РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2023Справа № 911/1317/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Репкіній Ю. Є., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімкорд"

до 1) Компанії "Google LLC" (Wilmington, New Castle, USA);

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Гугл"

про визнання інформації недостовірною, заборону та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: Зубрицький О. В.

від відповідача-2: Левіцький Є. В.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Сімкорд" (далі - ТОВ "Сімкорд", позивач) з позовом до Компанії "Google LLC" (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гугл" (далі - ТОВ "Гугл", відповідач-2) про визнання інформації недостовірною, заборону та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

У обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 на онлайн платформі відеохостингу "YouTube" користувачем каналу "ОСОБА_1" була поширена негативна та недостовірна інформація щодо ТОВ "Сімкорд" та його проекту "Система Bitbon" в чотирьох відеозаписах, а саме:

1) ІНФОРМАЦІЯ_9 ("ІНФОРМАЦІЯ_5" від ІНФОРМАЦІЯ_1);

2) ІНФОРМАЦІЯ_10 ("ІНФОРМАЦІЯ_6 від ІНФОРМАЦІЯ_2);

3) ІНФОРМАЦІЯ_11) ("ІНФОРМАЦІЯ_7 від ІНФОРМАЦІЯ_3);

4) ІНФОРМАЦІЯ_12 ("ІНФОРМАЦІЯ_8" від ІНФОРМАЦІЯ_4).

Позивач зазначив, що він не зміг встановити місце проживання автора вказаних відеозаписів та власника каналу "ОСОБА_1", яким були завантажені відеоогляди з такою інформацією, а тому з метою захисту своєї ділової репутації він звернувся з вимогами до відповідачів щодо визнання недостовірною інформації, розміщеної у цих записах, та її видалення. Проте, у відповідь служба юридичної підтримки відеохостингу "YouTube" зазначила про відсутність підстав для видалення розміщеної інформації та запропонувала вирішити ці питання безпосередньо із завантажувачем відповідного вмісту.

Уважаючи, що опублікована інформація завдає шкоди діловій репутації позивача та порушує його немайнові інтереси, у позові ТОВ "Сімкорд" просить:

1) визнати недостовірною та такою, що порушує право на недоторканість ділової репутації ТОВ "Сімкорд" всю інформацію, яка міститься у відеооглядах, опублікованих та поширених на відеохостингу "YouTube" за посиланнями:

- ІНФОРМАЦІЯ_9 ("ІНФОРМАЦІЯ_5" від ІНФОРМАЦІЯ_1);

- ІНФОРМАЦІЯ_10) від ІНФОРМАЦІЯ_2 ("ІНФОРМАЦІЯ_6 від ІНФОРМАЦІЯ_2);

- ІНФОРМАЦІЯ_11) ("ІНФОРМАЦІЯ_7 від ІНФОРМАЦІЯ_3);

- ІНФОРМАЦІЯ_12 ("ІНФОРМАЦІЯ_8" від ІНФОРМАЦІЯ_4);

2) заборонити відповідачам будь-яким чином та в будь-який спосіб поширювати визнану недостовірну інформацію стосовно ТОВ "Сімкорд", яка міститься у відеооглядах, опублікованих та поширених на відеохостингу "YouTube" за вищевказаними посиланнями;

3) зобов`язати відповідачів не пізніше наступного дня після набрання законної сили рішенням суду вилучити (видалити) з публічного доступу визнану недостовірну інформацію стосовно ТОВ "Сімкорд", яка міститься у відеооглядах, опублікованих та поширених на відеохостингу "YouTube" за вищевказаними посиланнями;

