ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 лютого 2023 року Справа № 903/948/22

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Коваль Олександр Миколайович

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: Мороз О.В. - ордер серія АС №1051212 від 23.12.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/948/22 за позовом Комунального підприємства "Міськзелентрест" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" про визнання правочинів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

09.12.2022 Комунальне підприємство "Міськзелентрест" надіслало на адресу суду позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард", в якому просить:

1. Визнати недійсним односторонній правочин щодо розірвання Договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-400/21 від 01.10.2021, оформлений листом ТОВ "ВЕСТ КАРД" №574 від 15.08.2022.

2.Визнати недійсним односторонній правочин щодо розірвання Договору поставки нафтопродуктів №ГЗТ-11/22 від 13.01.2022, оформлений листом ТОВ "ВЕСТ КАРД" №575 від 15.08.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що односторонні правочини ТОВ "ВЕСТ КАРД" щодо розірвання Договорів поставки нафтопродуктів №ГЗТ-400/22 від 01.10.2021 та №ГЗТ-11/22 від 13.01.2022, оформлені листами №574 від 15.08.2022 та №575 від 15.08.2022, вчинені після закінчення дії зазначених Договорів, а відтак суперечать змісту ст.509, ч.1 ст.530, ст. 599, ч.1 ст.626, ч.1 ст.631, ст.651 ЦК України, ст. 188 ГК України.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 19.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

30.12.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

11.01.2023 представник позивача надіслав на адресу суду клопотання, в якому просить суд розглянути справу за відсутності представника.

Представник позивача 17.01.2023 надіслав на поштову адресу суду та 19.01.2023 на електронну адресу суду відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 23.01.2023 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначити на 14.02.2023 о 10:15 год.

Протокольною ухвалою від 14.02.2023 суд відклав розгляд справи по суті на 28.02.2023 о 11:15 год.

28.02.2023 представник відповідача на електронну адресу суду надіслав копію Постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2023.

Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, хоча належним чином чув повідомлений про час та дату судового засідання.

Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити.

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст.240 ГПК України, а неявка представника позивача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2021 між КП "МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" (покупець) та ТОВ «ВЕСТ КАРД» (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № ГЗТ-400/21 (а.с. 7-11).

Згідно п. 1.1. договору визначено, що постачальник зобов`язується у 2021 році поставити покупцю товари зазначені в п. 1.2. договору, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до п. 1.2. договору передбачено, що найменування товару за Державним класифікатором товарів та послуг: ДК 021-2015:09130000-9 Нафта і дистиляти (Дизельне пальне, Бензин А-92).

Згідно п. 1.3. договору, асортимент, кількість та одиниці виміру товару (об`єм товарної партії) погоджуються сторонами в Додатку № 1, що є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 2.1. договору визначено, що ціна за одиницю виміру кількості товару встановлюється за погодженням сторін в додатку № 1, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно специфікації товару (додаток № 1 до договору), предметом поставки по договору є: Дизельне пальне - 30620,00 л. загальною вартістю 771 317,80 грн., Бензин А-92 -13 000,00 л. загальною вартістю 353470,00 грн. (т.1, а.с.12).

Відповідно п. 3.1. договору встановлено, що після погодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару (товарної партії) шляхом підписання відповідного додатку до даного договору, постачальник надає за видатковою накладною покупцю картку(и) на пальне встановленої форми відповідного номіналу (далі по тексту - картка(и) на пальне або картка(и)).

Передача покупцю карток на пальне здійснюється по місцезнаходженню офісу постачальника уповноваженій особі Покупця. Уповноважена особа покупця зобов`язана надати постачальнику довіреність на отримання товару (партії товару)

Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної на товар та за умови виконання п. 4.2. даного договору.

Розрахунки за товар (партію товару) покупець здійснює протягом 10 банківських днів з моменту отримання видаткової накладної на кожну окрему партію товару на підставі видаткової накладної. При цьому, моментом виконання зобов`язань покупця по оплаті товару вважається момент надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. (п. 4.2. договору)

Відповідно до п. 8.1 договору сторони прийшли до згоди про те, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (виникнення непереборної сили, яка не залежить від дії сторін, а саме: війни, військових дій, блокади, ембарго, пожежі, повені та інших стихійних лих чи сезонних природних явищ, дій інших держав, міжнародних санкцій, валютних обмежень, зміни національного законодавства, обмежень, введених органами державної влади, знеструмлення електромережі, збоїв комп`ютерних систем тощо), які роблять неможливим виконання сторонами своїх обов`язків, сторони звільняються від виконання своїх обов`язків на час дії вказаних обставин.

