє інтереси територіальної громади, на території якої розташований масив.

Проведення державної інвентаризації земель та земельних ділянок забезпечує Держгеокадастр або його територіальний орган шляхом прийняття наказу про проведення державної інвентаризації земель та земельних ділянок.

Зі змісту листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 24.06.2021 №170/115-21, наданому у відповідь на лист позивача від 16.06.2021 за №01-17/331, вбачається, що спірні земельні ділянки були сформовані та відповідно до наказів (№3592-СГ, №3596-СГ, №3597-СГ від 21.05.2018) передані органу місцевого самоврядування Устимівській сільській раді для формування та використання для громадських пасовищ.

У відповідності до п.9 Порядку замовниками можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим чи органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.

Таким чином, Порядок не визначає обов`язку для підприємства проведення інвентаризації земель, що перебувають у постійному користуванні.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що не проведення інвентаризації земель не є підставою для скасування державної реєстрації речового права та припинення права постійного користування.

Щодо посилання позивача на неправомірну державну реєстрацію права постійного користування земельними ділянками, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком.

Пунктом 812 наведеного Порядку №1127 передбачено, що для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування.

Частиною 1 статті 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що державній реєстрації прав підлягають, зокрема право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 01.01.2013; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною 3 статті 29 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, набутих та оформлених в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться без подання заявником документа, на підставі якого набуто речове право, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, у тому числі перенесеної із Державного реєстру земель, документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів".

Пунктами 1, 2 частини третьої статті 10 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Як вбачається з Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового прав, які додані до реєстраційних справ спірних земельних ділянок, копії яких наявні в матеріалах справи, державна реєстрація спірних земельних ділянок була проведена Відділом у Семенівському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.

З інформації наявної у цих Витягах, а саме:

- з розділу Відомості про державну реєстрацію земельної ділянки вбачається, що для здійснення державної реєстрації земельних ділянок було надано:

по земельній ділянці з кадастровим номером: :00:006:0085 площею 23,7590 га - проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 27.12.2017,

по земельній ділянці з кадастровим номером :00:007:0135 площею 16,5000 га - проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 27.12.2017,

по земельній ділянці з кадастровим номером :00:007:0134 площею 19,3200 га - проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 27.11.2017,

по земельній ділянці з кадастровим номером :00:005:0475 площею 19,0501 га - технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель від 08.08.2019,

по земельній ділянці з кадастровим номером :00:005:0486 площею 5,4150 га - технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель від 08.08.2019,

по земельній ділянці з кадастровим номером :00:005:0483 площею 1,7001 га - технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель від 08.08.2019,

по земельній ділянці з кадастровим номером :00:005:0488 площею 2,2113 га - проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 06.08.2020,

по земельній ділянці з кадастровим номером :00:005:0490 площею 1,5000 га - проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 02.09.2020,

по земельній ділянці з кадастровим номером :00:005:0477 площею 3,6941 - технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель від 08.08.2019,

- з розділу Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права вбачається, що особою, яка передає право постійного користування земельною ділянкою з кадастровими номерами:

:00:006:0085, :00:007:0135, :00:007:0134 - є Устимівська сільська рада;

:00:005:0475, :00:005:0486, :00:005:0483, :00:005:0488, :00:005:0490, :00:005:0477 - є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області;

правокористувачем земельних ділянок є ВАТ "Веселоподільський бурякорадгосп" .

Відповідно до частин 3, 4 статті 45 ГПК України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Колегія суддів зазначає, що право постійного користування спірними земельними ділянками було передано відповідачу Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та Устимівською сільською радою, правонаступником якої являється позивач. Рішення про реєстрацію речового права та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації щодо земельних ділянок, як зазначає позивач з порушенням норм діючого законодавства, було прийнято та реалізовано державним реєстратором Заїчинської сільської ради Полтавської області. Однак позивачем в якості відповідача визначено ВАТ "Веселоподільський бурякорадгосп". При цьому позивачем не зазначено які саме норми діючого законодавства при реєстрації права постійного користування на спірні земельні ділянки було порушено або недотримано саме відповідачем та не доведено ці обставини відповідними доказами.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Проте згідно із Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству, який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведених норм права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, правомірними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

З метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 543/253/16-ц.