4) стягнути з відповідачів моральну шкоду у сумі 150 000, 00 грн. за поширення недостовірної інформації стосовно ТОВ "Сімкорд", яка міститься у відеооглядах, опублікованих та поширених на відеохостингу "YouTube" за вищевказаними посиланнями.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.05.2021 матеріали вказаного позову були передані за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 (суддя Пукшин Л. Г.) вказана позовна заява була повернута заявнику без розгляду з підстав порушення останнім вимог п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Разом з позовною заявою ТОВ "Сімкорд" заявило клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та майнові (корпоративні) права іноземної юридичної особи "Google LLC" та ТОВ "Гугл" в межах ціни позову, заборони державним реєстраторам вчиняти/здійснювати/проводити реєстраційні дії, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відносно/щодо ТОВ "Гугл".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання про забезпечення позову, як необґрунтованому з підстав, викладених у наведеній ухвалі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 про повернення позовної заяви ТОВ "Сімкорд" без розгляду було скасовано, а справу передано до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2021 позовну заяву ТОВ "Сімкорд" було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, учасникам справи надано строки для реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 провадження у справі було зупинено з метою звернення до уповноваженого органу, відповідно до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (1965), з судовим дорученням про вручення Компанії "Google LLC"(Wilmington, New Castle, USA) позовної заяви з додатками та ухвал Господарського суду міста Києва у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 провадження у справі було поновлене, а справу призначено до розгляду.

Відповідач-1 (Компанія "Google LLC") надав суду відзив на позов, у якому проти заявлених вимог заперечив, зазначив, що відповідач-1 не несе відповідальності за розміщення контенту користувачами на платформі "YouTube"; спірна інформація не містить фактичних тверджень стосовно позивача, а є оціночними судженням автора відеозаписів ОСОБА_1 , що не підлягає визнанню недостовірною та спростуванню. Також вказав, що відповідач-1 не є заподіювачем шкоди позивачу, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди ТОВ "Сімкорд" відсутні. Зазначений позов був поданий із порушенням строку, визначеного законом.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку для подачі вказаного відзиву, відповідач-1 зазначив, що він є іноземною особою, а тому був невчасно поінформований про розгляд справи, при цьому матеріалів позову він не отримав, а про існування даного спору та пред`явлених до нього вимог дізнався від адвоката АО "ЮФ "Екво", якому доручив представляти інтереси Компанії "Google LLC".

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Розглянувши наведені відповідачем-1 доводи, а також врахувавши, що Компанія "Google LLC" є іноземною особою, яка повідомлялась про розгляд справи у порядку, визначеному Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (1965), суд дійшов висновку про поважність причин пропуску процесуального строку та наявність підстав для поновлення відповідачу-1 строку для подання відзиву та прийняття його до розгляду.

Відповідач-2 (ТОВ "Гугл") у строк, встановлений законом, надав суду відзив на позов, у якому проти заявлених вимог заперечив, зазначив, що ТОВ "Гугл" не є належним відповідачем у справі та представництвом Компанії "Google LLC", відповідач-2 жодним чином не впливає на розміщення чи видалення будь-якої інформації з платформи "YouTube" та не несе відповідальності за її зміст. Крім того, зазначив, що ТОВ "Гугл" не вчиняло жодного винного діяння стосовно позивача, яке б порушило його ділову репутацію, а тому підстав сплачувати моральну шкоду у відповідача-2 немає.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2022, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі було закрите, розгляд справи призначено по суті.

До початку розгляду справи по суті від позивача надійшло клопотання від 29.11.2022 про витребування від відповідача-1 - Компанії "Google LLC" особистої інформації, що стосується автора спірних відеозаписів "ОСОБА_1" на онлайн-платформі "YouTube". Проте, вказане клопотання суд залишив без розгляду на підставі положень ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 207 ГПК України як таке, що було подане поза межами визначеного законом процесуального строку, без обґрунтування причин пропуску такого строку та клопотання про його поновлення.

Також після початку розгляду справи по суті від представника позивача (ТОВ "Сімкорд") надійшла заява про відвід судді Головіної К. І. від розгляду справи № 911/1317/21. Вказана заява ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2023 була визнана необґрунтованою із зазначених у ній підстав, а ухвалою суду від 23.01.2023 - у задоволенні заяви ТОВ "Сімкорд" про відвід судді було відмовлено.

У судове засідання, призначене по суті на 14.02.2023, представник позивача в режимі відеоконференції не з`явився, запрошення для участі в судовому засіданні не прийняв та до відеоконференції не приєднався.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 у судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, зазначених у своїх відзивах. Просили відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши пояснення представників відповідачів та дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Установлено, що в мережі інтернет на онлайн-платформі "YouTube" користувачем відеохостингу ОСОБА_1 були розміщені наступні відеозаписи:

1) ІНФОРМАЦІЯ_1 - "ІНФОРМАЦІЯ_5" (ІНФОРМАЦІЯ_9);

2) ІНФОРМАЦІЯ_2 - "ІНФОРМАЦІЯ_6" (ІНФОРМАЦІЯ_10);

3) ІНФОРМАЦІЯ_3 - "ІНФОРМАЦІЯ_7 (ІНФОРМАЦІЯ_11);

4) ІНФОРМАЦІЯ_4 - "ІНФОРМАЦІЯ_8" (ІНФОРМАЦІЯ_12).

У вказаних відеосюжетах була викладена наступна інформація:

- у відеосюжеті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 користувач стверджує, що: система Bitbon є скам-проектом;

- у відеосюжеті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10 користувач стверджує, що: "проект Bitbon есть пирамидой, работающей по схеме Понци";

- у відеосюжеті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11 користувач зазначає, що: "Bitbon это биржа; Симкорд причислил ее к ранее созданным проектам…этот проект является дополнительным инструментом, благодаря которому Симкорд забирает деньги у своих потребителей";

- у відеосюжеті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_12 користувач вказує, що: "разработка компании симкорд это новая пирамида вitbon, которую симкорд связал с блокчейном".

Позивач стверджує, що інформація, наведена у вказаних чотирьох відеосюжетах, є недостовірною (неправдивою) інформацією, яка стосується ТОВ "Сімкорд" і його проекту "Система Bitbon", та завдає шкоди правам позивача.

Зокрема позивач вказує, що він є відомою компанією-постачальником продуктів та сервісів у сфері ІТ-технологій; ним отримано сертифікат системи менеджменту якості ISO 9001:2015 у сфері науково-дослідницької діяльності у сфері розробки та виробництва високонавантажених програмних рішень на базі технології поділеного реєстру; позивач є постійним учасником наукових конференцій, форумів, тощо, та співпрацює з науковими установами. Проте, поширена у відеосюжетах інформація принижує ділову репутацію позивача, знижує цінність та авторитет компанії в цілому, створює негативну оцінку серед працівників та клієнтів та створює перешкоди у господарській діяльності, тому поширена автором ОСОБА_1 інформація у відеосюжетах, розміщених на онлайн-платформі "YouTube", має бути визнана недійсною, забороненою до поширення та видалена відповідачами.

Перевіряючи зазначені доводи позивача та вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У той же час, нормами господарського процесуального законодавства, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги та підтвердити їх поданими доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Відповідно до положень ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

За змістом ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Частиною другою статті 34 ГК України передбачено, що дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин У п. 15 вказаної постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

1) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

2) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

3) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

4) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Як вже встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 користувачем каналу ОСОБА_1 на онлайн платформі відеохостингу "YouTube" були розміщені чотири відеозаписи: ІНФОРМАЦІЯ_9 ("ІНФОРМАЦІЯ_5"); ІНФОРМАЦІЯ_10 ("ІНФОРМАЦІЯ_6); ІНФОРМАЦІЯ_11) ("ІНФОРМАЦІЯ_7); ІНФОРМАЦІЯ_12 ("ІНФОРМАЦІЯ_8"), чого відповідачами не заперечувалось. Кожний з указаних відеозаписів має більше 2 000 переглядів. Отже, вищевказана інформація вважається поширеною.

Вирішуючи питання про те, чи стосується ця поширена інформація особи позивача (ТОВ "Сімкорд"), суд виходив з наступного.

Підставою для задоволення вимог у дифамаційному спорі (спорі про приниження честі, гідності та ділової репутації) є та обставина, що оспорювана інформація стосується саме певної юридичної особи, яка повинна ідентифікувати особу, щодо якої вона поширюється.

Судом встановлено, що позивач є зареєстрованою в Україні юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю "Сімкорд", місцезнаходження якого: 61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша,18, ідентифікаційний код 37657823.

12.12.2016 ТОВ "Сімкорд" зареєструвало у Державній службі інтелектуальної власності України зображення знаку "Bitbon", а 12.02.2018 - зображення знаку "Bitbon System", про що позивачу, як власнику, були видані відповідні свідоцтва № 220286 та № 238013.

Зі змісту спірних відеосюжетів вбачається, що автор цих сюжетів зазначав у них інформацію про компанії "Вitbon", "Симкорд", подавав зображення "Сертификата системы менеджмента качества 9001 образца 2015 года", торгівельного знаку "Вitbon System".

Указане свідчить про те, що вказану інформацію можна ідентифікувати з діяльністю позивача та визначити її такою, що стосувалась саме ТОВ "Сімкорд".

Щодо ознак недостовірності поширеної інформації суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно з п. 19 вказаної постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.07.2018 у справі № 910/5117/17).

При цьому невід`ємними ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

Згідно з ч. 2 статті 47 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У даному випадку суд відзначає, що викладена у відеосюжетах ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 інформація про БИТБОН/Bitbon/симкорд не містить фактичних тверджень/даних, а є вираженням суб`єктивної думки автора цих відеозаписів та містить власний аналіз діяльності «компанії сімкорд/бітбон». Зокрема, автор відооглядів надає свою оцінку проектам позивача, механізму його роботи в сферах блокчейну та криптовалют, виказує своє суб`єктивне ставлення до діяльності позивача із застосуванням критичних висловлювань та алегорій таких, як: «финансовая пирамида», «простое мошенничество», «зазывалы проекта», «запудрить мозги», «компания-сказка, которой нужно доверять и нести деньги», «вишенкой на торте есть знаменитый сертификат», «компания выписала себе самостоятельно грамоту». Вказані вислови є власними інструментами подачі інформаційного матеріалу автором із використанням оціночних суджень.

З огляду на викладене суд вважає, що фактично у спірних відеосюжетах застосовуються вислови та певні перебільшення внаслідок самостійної вільної інтерпретації автором цих сюжетів діяльності та проектів позивача, однак, такі висловлювання не виходять за межі оціночного судження, які б вимагали спростування.

За висновком суду подані висловлювання та інформація користувача каналу "ОСОБА_1" у вказаних сюжетах не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, щодо таких суджень відсутня можливість здійснити перевірку на предмет їх відповідності дійсності.

При цьому, перевіряючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд, як джерелом права, керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46) наголошено на тому, що предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З іншого боку, приписами ст. 2 Закону України "Про інформацію" визначено основні принципи інформаційних відносин, до яких належать: гарантованість права на інформацію, відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

У контексті викладеного, слід відзначити, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного.

Як передбачено в статті 10 Конвенції, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (рішення від 23.09.1994 у справі Jersild v. Denmark, рішення у справі Janowski v. Poland, рішення від 25.11.1999 у справі Nilsen & Johnsen v. Norway, рішення від 29.02.2000 у справі Fuentes Bobo v. Spain, рішення від 10.08.2006 у справі Ляшко проти України).

Зокрема, відповідно до рішення у справі Хандісайд проти Сполученого Королівства ("HandysidevUnitedKingdom") свобода вираження являється однією із найважливіших основ демократичного суспільства, однією з базових умов для його прогресу і розвитку кожної людини. За виключенням тих випадків, які підпадають під дію частини 2 статті 10, вона застосовна не лише відносно інформації або ідей, які сприймаються позитивно або не розглядаються як образливі або сприймаються нейтрально, але і стосовно тих, які являються образливими, шокуючими або такими, що хвилюють державу або якісь сегмент населення. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких неможливим є демократичне суспільство.

