ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 Справа № 914/3336/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши справу

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Спаса Ростислава Ігоровича

про: стягнення 39 959,00 грн.,

без виклику учасників,

ВСТАНОВИВ:

27.12.2022р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях до відповідача: Фізичної особи-підприємця Спаса Ростислава Ігоровича про стягнення 39 959,00 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 02.01.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Ухвала суду надіслана позивачу та відповідачу на адреси їх місцезнаходження, зазначені у позовній заяві позивачем.

Відповідно до відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Фізичної особи-підприємця Спаса Ростислава Ігоровича є адреса: АДРЕСА_1 .

Зокрема, зазначена ухвала надіслана відповідачу на вищезазначену адресу 02.01.2023р., що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції Господарського суду Львівської області у справі № 914/3336/22.

Ухвалу про відкриття провадження у справі, яка направлялася на адресу місцезнаходження відповідача згідно відомостей, що містяться в ЄДРЮОФОП, повернуто на адресу суду із відміткою поштового відділення причин повернення: «за закінченням терміну зберігання».

Згідно із п.п. 4, 5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день прославлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 25.06.2018р. у справі №904/9904/17).

Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.

Таким чином, судом було вчинено всіх можливих за даних обставин дій щодо належного повідомлення позивача та відповідача про спір, що розглядається. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позивач зазначає, що 03.04.2017р. між Регіональним відділенням ФДМ України по Львівській області (правонаступником якого являється позивач) (орендодавцем) та ФОП Спас Р.І. (орендарем) укладено договір оренди нерухомого державного майна №40. Оскільки взятих на себе зобов`язань за договором (в частині оплати оренди за жовтень 2021р.- серпень 2022р.) відповідач не виконав, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 31 796,80 грн. боргу, 3 923,94 грн. пені, 4 238,26 грн. штрафу.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав, доказів сплати заявленої до стягнення суми боргу не подав.

Відтак суд, керуючись нормами-принципами та завданнями ГПК України, виходить з того, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, за правилами, визначеними нормою статті 165 ГПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Але, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті. Отже, суд виходить з того, що відповідач не заперечує проти дійсності обставин, що викладені у позовній заяві та підтверджені відповідними доказами.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

03.04.2017р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (орендодавцем) та ФОП Спасом Ростиславом Ігоровичем (орендарем) укладено договір оренди нерухомого державного майна №40 (надалі - Договір).

Згідно п. 1 наказу Фонду державного майна України від 06.03.2019 р. №232 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України», утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях юридичну особу публічного права, що розташоване у м. Львові, реорганізувавши шляхом злиття Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області.

Відповідно до п. 2 вказаного вище наказу, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області.

Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове, платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення №242-246, (реєстровий №07989865.1), загальною площею 72,8 кв.м., що знаходяться на 5-му поверсі будівлі за адресою: м.Львів, вул.І.Франка,61, що перебуває на балансі Філії «Львівський проектний інститут» ДП МОУ «Центральний проектний інститут». Майно передається в оренду з метою розміщення комп`ютерного клубу.

Згідно п. 10.1. Договору, цей договір укладено строком на 2 роки і 364 дні, що діє з 03 квітня 2017 р. по 01 квітня 2020 р. включно. У подальшому, на підставі Договору про внесення змін від 30.03.2020р. до Договору, п. 10.1. Договору було викладено в наступній редакції: «Цей договір укладено строком на 12 місяців, що діє з 02.04.2020 року по 01.04.2021 року включно.». А на підставі Договору про внесення змін від 03.06.2020р. до Договору, п. 10.1. Договору було викладено в наступній редакції: «Цей договір укладено строком на 2 роки і 364 дні, що діє з 02.04.2020 року по 31.03.2023 року включно.».

Факт передачі об`єкта оренди відповідачу підтверджується наявним у матеріалах справи Актом приймання-передавання державного нерухомого майна, що належить до державної власності.

За умовами п.3.1.-3.3.Договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (надалі - Методика), становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - жовтень 2016 року 9 006,67 грн. Орендна плата за перший (повний) місяць оренди - лютий 2017 року визначається шляхом

коригування орендної плати за базовий місяць оренди жовтень 2016 року на індекси інфляції за листопад, грудень місяці 2016 року, січень, лютий місяці 2017 року.Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць.

На підставі Договору про внесення змін від 30.03.2020р. до Договору, п. 3.1. Договору було викладено в новій редакції: «Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (надалі - Методика), становить без ПДВ за базовий місяць оренди після внесення змін до договору оренди - лютий 2020 року 9 252,16 грн. без ПДВ.Орендна плата за перший (повний) місяць оренди після внесення змін - квітень 2020 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди лютий 2020 року на індекси інфляції за березень та квітень місяці 2020 року.Орендна плата згідно додатку сплачується з 02.04.2020р.

Згідно п.3.6 Договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, у наступному співвідношенні:

- 70% до державного бюджету на рахунок, визначений Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, а саме: одержувач коштів - Держбюджет м.Львова, код ЄДРПОУ одержувача - 38008294, банк одержувача -ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014, № рахунку 2002 (код 22080300);

- 30% на рахунок балансоутримувача.

У подальшому, Договором про внесення змін від 30.03.2020р. до Договору, абзац 2 п. 3.6. Договору викладно в такій редакції:

«- 70% до державного бюджету на рахунок, визначений Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, а саме: одержувач коштів - ГУК у Львівській області/м.Львів/22080300, код ЄДРПОУ одержувача - 38008294, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), МФО банку 899998, № рахунку- UA 0013002».

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «Призначення платежу» за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди).

Як слідує із матеріалів справи, предметом стягнення являється заборгованість по орендній платі за Договором за період жовтень 2021р.- серпень 2022р. Станом на день розгляду справи судом, докази сплати заявлених до стягнення сум, у матеріалах справи відсутні.

Також позивач у позовній заяві зазначив про те, що Регіональним відділенням 12.08.2022р. скеровано на адресу орендаря заяву від 12.08.2022р. №11-03-02836 про відмову від договору оренди від 03.04.2017 №40, яку отримано останнім 15.09.2022р.

Відповідно до п. 9.3 Договору оренди від 03.04.2017р. №40, спори, які виникають за цим договором або у з в`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку.

З метою досудового врегулювання спору, 16.11.2022р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях в порядку, передбаченому ст.188 ГК України, ст.ст. 6, 11 ГПК України, скеровано на адресу ФОП Спаса Р.І. претензію №11-11-04100 від 15.11.2022р. Відповіді на вказану претензію, матеріали справи не містять.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Згідно положень ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

В силу положень ч.1 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

В розділі 3 Договору, сторони погодили розмір орендної плати, порядок її нарахування та строки внесення.

Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності. Крім цього, такий же обов`язок покладається на орендаря в п. 5.3. Договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Законодавцем в ч.1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки у встановлений в Договорі строк, відповідач у повному обсязі не перерахував орендної плати, така підлягає стягненню з нього в судовому порядку у розмірі 31 796,80 грн.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Положеннями ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У п.3.7., 3.8. Договору, сторонами було погоджено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п.3.6 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Здійснивши перерахунок пені в межах заявленого періоду (01.07.2022р.-19.09.2022р.), суд прийшов до висновку, що така розрахована вірно та підлягає стягненню з відповідача в заявленому розмірі 3 923,94 грн.

Крім цього, враховуючи те, що прострочення орендної плати за Договором мало місце понад три місяці, з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 4 238,26 грн.

Таким чином, позивачем доведено невиконання відповідачем договірних зобов`язань, внаслідок чого перед позивачем утворився борг в означених сумах, а тому вимога про стягнення з відповідача 31 796,80 грн. боргу, 3 923,94 грн. пені, 4 238,26 грн. штрафу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №2069 від 20.12.2022р. на суму 2 481,00 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Спаса Ростислава Ігоровича (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (адреса: Україна, 79005, Львівська обл., місто Львів, вул.Коперника М., будинок 4; ідентифікаційний код 42899921) 31 796,80 грн. заборгованості по орендній платі, 3 923,94 грн. пені, 4 238,26 грн. штрафу та 2 481,00 грн. судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.