ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2023 р. Справа №926/3696-б/22

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.

суддів: МАРКА Р.І.

ОРИЩИН Г.В.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

представників сторін не з`явилися.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м.Чернівці б/н від 18.10.2022 (вх.ЗАГС №0105/2552/22 від 18.10.2022)

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 14.10.2022 (суддя Бутирський А.А.)

у справі № 926/3696-б/22

за заявою ОСОБА_1 , м.Чернівці

про неплатоспроможність фізичної особи

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

В жовтні 2022 року фізична особа ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Чернівецької області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 10.10.2022 зазначену вище заяву залишено без руху; запропоновано заявнику у десятиденний строк, з дня отримання ухвали, усунути недоліки заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 14.10.2022 у справі №926/3696-б/22 заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність повернуто заявнику.

Зазначена ухвала суду першої інстанції мотивована не виконанням заявником вимог та не усунення недоліків, про які зазначено в ухвалі про залишення заяви без руху.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ОСОБА_1 не погодилась із вищевказаною ухвалою місцевого господарського суду подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Господарського суду Чернівецької області.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначала наступні обставини:

- до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додано усі необхідні документи;

- заява боржника містить додаток конкретизований список кредиторів та боржників із зазначенням інформації щодо кожного кредитора його найменування, місцезнаходження, ідентифікаційного коду юридичної особи, суми грошових вимог, загальної суми заборгованості, підстав виникнення зобов`язань, строку їх виконання згідно договору;

- щодо більшості кредиторів зазначено суму основного зобов`язання, суми нарахованих відсотків, суми неустойки, розмір загальної вартості кредиту щодо кожного кредитора окремо;

- для уточнення інформації щодо розміру кредитної заборгованості до заяви боржника додано кредитну історію від ТОВ «Українське бюро кредитних історій»;

- чинним законодавством не встановлено вичерпного переліку доказів, які повинні підтверджувати обставини щодо наявності та розміру заборгованості;

- щодо доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди арбітражному керуючому за три місяці виконання повноважень до заяви додано договір про надання послуг арбітражного керуючого, згоду арбітражного керуючого на участь у справі;

- суд першої інстанції допустив надмірний формалізм, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про повернення заяви у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, у справі подано не було.

Апелянт в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду даної справи, що підтверджується поштовими конвертами та повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи,належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи зазначене, а також те, що явка апелянта в судове засідання не визнавалася обов`язковою відповідно до ухвали від 16.01.2023, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за його відсутності та за наявними матеріалами справи.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи та оцінка суду.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Чернівецької області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність відповідно до положень ч. 2 ст. 115 КУзПБ.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 10.10.2022 подану заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишено без руху та запропоновано заявнику протягом десяти днів з дня отримання ухвали виконати належним чином вимоги ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства та подати суду:

- докази авансування винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі 37 215грн на депозитний рахунок Господарського суду Чернівецької області;

- розрахунок суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо.

12.10.2022 заявником подано заяву про усунення недоліків, в якій просив відкрити провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . В частині усунення недоліків, які стали підставою залишення поданої заяви без руху зазначив, що при зверненні до суду заявником подано конкретизований список кредиторів та боржників, який містить загальну суму заборгованості та суму кредиту, отриману з виписки ТОВ «Українське бюро кредитних історій». Також надано ті кредитні договори, які наявні у заявника. Крім того, зазначив, що виписка з кредитної історії від 19.08.2021 є паперовою копією електронного доказу кредитної історії, яка була сформована в мережі Інтернет на сайті ТОВ «Українське бюро кредитних історій», що відповідає вимогам ч.3 ст.96 ГПК України. Щодо надання доказів авансування винагороди арбітражного керуючого зазначив, що при зверненні до суду заявником додано договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 25.07.2022 та заяву арбітражного керуючого про згоду на участь у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . Проте, зазначені в ухвалі суду першої інстанції від 10.10.2022 документи заявником не подано.

Місцевий господарський суд, розглянувши заяву про усунення недоліків дійшов висновку, що заявником не усунуті недоліки поданої заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, встановлені в ухвалі від 10.10.2022 про залишення без руху поданої заяви та повернув подану заяву заявнику оскаржуваною ухвалою від 14.10.2022.

Положеннями Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства визначено особливості застосування процедури банкрутства до боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця.

Згідно з ст. 113 КУзПБ, провадження у справах про неплатоспроможність боржника фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

За приписами ч. 2 ст. 115 КУзПБ боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо: 1) розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; 2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців; 3) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення; 4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

Відповідно до ч. 3 вказаної статті КУзПБ до складу грошових вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Вимоги до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність унормовано положеннями ст. 116 КУзПБ.

Відповідно до п.п.3, 12 ч.3 ст.116 КУзПБ до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються, зокрема:

- конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором;

- докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Отже, нормами ст.115 КУзПБ передбачено підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи, а нормами ст. 116 КУзПБ встановлено вимоги до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а також перелік необхідних документів, що додаються до заяви.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що заявником при зверненні до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додано конкретизований список кредиторів і боржників, в якому зазначено, зокрема відомості про кредитора, тип кредиту, дату укладення договору, суму кредиту, строк кредиту та поточну заборгованість.

Проте, у вказаному списку відсутні відомості щодо зазначення загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо, що вірно встановлено місцевим господарським судом в ухвалі про залишення поданої заяви без руху, оскільки, відповідно до ч.3 ст.115 КУзПБ складу грошових вимог, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Покликання скаржника на доданий до заяви витяг з кредитної історії наданий ТОВ «Українське бюро кредитних історій» наведеного не спростовують, оскільки в такому витягу відображені відомості лише в частині загальної суми заборгованості та відсутні відомості щодо нарахованих фінансових санкцій та неустойки, що суперечить п.3 ч.3 ст.116 КУз ПБ.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, в яких скаржник обґрунтовує належність та допустимість як доказу поданого витягу з кредитної історії боржника, наданої ТОВ «Українське бюро кредитних історій», судова колегія зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.1, ч.2 ст.96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до вимог ч.3 ст.96 ГПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

При цьому, щодо покликання апелянта на норми Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», який встановлює правові, організаційні засади формування та ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, порядок діяльності таких бюро, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» бюро кредитних історій - це юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію (надалі - бюро); ведення кредитної історії - це діяльність бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію; кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону; користувач бюро - це юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає та має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію; кредитний звіт - це сукупність інформації про суб`єкта кредитної історії, яка є повним або частковим відображенням його кредитної історії; кредитний правочин - це правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування або купівлі-продажу майна з відстроченням платежу).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» джерелами формування кредитних історій є відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.

У статті 7 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначено перелік інформації, що містить кредитна історія, а саме, - це, серед іншого, наступна інформація про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії: відомості про кредитний правочин (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину), суму зобов`язання за укладеним кредитним правочином, вид валюти зобов`язання, строк і порядок виконання кредитного правочину, відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином, дату виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір та стадія погашення, відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення (у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо), відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання.

У статті ст.11 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначено підстави та порядок надання кредитного звіту, а саме: бюро надають інформацію з кредитних історій у формі кредитних звітів; кредитні звіти містять усю інформацію з кредитної історії, якщо інші обсяги інформації не передбачені Положенням бюро або договором, бюро надають інформацію, яка складає кредитні історії, виключно користувачам та іншим бюро на підставах, передбачених цим Законом, бюро надають кредитні звіти користувачам за їх запитами на паперовому або електронному носіях на умовах, передбачених цим Законом та договором, кредитні звіти надаються користувачам без права передачі їх або інформації, що міститься в них, третім особам.

Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» суб`єкт кредитної історії має право ознайомитися з інформацією, що міститься у його кредитній історії, а саме: кредитним звітом та інформацією з реєстру запитів; суб`єкт кредитної історії має право ознайомитися з інформацією, що передбачена частиною першою цієї статті, шляхом звернення до бюро у порядку, визначеному Положенням про бюро; бюро зобов`язане надати суб`єкту кредитної історії інформацію протягом двох робочих днів з дня отримання від нього відповідного запиту.

Разом з тим, норми Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» не містять положень щодо порядку формування, форми та обов`язкових реквізитів кредитного звіту, наявність яких надавала б можливість ідентифікувати особу, яка відповідальна за його формування та відповідність даних самій кредитній історії.

За загальним правилом оформлення документації в частині підтвердження відповідності інформації, яку містить певний (конкретний) документ, відомостям, на підставі яких такий документ складений, відповідним належним підтвердженням є підписання документа відповідальною посадовою особою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2022 у справі №909/937/21.