Стосовно посилань позивача на висновок лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, виготовлений експертом ТОВ "Київський експертно-дослідний центр" Фраймович Л. В. № 14968 від 06.10.2020, у якому експерт встановив наявність у досліджуваних сюжетах інформації негативного та дискредитуючого характеру, викладеної у формі фактичних тверджень, суд зазначає, що у вказаному висновку досліджувались лише окремі речення та слова, у яких згадувалось про "битбон" та "симкорд", проте, у вказаному висновку експерт не визначив, які саме фрагменти спірних відеозаписів були викладені у формі фактичних тверджень. Саме лише зазначення експертом про те, що інформація у відеозаписах має негативний або дискредитуючий характер, не свідчить, що така інформація є недостовірною.

Крім того, сам висновок № 14968 від 06.10.2020, у порушення ст. 98 ГПК України, п. 4.12 розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мін`юсту № 53/5 від 08.10.1998, не містить відомостей: щодо підстави проведення експертизи; адреси (місця) проведення експертизи; свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта з відповідного напрямку експертизи; стажу роботи, вченого звання, посади експерта.

А відповідно до ч. 1 ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що вказаний висновок не є належним та вірогідним доказом у даній справі.

Щодо наслідків поширення оспорюваної інформація у вигляді порушення прав ТОВ "Сімкорд" суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 34 ГК України дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року вказано, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється суспільна оцінка діяльності, яку здійснює така юридична особа як учасник суспільних відносин.

Водночас слід зазначити, що ділова репутація набувається юридичною особою не з моменту створення останньої, а у процесі здійснення нею професіональної чи підприємницької діяльності, внаслідок чого формується позитивна громадська оцінка або широко розповсюджена думка відносно ділових якостей юридичної особи, іміджу, престижу та довіри до його діяльності.

Отже в силу того, що ділова репутація юридичною особою набувається з часом, юридична особа повинна довести, що поширена відносно неї недостовірна інформація вплинула на сформовану і широко розповсюджену позитивну думку відносно її діяльності.

Проте, позивачем не наведено фактів та не подано доказів того, яким чином зміст поширеної на YouTube інформації у спірних відеосюжетах від ІНФОРМАЦІЯ_1, від ІНФОРМАЦІЯ_2, від ІНФОРМАЦІЯ_3, від ІНФОРМАЦІЯ_4 вплинув на його ділову репутацію та які фактичні (підтверджені відповідними доказами) наслідки для ділової репутації позивача спричинила викладена у сюжетах інформація. Також позивачем не наведено обставин того, в чому полягає завдана йому шкода та не наведено жодних доказів настання такої шкоди.

З огляду на викладене суд погоджується з доводами відповідачів стосовно того, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом не доведено порушення його особистих немайнових прав, свободи чи інтересу, внаслідок поширення спірної інформації.

Щодо неналежності відповідачів за вимогами ТОВ "Сімкорд" про визнання інформації недостовірною, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 277 ЦК спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідач-1 (Компанія Google LLC) вказує, що він є постачальником послуг YouTube для користувачів в Україні. Хостингова платформа YouTube доступна за адресою веб-сайту www.youtube.com. Сервіс YouTube в основному полягає в наданні онлайн-платформи, на якій кожен користувач інтернету може ділитися своїм контентом з іншими користувачами та додавати коментарі до (власного чи чужого) поширеного контенту безкоштовно та з будь-якого місця.

Умови користування платформою YouTube (https://www.youtube.eom/t/terms) (далі - Умови користування) передбачають що:

- власники каналів YouTube можуть завантажувати контент у сервіс. Власники каналу несуть юридичну відповідальність за надісланий у сервіс контент" (підрозділ "Завантаження контенту"). За контент несе відповідальність особа чи організація, яка завантажила його в сервіс (підрозділ "Контент сервісу").

У межах, встановлених чинним законодавством, YouTube і партнери не несуть відповідальність за:

- збитки, які не було завдано в результаті порушення положень цієї угоди з боку YouTube чи партнерів;

- будь-які збитки або шкоду, які на час укладання цієї угоди між власником каналу та YouTube не були обґрунтовано передбачуваним наслідком порушення положень цієї Угоди з боку YouTube чи партнерів;

- контент, надісланий будь-яким користувачем, а також містить наклепницьку, образливу чи протизаконну поведінку будь-якого користувача" (підрозділ "Обмеження відповідальності").