Пунктом 8.2 сторони визначили, що у випадку якщо дія форс-мажорних обставин продовжується більш ніж 30 днів, кожна із сторін має право на розірвання договору і не несе відповідальності за це при умові, що вона сповістила про це іншу сторону не пізніше ніж за 7 днів до дати розірвання.

Згідно з п. 8.3 договору, достатнім доказом дії форс - мажорних обставин є довідка, яка видана органами компетентними органами державної влади України або компетентними підприємствами установами, організаціями за місцезнаходженням сторони, яка піддалася дії обставин непереборної сили.

Пунктом 12.1 договору сторони визначили, що цей договір набуває сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Також, 13.01.2022 між КП "МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" (покупець) та ТОВ «ВЕСТ КАРД» (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № ГЗТ-11/22. (т.1, а.с.30-36).

Згідно п. 1.1. договору визначено, що постачальник зобов`язується у 2022 році поставити покупцю товари зазначені в п. 1.2. договору, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до п. 1.2. договору встановлено, що найменування товару за Державним класифікатором товарів та послуг: ДК 021-2015:09130000-9 Нафта і дистиляти (Дизельне пальне, Бензин А-92).

Згідно п. 1.3. договору визначено, що асортимент, кількість та одиниці виміру товару (об`єм товарної партії) погоджуються сторонами в додатку № 1, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно п. 2.1. договору, ціна за одиницю виміру кількості товару встановлюється за погодженням сторін в додатку № 1, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно специфікації товару (додаток № 1 до договору), предметом поставки по Договору є: Дизельне пальне - 48895,00 л. загальною вартістю 1318698,15 грн., Бензин А-92 -15000,00 л. загальною вартістю 427350,00 грн. (т.1, а.с.37).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що після погодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару (товарної партії) шляхом підписання відповідного додатку до даного Договору, Постачальник надає за видатковою накладною покупцю картку(и) на пальне встановленої форми відповідного номіналу (далі по тексту - картка(и) на пальне або картка(и)).

Передача покупцю карток на пальне здійснюється по місцезнаходженню офісу Постачальника уповноваженій особі покупця. Уповноважена особа покупця зобов`язана надати постачальнику довіреність на отримання товару (партії товару)

Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної на товар та за умови виконання п. 4.2. даного договору.

Розрахунки за товар (партію товару) покупець здійснює протягом 10 банківських днів з моменту отримання видаткової накладної на кожну окрему партію товару на підставі видаткової накладної. При цьому, моментом виконання зобов`язань покупця по оплаті товару вважається момент надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. (п. 4.2. договору)

Відповідно до п. 8.1 договору сторони прийшли до згоди про те, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (виникнення непереборної сили, яка не залежить від дії сторін, а саме: війни, військових дій, блокади, ембарго, пожежі, повені та інших стихійних лих чи сезонних природних явищ, дій інших держав, міжнародних санкцій, валютних обмежень, зміни національного законодавства, обмежень, введених органами державної влади, знеструмлення електромережі, збоїв комп`ютерних систем тощо), які роблять неможливим виконання сторонами своїх обов`язків, сторони звільняються від виконання своїх обов`язків на час дії вказаних обставин.

Пунктом 8.2 сторони визначили, що у випадку якщо дія форс-мажорних обставин продовжується більш ніж 30 днів, кожна із сторін має право на розірвання договору і не несе відповідальності за це при умові, що вона сповістила про це іншу сторону не пізніше ніж за 7 днів до дати розірвання.

Згідно з п. 8.3 договору, достатнім доказом дії форс - мажорних обставин є довідка, яка видана органами компетентними органами державної влади України або компетентними підприємствами установами, організаціями за місцезнаходженням сторони, яка піддалася дії обставин непереборної сили.

Пунктом 11.7 договору сторони визначили, що цей договір набуває сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.03.2022, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Дані договори підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень.

Матеріалами справи стверджується, що на виконання:

- умов договору № ГЗТ-400/21 від 01.10.2021 постачальником було здійснено поставку товару, що підтверджується видатковими накладними:

№ 107223, від 18 жовтня 2021 р. - на загальну суму 167794,50 грн. (т.1, а.с. 13, 125);

№ 109777, від 29 жовтня 2021 р. - на загальну суму 276555,80 грн. (т.1, а.с. 129);

№ 109797, від 29 жовтня 2021 р. - на загальну суму 70772,50 грн. (т.1, а.с. 134),

№ 120660, від 16 листопада 2021 р. - на загальну суму 89928,30 грн. (т.1, а.с. 17, 137)

№ 122843, від 29 листопада 2021 р. - на загальну суму 280274,30 грн. (т.1, а.с. 20, 140),

№ 133931, від 13 грудня 2021 р. - на загальну суму 212832,70 грн. (т.1, а.с. 25, 145), які підписанні уповноваженими представниками сторін.

- умов договору № ГЗТ-11/22, постачальником було здійснено поставку товару, що підтверджується видатковою накладною:

№ 2057, від 18 січня 2022 р. - на загальну суму 1746048,15 грн. у т.ч. ПДВ 291008,03 грн. (т.1, а.с. 38, 150), яка підписана уповноваженими представниками сторін.

Однак, зобов`язання по поставці пального за виданими картками були виконані Відповідачем лише частково.

Згідно Протоколу інвентаризаційної комісії КП «Міськзелентрест» від 11.07.2022, залишок невикористаних (не отоварених пальним) карток на пальне за Договорами №ГЗТ-400/21 від 01.10.2021 та № ГЗТ-11/22 від 13.01.2022 складає 2354 шт. на загальну суму 1138314,2 грн. об`ємом 41630 л., з них: дизельного пального - 30440 л., бензину марки А-92 -11190 л. (т.1, а.с.53-64).

06.04.2022 ТОВ «ВЕСТ КАРД» надіслало КП «Міськзелентрест» повідомлення про настання форс-мажорних обставин за Договорами ГЗТ-11/22 від 13.01.2022, ГЗТ-400/21 від 01.10.2021, в якому ТОВ «ВЕСТ КАРД» повідомляє, що у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин: військова агресія Російської Федерації проти України, введення Указом Президента №64/2022 від 24.02.2022 військового стану, підтверджених листом ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, ТОВ «ВЕСТ КАРД» в якості учасника за Договорами не має можливості на час дії вказаних обставин виконувати свої зобов`язання за Договорами. Додатком до цього повідомлення була копія листа Торгово-промислової палати за №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 (т.1, а.с.65).

Офіційним листом за №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини: військова агресія Російської Федерації проти України, що стала підставою для введення Указом Президента № 64 військового стану та підтвердила, що зазначені обставини, які розпочалися з 24 лютого 2022 р. та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/або іншим зобов`язанням, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів та виконання відповідно до яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

13.04.2022 КП "МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" надана відповідь для ТОВ "ВЕСТ КАРД" вих. №316, за якою Позивач погодився з фактом дії форс-мажорних обставин (неможливості виконання умов Договорів Постачальником) та запропонував до підписання додаткові угоди, за якими Постачальник зобов`язується протягом 60 днів з дати скасування воєнного стану на території України поставити Замовнику товар (т.1, а.с.212-215).

27.05.2022 КП "МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" повідомленням вих. № 428, повторно направило ТОВ "ВЕСТ КАРД" проекти додаткових угод та акт звірки взаємних розрахунків за договором ГТЗ - 11/22 від 13.01.2022 та листи від 13.04.2022 за №317, за №316 для їх погодження та підписання зі сторони відповідача (т.1, а.с.216).

Водночас, Відповідач не розуміючи чи відпадуть обставини, які унеможливлюють виконання Договорів після скасування воєнного стану, не погодився на їх підписання.

Зазначене вище підтверджує, що КП ''МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ' погодився з фактом дії форс-мажорних обставин (неможливості виконання умов Договорів Постачальником), а саме тому і пропонував до підписання проекти відповідних угод.

20.07.2022 у відповідь на повідомлення позивача ТзОВ "ВЕСТ КАРД" надіслало відповідь за вих. № 2007-01 (а.с.165-166) на адресу КП "МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" у якому обґрунтувало дію форс-мажорних обставин, причини неможливості виконання умов договору та долучило копію висновку Волинської ТПП за № 19-22/01-3/44 від 25.04.2022 яким встановлено факт ускладнення/неможливості виконання зобов`язань по договорах поставки пального/нафтопродуктів паливних карт/талонів штрих-карт з причин, що залежать від волі сторін, є непередбачуваними та невідтворними. Разом з тим, відповідач запропонував повернути КП "МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" невикористані талони та відповідно грошові кошти за неотриманий товар. Однак, остання залишена позивачем без належного реагування.

15.08.2022 відповідач направив позивачу повідомлення за вих. № 574, за вих.№ 575 у яких вказав, що дія форс-мажорних обставин продовжується більш ніж 30 днів, на підставі п. 8.2. договорів просить розірвати договори за № ГЗТ-400/21, за № ГЗТ-11/22, та договори поставки вважати розірваним по спливу 7 календарних днів з моменту повідомлення про розірвання (т.1, а.с. 217-220).

Як слідує із матеріалів справи, ТзОВ «Вест Кард» письмово (лист вих. № 198, від « 01» квітня 2022) звертався до ТзОВ «Вог Ресурс» з приводу підтвердження можливості постачання пального (бензин А-92 евро 5, дизельне паливо евро-5) виробництва ВАТ «Мозирський НПЗ» (т.1, а.с.196).

У відповідь отримано повідомлення ТзОВ «Вог Ресурс» (лист вих. № б/н, від « 04» квітня 2022) про неможливість постачання зазначеного пального. ТзОВ «Вог Ресурс» повідомив, що зберігання закупленого пального, згідно з договором зберігання № 31/12/21-1, від 31 грудня 2021, здійснюється ТзОВ «Грантермінал». Додатком № 1 до договору зберігання, сторони визначили наступні місця зберігання (нафтобази): м. Луцьк, вул. Єршова,1; м. Житомир, вул. Корольова,173; м. Дубно, вул. Страклівська,18а. Водночас, у зв`язку запровадженням на території України воєнного стану та ведення бойових дій, зазначені вище нафтобази були піддані ракетним ударам. Як наслідок майно нафтобаз, в тому числі нафтопродукт виробництва ВАТ «Мозирський НПЗ», який знаходився на зберіганні, був повністю знищений, що підтверджується актами про пожежі та довідками щодо кількості пального, яке зберігалось на нафтобазах до здійснення ракетних ударів по нафтобазах (а.с.197).

Отже, судом встановлено та досліджено, що ведення бойових дій на території України, призвели до знищення запасів пального (в тому числі бензину А-92 та дизельного пального) відповідно, що має безпосередній вплив на можливість виконання ТзОВ "Вест Кард" своїх зобов`язань щодо постачання та відпуску зі зберігання пального.

Також, настання форс-мажорних обставин за договором підтверджується висновком №19-22/01-3/44 від 25.04.2022 Торгово-промислової палати, яким встановлено факт ускладнення/неможливості виконання зобов`язань по договорам поставки пального/нафтопродуктів партіями з використанням паливних карт/талонів (штрих-карт) з причин, що не залежать від волі сторін, є непередбачуваними та невідворотними.

Судом встановлено, що повідомлення про настання форс-мажорних обставин за договором отримане позивачем 06.04.2022, що підтверджується відміткою позивача на копії повідомлення.

У зв`язку з тим, що дія форс-мажорних обставин продовжувалася більш ніж 30 днів, відповідач на підставі п. 8.2 договору, направив позивачу повідомлення за вих. № 574, за вих.№575 від 15.08.2022 про розірвання договору, які позивачем отримано 23.08.2022.

За умовами повідомлення договори вважаються припиненим/розірваним по спливу 7 календарних днів з моменту повідомлення про розірвання, тобто з 31.08.2022 договори є розірваними, а зобов`язання сторін припиненими.

Тобто, з 31.08.2022 договори є розірваними, а зобов`язання сторін припиненими. Також в даних повідомленнях відповідач вказав, що кошти за непоставлене пальне, будуть повернуті позивачу шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Даний факт встановлено рішенням Господарського суду Волинської області від 07.11.2022, яке залишено в силі Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2023. Рішення набрало законної сили 21.02.2023.

Згідно ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як слідує з доводів представника відповідача, у зв`язку з припиненням дії Договорів, ТОВ "ВЕСТ КАРД" повернуто КП "МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" грошові кошти за неотримане пальне по Договорах: 05.12.2022 повернуто 1112262,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням №, а також 26052,15 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 582785070 (т.1, а.с.229-230).

Однак, 06.12.2022 позивач повернув відповідачу грошові кошти в розмірі 1138314,20 грн, як такі, що помилково перераховані, що підтверджується платіжними дорученнями №3782 на суму 1112262,05 грн. та №3783 на суму 26052,15 грн (т.2, а.с.5-6).

Таким чином, позивач доводить, що односторонні правочини ТОВ «ВЕСТ КАРД» щодо розірвання Договорів поставки нафтопродуктів №ГЗТ-400/21 від 01.10.2021 та №ГЗТ-11/22 від 13.01.2022, оформлені листами №574 від 15.08.2022 та №575 від 15.08.2022, вчинені після закінчення дії зазначених Договорів, а відтак суперечать змісту ст.509, ч.1 ст.530, ст. 599, ч.1 ст.626, ч.1 ст.631, ст.651 ЦК України, ст. 188 ГК України.

Предметом поставки по Договору № ГЗТ-400/21, а також Договору № ГЗТ-11/22, є Паливо дизельне виробництва ВАТ «МОЗИРСЬКИЙ НПЗ», р-ка Білорусь, а також бензин автомобільний А-92 виробництва ПАТ «Укртатнафта» - Кременчугский НПЗ.

У зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, правлінням Національного Банку України, була прийнята постанова №18, від 24.02.2022 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (надалі - Постанова № 18).

Згідно п. 15 Постанови № 18, Національним Банком України забороняється здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів російської федерації/республіки білорусь, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти російської федерації/республіки білорусь.

Згідно п. 17 постанови № 18, уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції: 1) з використанням російських рублів та білоруських рублів; 2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в російській федерації або в республіці білорусь; 3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в російській федерації або в республіці білорусь.

Запровадження в Україні воєнного стану унеможливило здійснення будь-яких валютних операцій з юридичними особами республіки білорусь, видаткових операцій за рахунками юридичних осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти республіки білорусь.

Таким чином, у зв`язку з внесенням змін в законодавство, ТОВ «ВЕСТ КАРД» з 24.02.2022 був позбавлений можливості закупити пальне через імпортерів у ВАТ «МОЗИРСЬКИЙ НПЗ» для постачання такого товару, в тому числі для Позивача.

Також, з доводів представника відповідача слідує, що у зв`язку з воєнним станом, значна частина АЗС перебувала на території фактичних бойових дій, що спричинило зупинку роботи АЗС через пошкодження майна, розкрадання пального з резервуарів АЗС, відсутність або нехватку обслуговуючого персоналу, порушення логістичного ланцюжка з доставки пального, а також фактичне вибуття з володіння кілька десятків АЗК та пошкодження кількох нафтобаз постачальників Товариства. Зокрема, за період з кінця березня по сьогодні було повністю знищено нафтобази на території України, на яких зберігалися нафтопродукти, знищено також наявні на них товарні залишки.

Був масовано обстріляний та фактично знищений Кременчуцький НПЗ, що належить ПАТ «Укртатнафта» і навколишні склади паливно-мастильних матеріалів. Дана інформація є загальнодоступною та розміщена на веб-ресурсах. Припинення роботи Кременчуцького НПЗ (ПАТ «Укртатнафта») унеможливило постачання бензину автомобільного А-92-Євро5-ЕО виробництва ПАТ «Укртатнафта» по Договору.

06.04.2022 унаслідок ракетного удару російських агресорів у Дніпрі знищено нафтобазу. Також, за час війни російські окупаційні війська завдали ударів більше ніж по 20 галузевих об`єктах більшість з яких нафтобази із відповідними залишками пального. Дана інформація є загально доступною та розміщена на наступних веб-ресурсах.

У зв`язку з веденням бойових дій на території України, була знищена мережа місць зберігання на АЗС та нафтобазах та відповідно залишки пального, в тому числі виробництва ВАТ «МОЗИРСЬКИЙ НПЗ» та ПАТ «Укртатнафта», який був закуплений до 24.02.2022 та зберігався на нафтобазах.

Під час участі у процедурах закупівель, ТОВ «ВЕСТ КАРД» було надано КП "МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ" комплект документів, на підтвердження походження та закупівлі предмета закупівлі.

Так, закупівля пального та його безпосередня реалізація на АЗС, здійснюється ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ», згідно договору № 0406-01/06/2020-1 від 01.06.2020 ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» здійснює експлуатацію АЗС та здійснює безпосередній відпуск пального (т.1, а.с.101-117).

За інформацією, наданою ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ», закупівля пального здійснюється останнім у ТОВ «ВОГ РЕСУРС», згідно договору № 0606_2_03/08/2020 від 03.08.2020 (т.1, а.с.173-195).

ТОВ «ВЕСТ КАРД» письмово (лист вих. № 198, від « 01» квітня 2022, т.1, а.с.196) звертався до ТОВ «ВОГ РЕСУРС» з приводу підтвердження можливості/неможливості постачання бензину А-924 виробництва ПАТ «Укртатнафта» (Кременчугский НПЗ), та палива дизельного виробництва; ВАТ «МОЗИРСЬКИЙ НПЗ» (р-ка Білорусь).

У відповідь отримано повідомлення ТОВ «ВОГ РЕСУРС» (лист вих. № б/н, від « 04» квітня 2022 р.) про неможливість постачання зазначеного пального (т.1, а.с.197-211).

ТОВ «ВОГ РЕСУРС» повідомив, що зберігання закупленого пального, згідно з договором зберігання №31/12/21-1, від 31.12. 2021, здійснюється ТОВ «ГРАНТЕРМІНАЛ».

Додатком № 1 до Договору зберігання, сторони визначили наступні місця зберігання (нафтобази): м. Луцьк, вул. Єршова, 1; м. Житомир, вул. Корольова, 173; м. Дубно, вул. Страклівська, 18а.

Водночас, у зв`язку запровадженням на території України воєнного стану та ведення бойових дій, зазначені вище нафтобази були піддані ракетним ударам. Як наслідок майно нафтобаз, в тому числі нафтопродукт виробництва ВАТ «МОЗИРСЬКИЙ НПЗ» та ПАТ «Укртатнафта», який знаходився на зберіганні, був повністю знищений.

На підтвердження чого, ТОВ «ВОГ РЕСУРС» надано акти про пожежі (т.1, а.с.202-208).

Також, було надані довідки щодо кількості пального, яке зберігалось на нафтобазах до здійснення ракетних ударів по нафтобазах (т.1, а.с.209-211).

Відтак, зазначені події призвели до знищення запасів пального в місцях зберігання та до неможливості його закупити.

Таким чином, ведення бойових дій на території України, призвели до знищення запасів пального, що має безпосередній вплив на можливість виконання ТОВ "ВЕСТ КАРД" своїх зобов`язань щодо постачання та відпуску пального.

Постановою Кабінету Міністрів України, від 10 травня 2022 № 555, були внесені зміни до п. 5 Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2013 № 927. Так, вказаними змінами заборонено введення в обіг і обіг палив походженням з російської федерації та Республіки Білорусь та/або палива, власниками-якого є юридичні особи, які зареєстровані на території російської федерації та Республіки Білорусь, або кінцевими бенефіціарами яких є російська федерація та Республіка Білорусь.

Тобто, з 10.05.2022 обіг палив походженням з Республіки Білорусь повністю заборонено на території України.

За змістом п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (ст. 12 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 175 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язання майнового характеру, що виникають між суб`єктами господарювання та негосподарюючими суб`єктами - громадянами, не є господарськими і регулюються іншими актами законодавства.

Згідно з положеннями ст. 173 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

За змістом ст. 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 189 ГК України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Суб`єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Відповідно до ст. 190 ГК України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни.

Вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.

Згідно з ст. 193 ГК суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно за ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 525, 526, 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 цього Кодексу, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями ст. 662 цього Кодексу продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно із статті 141 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження), експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів,, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув грунту, інші стихійні лиха тощо.

Згідно п. 8.1. Договору № ГЗТ-400/21, Договору № ГЗТ-11/22, Сторони прийшли до згоди про те, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (виникнення непереборної сили, яка-не залежить від дії Сторін, а саме: війни, військових дій, блокади, ембарго, пожежі, повені та інших стихійних лих чи сезонних природних явищ, дій інших держав, міжнародних санкцій, валютних обмежень, зміни національного законодавства, обмежень, введених органами державної влади, знеструмлення електромережі, збоїв комп`ютерних систем тощо), які роблять неможливим виконання Сторонами своїх обов`язків. Сторони звільняються від виконання своїх обов`язків на час дії вказаних обставин.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних' обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчено листом Торгово-промислової палата вих. №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 та Висновком вих. № 19-22/01-3/44, від 25.04.2022.

Зазначені вище обставини відповідають ознакам форс-мажору: вони не залежать від волі постачальника по договору; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань по договору; виникли після укладення Договору; вплинули на реальну можливість виконання зобов`язань постачальником по договору.

Наявність форс-мажорних обставин звільняє Сторони від відповідальності за невиконання/неналежне виконання зобов`язань за Договором.

Як слідує з матеріалів справи, ТОВ "ВЕСТ КАРД" не зміг виконувати свої зобов`язання по Договорах у зв`язку з дією форс-мажорних обставин з 06.04.2022 (дата повідомлення про настання форс-мажорних обставин по Договору).

Повідомлення про розірвання договорів було направлено позивачу 15.08.2022. Станом на 15.08.2022 форс-мажорні обставини діяли, відповідач був позбавлений можливості виконувати свої зобов`язання по Договорах.

Таким чином, станом на 15.08.2022 Відповідач мав право відмовитись від Договорів на підставі п. 8.2. Договорів - дія обставин непереборної сили продовжувалась більше ніж 30 днів.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова від 13.09.2019 № 911/1433/18) дійшла висновку, що для правильного вирішення спорів про визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови замовника від договору судам необхідно достовірно з`ясовувати обставини того, на підставі якої саме частини статті 849 Цивільного кодексу України чи умови договору замовник відмовився від договору. Якщо на підставі частини другої статті 849 Цивільного кодексу України, то чи доведена фактична наявність визначених у ній підстав для такої односторонньої відмови.

Обґрунтовуючи доводи позовних вимог, позивач зазначає, що розірвання Договорів в односторонньому порядку відповідачем здійснено протизаконно, оскільки розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився).

Згідно зі статтею 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або, в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частиною четвертою статті 631 ЦК України та частиною сьомою статті 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Згідно п. 10.7. Договору № ГЗТ-400/21, даний Договір набуває сили з дати підписання його Сторонами і діє до 31 грудня 2021 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання Сторонами.

Згідно п. 6.5. Договору, картки на пальне, не пред`явлені оператору АЗС протягом 1 року з-моменту їх отримання Покупцем, втрачають свою чинність і не є дійсними.

Умовами актів приймання-передачі визначено наступні умови: картки на пальне отримані згідно цього Акту приймання-передачі дійсні для вибірки Товару по накладній протягом 12 місяців з дати підписання Акту приймання-передачі. Картки на пальне не пред`явлені оператору АЗС для отримання Товару протягом 12 місяців з моменту підписання даного акту приймання-передачі анулюються (втрачають свою чинність і не є дійсними). Покупець зобов`язується прийняти Товар у Постачальника до моменту анулювання карток на пальне. Якщо протягом вказаного періоду Покупець не з`явився або не вчинив інших необхідних дій для прийняття Товару, вважається що Покупець відмовився від правочину.

Видаткові накладні та акти приймання передачі карток на пальне для вибірки Товару по Договору № ГЗТ-400/21 підписувались між сторонами з 18.10.2021 по 13.12.2022. Таким чином, у Постачальника по Договору до 13.12.2022 був обов`язок з постачання Товару, а в Покупця відповідно був обов`язок отримати цей товар до 13.12.2022.

Станом на 15.08.2022 (на дату повідомлення про розірвання Договору), зобов`язання з постачання пального по Договору № ГЗТ-400/21 не було виконане на загальну суму 26 052,15 грн. (620 л. - А-92, 365 л. - ДП). Вказана обставина зазначена Позивачем в позовній заяві.

