ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про забезпечення позову

24 лютого 2023 року Справа № 915/310/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши заяву (вх. № 2107/23 від 22.02.2023) про забезпечення позову по справі

за позовом Заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва, вул. Нікольська, 73, м. Миколаїв, 54001 ()

електронна адреса:

в інтересах держави

до відповідача Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 ()

електронна адреса:

до відповідача Фізичної особи-підприємця Бородіна Дмитра В`ячеславовича, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про визнання незаконним та скасування рішення

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернувся Заступник керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва до відповідача Миколаївської міської ради та до відповідача фізичної особи-підприємця Бородіна Дмитра В`ячеславовича з позовною заявою, в якій прокурор просить суд визнати незаконними і скасувати пункти 1, 1.1 рішення Миколаївської міської ради № 8/218 від 19.08.2021 із змінами згідно з пунктом 1 рішення Миколаївської міської ради № 12/116 від 14.12.2021 про затвердження проекту землеустрою та надання в оренду ОСОБА_1 на 10 років земельної ділянки площею 715 кв. м. (кадастровий номер :08:018:0037) із земель комунальної власності для реконструкції нежитлової будівлі склопункту під магазин продовольчих товарів по вул. Колодязній, 10 у м. Миколаєві.

Прокурор просить суд витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів.

1. Процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2023 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/310/23 та визначено головуючим у справі суддю Адаховську В.С.

Станом на 24.02.2023 не вирішено питання щодо відкриття провадження у справі.

22.02.2023 до Господарського суду Миколаївської області прокуратурою подано заяву про забезпечення позову (вх. № 2107/23 від 22.02.2023).

На підставі розпорядження виконуючого обов`язки керівника апарату Господарського суду Миколаївської області від 22.02.2023 № 10 відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу та на виконання абзаців 2, 3 підпункту 3.2.4 пункту 3.2 і абзацу b) підпункту 3.6 Засад використання автоматизованої систему документообігу Господарського суду Миколаївської області призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 915/310/23 в частині розгляду заяви (вхідний № 2107/23 від 22.03.2023), поданої у порядку ст. 145 ГПК України.

Підставою призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №915/310/23 в частині розгляду заяви, поданої у порядку статті 136 Господарського процесуального кодексу України, є тимчасова непрацездатність головуючої судді Адаховської В.С., яка визначена автоматизованою системою документообігу суду для розгляду цієї судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2023 заяву про забезпечення позову у справі № 915/310/23 призначено головуючому судді Олейняш Е.М.

2. Заява про забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову (вх. № 2107/23 від 22.02.2023) прокуратура просить суд:

- заборонити Миколаївській міській раді укладати будь-які правочини, у тому числі договір оренди, з Бородіним Дмитром В`ячеславовичем (РНОКПП НОМЕР_1 ) відносно земельної ділянки площею 715 кв. м. з кадастровим номером :08:018:0037 по АДРЕСА_2 ;

- заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо речових прав ОСОБА_1 відносно земельної ділянки площею 715 кв. м. з кадастровим номером :08:018:0037 по АДРЕСА_2 .

Стягнути з Миколаївської міської ради (через виконавчий комітет Миколаївської міської ради) та фізичної особи-підприємця Бородіна Дмитра В`ячеславовича на користь Миколаївської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову.

Підставою позову прокуратурою зазначено обставини щодо порушення земельного та містобудівного законодавства під час відведення в оренду ФОП Бородіну Д. В. земельної ділянки (кадастровий номер :08:018:0037), зокрема, порушення положень ст. 124, 134, 135 ЗК України.

Прокуратура зазначає, що п. 1, 1.1 рішення Миколаївської міської ради № 8/218 від 19.08.2021 затверджено проект землеустрою та передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 715 кв. м. (кадастровий номер :08:018:0037) із земель комунальної власності для реконструкції нежитлової будівлі склопункту під магазин продовольчих товарів по АДРЕСА_2 .

Пунктом 1 рішення Миколаївської міської ради № 12/116 від 14.12.2021 викладено в новій редакції п. 1.1 вищезазначеного рішення № 8/218 від 19.08.2021. Згідно зі змінами в оренду ОСОБА_1 на 10 років передано земельну ділянку площею 715 кв. м. для реконструкції нежитлової будівлі склопункту під магазин продовольчих товарів по АДРЕСА_2 (забудована земельна ділянка).

Прокуратура зазначає, що враховуючи наявність у Бородіна Д.В. права власності на та частки склопункту площею 212, 7 кв. м., останній міг набути не на конкурентних засадах право користування земельною ділянкою комунальної власності лише тієї площі, яка сумарно відповідає площі склопункту та площі, визначеної державними будівельними і санітарними нормами для його функціонування. А право користування земельною ділянкою комунальної власності більшої площі могло бути передане ОСОБА_1 лише за результатами визначення його переможцем загального аукціону (ст. 135-139 ЗК України).

Прокуратура зазначає, що оскільки земельна ділянка (площею 715 кв. м.) відводиться не для обслуговування та експлуатації існуючого склопункту, а для його реконструкції, тобто створення нового комерційного об`єкту, до того ж її площа втричі перевищує площу даного склопункту (площа 217 кв. м.), наявні підстави вважати спірне рішення міської ради таким, що суперечить приписам ст. 124, 134, 135 ЗК України.

Проект землеустрою, затверджений оскаржуваним рішенням Миколаївської міської ради, не містить конкретних розрахунків необхідної та достатньої ОСОБА_1 площі земельної ділянки з посиланням на державні будівельні норми, санітарні правила, містобудівну документацію та ін.

Прокуратура також зазначає, що рішенням № 8/218 від 19.08.2021 згідно з графічними матеріалами якого із загальної площі земельної ділянки (715 кв. м.) під реконструкцію склопункту в одноповерховий магазин використовуватимуться 214 кв. м. землі, а 501 кв. м. під влаштування тимчасової парковки, проїзду та території, замощеної тротуарною плиткою.

Відповідно до переліку обмежень щодо використання земельної ділянки та плану меж зони дії обмежень з проекту землеустрою, який затверджено оскаржуваним рішенням, із загальної площі земельної ділянки :08:018:0037 (715 кв. м.) взагалі не може бути використана під реконструкцію ділянка площею 308 кв. м., у зв`язку з тим, що на площу 235 кв. м. діють обмеження, спричинені проляганням каналізаційної мережі, а площею 73 кв. м. обмеження, пов`язані з водопровідною мережею.

Підставою вжиття заходів забезпечення позову прокуратурою зазначено, що наявність у Миколаївської міської ради правомочностей власника земельної ділянки з кадастровим номером :08:018:0037 та оскаржуваного рішення від 19.08.2021 № 8/218 вказують на можливість у будь-який момент, в тому числі під час розгляду справи судом, але до прийняття ним остаточного рішення, розпорядитись цією ділянкою, зокрема передати її в оренду ОСОБА_1 .

Укладання договору оренди між відповідачами на підставі незаконного рішення від 19.08.2021 № 8/218 із змінами згідно з пунктом 1 рішення від 14.12.2021 № 12/116 та державна реєстрація права оренди за ФОП Бородіним Д.В. на ділянку з кадастровим номером :08:018:0037 призведене до неможливості реального захисту інтересів держави шляхом виконання судового рішення за результатами розгляду позову. Зазначене потребуватиме вжиття додаткових заходів, пов`язаних з визнанням недійсним в судовому порядку відповідного правочину та повернення земельної ділянки.

З метою запобігання передачі в оренду ділянки з кадастровим номером :08:018:0037 на підставі оскаржуваного рішення міської ради, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, прокурор звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Прокурором в заяві зазначено, що пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову відсутні.

Заява обґрунтована приписами ст. 136, 137 ГПК України, рішеннями ЄСПЛ та судовою практикою.

Судом встановлено, що заяву про забезпечення позову прокуратурою подано з дотриманням вимог ст. 139 ГПК України та оплачено судовим збором.

3. Розгляд заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 140 ГПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Системний аналіз положень ст. 140 ГПК України дозволяє дійти висновку, що за загальним правилом розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється судом без повідомлення учасників справи. Виклик особи, що подала заяву про забезпечення позову, за нормами ч. 3 ст. 140 ГПК України здійснюється судом у разі необхідності вчинення додаткових дій: отримання пояснень, доказів. В свою чергу у випадку недостатності наданих заявником пояснень та доказів - призначається судове засідання (ч. 4 ст. 140 ГПК України).

Враховуючи викладені в позовній заяві та заяві про забезпечення позову обставини справи, проаналізувавши подані заявником докази, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

4. Правове регулювання питання вжиття заходів забезпечення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Згідно рішення ЄСПЛ від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні ЄСПЛ від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

За змістом ст. 136 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову (постанова КГС ВС від 17.11.2020 № 922/2419/20).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується:

- забороною відповідачу вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ГПК України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до ч. 12 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника (постанова КГС ВС від 25.09.2020 № 910/1762/20).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 15.01.2020 по справі № 915/1912/19).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19, від 23.12.2020 № 911/949/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

У вирішенні питання про забезпечення позову суду необхідно здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо доцільності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, адекватності заходу до забезпечення позову, тобто його відповідність вимогам, на забезпечення яких він вживається, а також справедливого балансу інтересів сторін у справі.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності.

Разом із тим, у випадку звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року № 910/1040/18).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та наявна реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати зміст позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 25.11.2020 у справі № 757/61850/18-ц.

5. Висновки суду.

Предметом спору у даній справі є вимога про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради № 8/218 від 19.08.2021 про затвердження проекту землеустрою та надання в оренду ОСОБА_1 на 10 років земельної ділянки площею 715 кв. м. (кадастровий номер :08:018:0037) із земель комунальної власності для реконструкції нежитлової будівлі склопункту під магазин продовольчих товарів по вул. Колодязній, 10 у м. Миколаєві.

Підставою позову прокуратурою зазначено порушення органом місцевого самоврядування під час прийняття оскаржуваного рішення вимог земельного та містобудівного законодавства.

З метою вжиття заходів забезпечення позову прокуратура просить суд заборонити відповідачу Миколаївській міській раді укладати будь-які правочини, у тому числі договір оренди, з відповідачем ФОП Бородіним Д. В. відносно спірної земельної ділянки, а також заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо речових прав відповідача Бородіна Д. В. відносно земельної ділянки.

Враховуючи, що прокуратурою заявлено вимогу немайнового характеру, а рішення суду не вимагатиме примусового виконання, в спірному випадку не досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а застосовується та досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Оскаржуваним рішенням Миколаївської міської ради № 8/218 від 19.08.2021 затверджено проект землеустрою та надано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку площею 715 кв. м. (кадастровий номер :08:018:0037) із земель комунальної власності для реконструкції нежитлової будівлі склопункту під магазин продовольчих товарів по вул. Колодязній, 10 у м. Миколаєві.

Тобто, оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування є підставою для укладення договору оренди спірної земельної ділянки, державної реєстрації речового права, та, як наслідок, набуття відповідачем права здійснювати реконструкцію нерухомого майна.

Прокуратура зазначає, що наявність у Миколаївської міської ради правомочностей власника спірної земельної ділянки та оскаржуваного рішення вказують на можливість у будь-який час, в тому числі під час розгляду справи судом, але до прийняття ним остаточного рішення, розпорядитись цією земельною ділянкою, зокрема, передати в оренду ФОП Бородіну Д. В. Державна реєстрація за останнім права оренди земельної ділянки надасть можливість останньому користуватись нею, у т.ч. для забудови.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу Миколаївській міській раді вчиняти дії щодо спірної земельної ділянки, а також заборони іншим особам (реєстраційним органам) вчиняти дії щодо предмета спору (реєстрація речових прав відносно земельної ділянки) є адекватними і пов`язаними з предметом спору заходами забезпечення позову. Невжиття заявлених заходів забезпечення позову може мати наслідком порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, що в свою чергу матиме наслідком необхідність звернення до суду з новими позовними вимогами, зокрема, щодо недійсності договору, повернення земельної ділянки, вирішення питання правомірності будівництва тощо.

З огляду на викладені в заяві обставини, враховуючи предмет позову у справі та визначені ч. 1 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, суд дійшов висновку про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, спрямованих на тимчасове збереження поточного статусу спірного майна.

Також суд враховує, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки та можуть призвести до нівелювання ефективного захисту інтересів держави за результатами вирішення спору в разі задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Отже, судом не вирішується та не надається правова оцінка позовним вимогам, зокрема, питанню законності / незаконності оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування.

Заборона відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії щодо предмета спору стосується того нерухомого майна (земельної ділянки), що належить до предмета спору.

В спірному випадку заходи забезпечення позову не є тотожними позовним вимогам.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 8 ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Враховуючи вищевикладене, заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 137, 140, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву Заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва про забезпечення позову (вх. № 2107/23 від 22.02.2023).

2. Вжити заходи забезпечення позову у справі № 915/310/23, а саме:

Заборонити Миколаївській міській раді (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001, ) укладати будь-які правочини, у тому числі договір оренди, з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відносно земельної ділянки площею 715 кв. м. з кадастровим номером :08:018:0037 по АДРЕСА_2 .

Заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо речових прав ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відносно земельної ділянки площею 715 кв. м. з кадастровим номером :08:018:0037 по вул. Колодязній, 10 у м. Миколаєві.

Стягувач: Заступник керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва, вул. Нікольська, 73, м. Миколаїв, 54001 ().

Боржник: Миколаївська міська рада, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 ()

Боржник: ФОП Бородін Дмитро В`ячеславович, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

Стягнути з Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 () через виконавчий комітет Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 () на користь Миколаївської обласної прокуратури, вул. Нікольська, 73, м. Миколаїв, 54001 () на р/р UA0000340, Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172): 671, 00 грн. (шістсот сімдесят одна грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бородіна Дмитра В`ячеславовича, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Миколаївської обласної прокуратури, вул. Нікольська, 73, м. Миколаїв, 54001 () на р/р UA0000340, Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172): 671, 00 грн. (шістсот сімдесят одна грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.

Ухвала є виконавчим документом відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Строк пред`явлення ухвали до виконання відповідно до вимог ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (ч. 1 ст. 144 ГПК України).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 255, 256, 257, 258 ГПК України.

Ухвалу підписано 24.02.2023

Суддя Е.М. Олейняш