Також відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України "Про електронну комерцію" постачальник послуг проміжного характеру в інформаційній сфері, що надає послуги постійного зберігання інформації на запит одержувача послуг хостингу, не несе відповідальності за зміст переданої чи отриманої інформації, яка зберігається на запит отримувача послуг, та за шкоду, завдану внаслідок використання результатів таких послуг, за умови, що у нього відсутні відомості про незаконну діяльність або факти чи обставини, які вказують на те, що діяльність має ознаки незаконної, або стосовно вимог про відшкодування збитків від такої незаконної діяльності, та постачальник після отримання таких відомостей вдається до швидких дій з метою усунення можливості доступу чи припинення доступу до інформації, у тому числі відповідно до вимог законодавства про авторське право і суміжні права.

Вказані норми Закону України "Про електронну комерцію" узгоджуються зі ст. 14 Директиви Європейського Парламенту "Про електронну комерцію" № 2000/31/ЄС.

Так, у рішеннях від 22.06.2021 у справі № С-682/18, С-683/18 Frank Peterson v. Google LLC, YouTube Inc., YouTube LLC, Google Germany GmbH його рішенні у справі № С-682/18, С-683/18 Frank Peterson v. Google LLC, YouTube Inc., YouTube LLC, Google Germany GmbH Європейським Судом було роз`яснено, що положення ст. 14 Директиви про електронну комерцію щодо звільнення від відповідальності постачальника інформаційних послуг застосовуються до відео-шерингової платформи YouTube.

Отже, Компанія Google LLC, будучи постачальником послуг хостингу проміжного характеру, не несе відповідальність за зміст спірних відеозаписів, поширених автором каналу "Русланом Чанышевым" на YouTube.

Так само й у відповідача-2 (ТОВ "Гугл") відсутній обов`язок доводити, що поширена у спірних відеозаписах інформація є достовірною.

Позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача-2 тим, що ТОВ «Гугл» виступає представництвом Компанії Google LLC, яка має офіційний офіс в Україні.

Проте судом встановлено, що ТОВ «Гугл» є окремою юридичною особою, зареєстрованою за законодавством України та не є представництвом американської компанії Google LLC в Україні. Зокрема, з листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 7991 від 16.02.2021 вбачається, що представництва Компаній Google LLC та Google International LLC в Міністерстві не зареєстровані.

Також установлено, що ТОВ "Гугл" не є постачальником послуг YouTube або власником даного веб-сайту (https://www.youtube.com), не впливає на розміщення чи видалення інформації з платформи YouTube та не несе відповідальності за її зміст.

Згідно зі ст. 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Указані норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, оцінивши наявні у справі докази та перевіривши наведені сторонами доводи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання недостовірною та такою, що порушує право на недоторканість ділової репутації ТОВ "Сімкорд", слід відмовити.

При цьому суд звертає увагу позивача на п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009, за яким, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, (інтернеті) принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися відповідним законодавчо встановленим правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Щодо вимог позивача про заборону Компанії "Google LLC" та ТОВ "Гугл" будь-яким чином та спосіб поширювати інформацію, що міститься у спірних відеооглядах на відеохостингу "YouTube", зобов`язання відповідачів її вилучити (видалити) з публічного доступу, а також про стягнення моральної шкоди у сумі 150 000,00 грн. за поширення спірної інформації, суд зазначає, що вказані вимоги є похідними від вимог про визнання недостовірною інформації, а тому вони також задоволенню не підлягають.

Стосовно усіх інших доводів учасників справи суд враховує усталену практику Європейського Суду, відповідно до якої у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. При цьому, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 р. у справі "Серявін проти України").

У справах "Трофимчук проти України" (рішення від 28.10.2010 р.), "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача, у тому числі за заяву про забезпечення позову та апеляційну скаргу ТОВ "Сімкорд" від 27.05.2021 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 про повернення позову без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Сімкорд" до Компанії "Google LLC" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гугл" про визнання інформації недостовірною, заборону та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини оголошено в судовому засіданні 14 лютого 2023 року.

Повний текст рішення складений 1 березня 2023 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.