Згідно п. 11.7. Договору № ГЗТ-11/22, даний Договір набуває сили з дати підписання його. Сторонами і діє до 31.03.2022, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання Сторонами.

Згідно п. 6.5. Договору, картки на пальне, не пред`явлені оператору АЗС протягом 1 року з моменту їх отримання Покупцем, втрачають свою чинність і не є дійсними.

Умовами актів приймання-передачі визначено наступні умови: картки на пальне отримані згідно цього Акту приймання-передачі дійсні для вибірки Товару по накладній протягом 12 місяців з дати підписання Акту приймання-передачі. Картки на пальне не пред`явлені оператору АЗС для отримання Товару протягом 12 місяців з моменту підписання даного акту приймання-передачі анулюються (втрачають свою чинність і не є дійсними). Покупець зобов`язується прийняти Товар у Постачальника до моменту анулювання карток на пальне. Якщо протягом вказаного періоду Покупець не з`явився або не вчинив інших необхідних дій для прийняття Товару, вважається що Покупець відмовився від правочину.

Видаткова накладна та акт приймання передачі карток на пальне для вибірки Товару по Договору №ГЗТ-11/22 підписувались між сторонами 18.01.2022. Таким чином, у Постачальника по Договору до 18.01.2023 був обов`язок з постачання Товару, а в Покупця відповідно був обов`язок отримати цей товар до 18.01.2023.

Станом на 15.08.2022 (на дату повідомлення про розірвання Договору), зобов`язання з постачання пального по Договору № ГЗТ-11/22 не було виконане на загальну суму 1 112 262,09 грн. (10 570 л. - А-92, ЗО 075 л. - ДП). Вказана обставина зазначена Позивачем в позовній заяві.

Отже, за умовами Договорів, поставка пального відбувається протягом 1 року з моменту отримання карток на пальне. Таким чином, кінцевим строком дії Договору № ГЗТ-400/21 є 13.12.2022, а Договору № ГЗТ-11/22 є 18.01.2023.

Відповідно, розірвання договорів Постачальником було вчинене в межах дії Договорів та зобов`язань по Договорах.

Згідно ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приписи ст. 203 ЦК України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, наявність підстав для оспорювання правочину, встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Виходячи з наведених вище норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення. При цьому відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при. розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №922/1500/18, від 28.11.2019 у справі №918/150/19, від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (постанова Верховного Суду №917/782/20 від 14.04.2021).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц зроблено висновок, що цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (зазначену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17).

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі №761/26815/17 викладений висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Згідно висновків, викладених в постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17 про те, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Водночас, позивач не довів факту порушення прав та законних інтересів оспорюваними правочинами. Разом з цим, позивач доводить той факт, що незважаючи на розірвання Постачальником Договорів в односторонньому порядку, зобов`язання із постачання пального є чинні.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що договори між сторонами укладено за результатом проведених процедур закупівель, предметом закупівлі (предмет поставки по Договору) є бензин А-92 виробництва ПАТ «Укртатнафта», паливо дизельне бензин А-95 виробництва ВАТ «МОЗИРСЬКИЙ НПЗ», р-ка Білорусь.

Неможливість виконання Відповідачем своїх зобов`язань по Договорах є наслідком форс-мажорних обставин - військова агресія російської федерації проти України, та як наслідок введення на території України воєнного стану. Введення на території України воєнного стану призвело до неможливості закупівлі пального виробництва ВАТ «МОЗИРСЬКИЙ НПЗ», до знищення місць зберігання пального на АЗС та нафтобазах, до знищення залишків пального у місцях зберігання, припинення роботи Кременчуцького НПЗ (ПАТ «Укртатнафта»).

Отже, зазначені обставини відповідають усім ознакам форс-мажорних обставин: не залежать від волі сторін Договору; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань; не мають заздалегідь встановлений характер; засвідчені Торгово-промисловою палатою України; безпосередньо вплинули на реальну можливість виконання зобов`язань Постачальником по Договорах.

Позивач не довів факту порушення своїх прав та законних інтересів оспорюваними правочинами.

На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити з покладенням на позивача судових витрат.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору впливу не мають.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову Комунального підприємства "Міськзелентрест" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" про визнання правочинів недійсними, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 01.03.2023.

Суддя І. О. Гарбар