УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

22.02.2023Справа № 916/169/23

За позовом Міністерства оборони України (, адреса - 03168, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 6, e-mail: )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акумуляторно-батарейні системи» (, адреса місцезнаходження - 01014, м. Київ, Військовий проїзд, 1, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1)

про стягнення 7 365 753,08 грн

Суддя Бондаренко-Легких Г. П.

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

09.01.2023 року Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 168/23/ до товариства з обмеженою відповідальністю «Акумуляторно-батарейні системи» про стягнення суми сплаченої попередньої оплати за непоставлений товар, зазначений у Специфікації, у розмірі 5 174 400,00 грн, та суми штрафних санкцій у розмірі 2 191 353,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № 286/1/22/24 на постачання мастильних засобів для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 28.06.2022 року.

Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 179, 193, 232 ГК України, ст.ст. 257-258, 261, 526, 530, 610, 612, 626, 629 ЦК України, Закону України «Про оборону України», Закону України «Про Збройні Сили України».

Разом із позовною заявою Міністерством оборони України надано клопотання про відстрочення сплати судового збору /вх. № 713/23 від 09.01.2023 року/, в якому позивач просить на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» відстрочити строк сплати судового збору до моменту прийняття рішення у справі.

Також позивачем надано до Господарського суду Одеської області заяву про забезпечення позову /вх. № 2-34/23 від 09.01.2023 року/, в якій Міністерство оборони України просить накласти арешт на рахунки та на нерухоме майно, що належить відповідачу, до набрання рішенням законної сили.

13.01.2023 року на адресу Господарського суду Одеської області надійшла заява відповідача /вх. № 1340/23/ про порушення правил територіальної підсудності при подачі позовної заяви. Відповідач наголошує, що ним було змінено юридичну адресу на: 01014, м. Київ, Військовий проїзд, 1. У зв`язку із чим справа підсудна Господарськосу суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду Одеської області (суддя Петренко Н. Д.) від 16.01.2023 ухвалено передати за територіальною підсудністю до Господарського суду м. Києва /01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44В/ матеріали позовної заяви Міністерства оборони України /вх. 168/23 від 09.01.2023 року/ до товариства з обмеженою відповідальністю «Акумуляторно-батарейні системи» про стягнення 7 365 753,08 грн разом із заявою про забезпечення позову /вх. № 2-34/23 від 09.01.2023 року/ та клопотанням про відстрочення сплати судового збору /вх. № 713/23 від 09.01.2023 року/.

13.02.2023 матеріали справи №916/169/23 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями спір за №916/169/23 передано на розгляд судді Бондаренко-Легких Г. П.

При вивчені матеріалів позовної заяви 20.02.2023 було виявлено, що разом з позовною заявою № б/н від 29.12.2022 позивачем було подано заяву про забезпечення позову, яка не була зареєстрована канцелярією Господарського суду міста Києва та така заява не відображалась в КП «ДСС», у зв`язку з чим, суддя Бондаренко-Легких Г. П. не могла розглянути заяву про забезпечення позову в строк, передбачений статтею 140 ГПК України.

21.02.2023 помічником судді складено службову записку про відсутність реєстрації в КП «ДСС» заяви про забезпечення позову та згідно Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.02.2023 заява про забезпечення позову у справі №916/169/23 була зареєстрована та передана на розгляд судді Бондаренко-Легких Г. П.

В заяві про забезпечення позову, що подана разом із позовом, позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову у справі №916/169/23, а саме накласти арешт на рахунки та на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Акумуляторно-батарейні системи» (3).

Подана заява обґрунтована тим, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки та нерухоме майно в межах суми позову (6 196 060, 48 грн) є співмірним і збалансованим заходом, а вжиття такого заходу гарантуватиме виконання рішення суду, відповідає меті забезпечення та не порушує права відповідача чи інших осіб.

Позивач вважає, що враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором є очевидні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду в майбутньому.

Розглянувши клопотання позивача про забезпечення позову, дослідивши додані до неї докази, суд вважає, що вказана заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 136 ГПК України, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення (подібний висновок викладено у пункті 3.5 постанови Верховного Суду від 13.04.2021 у справі N 910/19506/20).

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено способи забезпечення позову, серед яких передбачено накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд зазначає, що інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту. Разом з тим, заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі N 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі N 910/1200/20.

Забезпечення позову є вжиттям заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі N 914/1570/20). При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Суд вказує, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.11.2020 у справі №910/7596/20 зазначено, що при цьому достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.06.2022 у справі №908/2382/21.

Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Натомість, позивач не наводить жодних достовірних відомостей щодо наявності чи відсутності на рахунках відповідача грошових коштів у розмірі ціни позову, а також не вказує про вчинення відповідачем дій, які дають достатні підстави стверджувати про намір боржника ухилятись від виконання рішення суду (приховання грошових коштів, тощо).

Більше того, зі змісту позовних вимог та доказів, що подані на їх підтвердження, вбачається, що після 15.09.2022 відповідач почав здійснювати поставку товару до відповідних військових частин, хоча у сторін і виник спір щодо якості товару, що поставлявся, однак це свідчить про намір відповідача виконати зобов`язання по договору.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав до вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та нерухоме майно відповідача в сумі 6196060, 58 грн, що в тому числі перевищує розмір сплаченої позивачем попередньої оплати на суму якої такий товар мав бути поставлений - 5 174 400, 00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не зазначив обставин вчинення відповідачем дій, які дають достатні підстави стверджувати про намір боржника ухилятись від виконання рішення суду (приховання грошових коштів, тощо) та не надає суду відповідних доказів на підтвердження вказаного.

За таких обставин, твердження позивача про існування ймовірності ускладнення виконання рішення суду ґрунтується виключно на припущеннях.

Частиною 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно з п. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Таким чином, заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову у справі №916/169/23 не обґрунтована, тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Міністерства оборони України про вжиття заходів забезпечення позову у справі №916/169/23.

2. Згідно з частиною 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Бондаренко-Легких Г. П.