Проте, роздруківка кредитної історії, яка надана боржником в підтвердження наявності договірних зобов`язань та зазначеного в заяві розміру заборгованості, не підписана ані письмово, ані електронним цифровим підписом відповідною посадовою особою Кредитного бюро, а тому не може вважатися доказом у справі, який би підтверджував наявність кредитних зобов`язань, як про те стверджує боржник.

Таким чином, скаржником при зверненні до суду першої інстанції із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не виконано вимоги встановлені п.3. ч.3 ст.116 КУзПБ, що вірно встановлено місцевим господарським судом.

Іншою підставою для повернення без розгляду поданої заяви про відкриття провадження у справі стало невиконання заявником вимог п.12 ч.3 ст. 116 КУзПБ щодо подання доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди арбітражному керуючому за три місяці виконання повноважень.

Так, відповідно до ч.2 ст.30 КУзПБ та з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання повноважень, а в сукупності за три місяці становить 37 215,00 грн, докази про авансування яких заявник повинен подати при зверненні до суду із відповідною заявою відповідно до ст.116 КУзПБ.

Проте, всупереч наведених норм законодавства заявник при зверненні до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність надав примірник договору про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 25.07.2022, укладений між боржником ОСОБА_1 та арбітражним керуючим Белінською Н.О.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що оплата послуг керуючого реструктуризацією становить 19 500 грн за весь строк виконання повноважень, починаючи з дати його призначення та до моменту прийняття комітетом кредиторів відповідного рішення про встановлення оплати послуг керуючого реструктуризацією.

Відповідно до п.3.3. договору ОСОБА_1 вносить (перераховує) оплату рівними частина протягом 10 місяців у сумі 1950 грн щомісячно на депозитний рахунок суду, в якому відкрито провадження у справі про неплатоспроможність.

Також до заяви додано платіжні квитанції №4828-1881-2311-5430 від 26.07.2020 на суму 1950 грн, №0.0..1 від 22.08.2022 на суму 1950 грн, №0.0..1 від 27.09.2022 на суму 1950 грн з призначенням платежу: авансування винагороди арбітражному керуючому за договором, а також заяву арбітражного керуючого про згоду на участь у справі про неплатоспроможність фізичної особи боржника ОСОБА_1 за наведених умов.

Колегія суддів, дослідивши всю сукупність наданих боржником доказів до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, зокрема, щодо обставин розстрочення сплати авансового платежу за три місяці виконання повноважень керуючим реструктуризацією, зазначає, що КУзПБ та інші норми законодавства не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, як не передбачають можливості відстрочення чи розстрочення заявнику в авансуванні такої винагороди, а також і зменшення передбаченого законодавством розміру грошової винагороди арбітражного керуючого в даному випадку.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №910/2629/20, від 19.11.2020 у справі №910/726/20, від 19.11.2020 у справі №927/203/20.

Будь-яких положень, умов та підстав, за яких суд може відстрочити, розстрочити або звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому, також зменшити розмір грошової винагороди арбітражного керуючого чинним законодавством України не передбачено.

Стаття 116 КУзПБ не містить альтернативного положення про можливість розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), пов`язаних з виконанням повноважень у справі, а також створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, як того просить заявник.

У зв`язку із однозначним врегулюванням даного питання про обов`язок боржника-фізичної особи здійснити авансування винагороди арбітражного керуючого в момент звернення із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, апеляційний господарський суд не вбачає в поданих боржником матеріалах належних доказів дотримання положень п. 12 ч. 3 ст. 116 КУзПБ, що вірно встановлено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Перевіркою доводів апеляційної скарги встановлено, що скаржником не спростовано обгрунтованих висновків суду першої інстанції, натомість скаржник намагається довести відсутність в нього обов`язку на подання документів зазначених в ч.3 ст.116 КУзПБ.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2014 у справі "Мала проти України"). Проте це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що надав відповідь на всі істотні, вагомі та доречні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, та дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно ст. ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 269 - 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 14.10.2022 у справі №926/3696-б/22 без змін.

2.Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Справу повернути до Господарського суду Чернівецької області

Повний текст постанови складено 20.02.2023.

Головуючий суддя О.І. МАТУЩАК

Судді Р.І. МАРКО

Г.В. ОРИЩИН