Колегія суддів зазначає, що позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, просить скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права з одночасним припиненням права постійного користування відповідача на визначені земельні ділянки, разом з цим, державна реєстрація права постійного користування спірними земельними ділянками була проведена на підставі Державного акта на право постійного користування землею серія ІІ ПЛ №000369 і його скасування призведе до порушення прав відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було прийнято обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Після прийняття рішення у справі, 17.06.2022 від Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп" надійшло клопотання про винесення додаткового рішення (вх.№3875).

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Разом із тим, згідно із статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

За змістом статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Водночас, за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначалось про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складає 20 000,00 грн.

Відкритим акціонерним товариством "Веселоподільський бурякорадгосп" дотримано вимоги щодо строків звернення із заявою про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та подання відповідних доказів.

Так, на підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відповідач до матеріалів справи надав: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 27.09.2021, копію акта приймання-передачі виконаних робіт від 16.06.2022, ордер №186919 від 12.1.2021, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Бідюк Яни Володимирівни.

Як свідчать матеріали справи, 27.09.2021 між Адвокатським бюро Близнюка Ігора Володимировича (бюро) та Відкритим акціонерним товариством "Веселоподільський бурякорадгосп" (клієнт) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, предметом якого є надання бюро усіма законними методами та способами правової (правничої) допомоги клієнту у справі №917/1333/21 за позовною заявою Семенівської селищної ради до Відкритого акціонерного товариства "Веселоподільський бурякорадгосп" про скасування прав на нерухоме майно, що розглядається в Господарському суді Полтавської області.

Згідно з п.1.2 договору сторони погодили, що безпосередня участь бюро у судових засіданнях, для надання правової (правничої) допомоги, визначеної п.1.1 договору, забезпечується працівниками бюро - адвокатом Близнюком Ігорем Володимировичем та/або працівником бюро - адвокаткою Бідюк Яною Володимирівною.

Відповідно до п.3.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 27.09.2022.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що розмір гонорару бюро за надання правової (правничої) допомоги клієнту, визначеної п.1.1 договору, становить фіксований розмір 20 000,00 грн, який сплачується клієнтом на розрахунковий рахунок бюро протягом 30 днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт за договором.

За змістом п.4.2 договору про надані послуги сторони складають та підписують відповідний акт приймання-передачі виконаних робіт за договором, в якому зазначають загальну вартість наданих послуг. За взаємною згодою сторін в акті можуть бути внесені також інші відомості. Цей акт складається після винесення остаточного судового рішення в Господарському суді Полтавської області, яка визначена п.1.1 договору.

Зі змісту акту приймання-передачі виконаних робіт від 16.06.2022 вбачається, що бюро надано, а клієнтом прийнято послуги, визначені п.1.1 договору. Послуги у справі №917/1333/21 надано на суму 20 000,00 грн, що є фіксованою сумою, згідно з п.4.1 договору про надання правової (правничої) допомоги від 27.09.2021. Правова допомога у справі №917/1333/21 надана бюро клієнту в повному обсязі. Претензій до бюро за надану правову (правничу) допомогу у справі №917/1333/21 клієнт не має.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 22.12.2022 у cправі № 904/4134/20).

За змістом укладеного 27.09.2021 між Адвокатським бюро Близнюка Ігора Володимировича та Відкритим акціонерним товариством "Веселоподільський бурякорадгосп" договору про надання правової (правничої) допомоги вбачається, що сторонами узгоджена фіксована ставка адвокатського гонорару.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Такі докази, відповідно до частини першої ст.86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи підтвердженність матеріалами справи факт надання адвокатом Бідюк Яною Володимирівною професійної правничої допомоги та відсутність заперечень позивача щодо розміру заявлених відповідачем до відшкодування витрат на правову допомогу, приймаючи до уваги рівень складності, характер спору, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою та правомірна задоволена місцевим господарським судом.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Полтавської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 14.06.2022 та додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 28.06.2022 без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Семенівської селищної ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 14.06.2022 залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 28.06.2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.02.2023

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова