РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.02.2023Справа № 910/9217/22
За позовом фізичної особи-підприємця Рогова Анатолія Івановича

до Товариства з обмеженою відповідача «ТЕМП-2000»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «МАЯМІ ТРАНС ГРУП»

про стягнення 95 473, 38 грн,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідача «ТЕМП-2000»

до фізичної особи-підприємця Рогова Анатолія Івановича

про тлумачення умов договору,

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Федорова С.М.

Представники учасників справи:

від позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом: Калита А.В;

від відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом: не з`явився;

від третьої особи: Калита А.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Рогов Анатолій Іванович (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідача «ТЕМП-2000» (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 95 051,38 грн, з яких: 95 051,38 грн основна заборгованість та 422, 00 грн 3% річних.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.526, 530, 610, 611, 625, 626, 627, 628 Цивільного кодексу України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором-заявкою на перевезення вантажу №2634 від 14.07.2022, в частині своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

03.10.2022 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «МАЯМІ ТРАНС ГРУП» (надалі - третя особа).

09.11.2022 від третьої особи надійшли письмові пояснення.

16.11.2022 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на виконання ухвали суду.

18.11.2022 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній заперечує щодо позову в повному обсязі.

Також 18.11.2022 від відповідача надійшов зустрічний позов до фізичної особи-підприємця Рогова Анатолія Івановича про тлумачення умов договору-заявки №2634 від 14.07.2022, а саме позивач за зустрічним позовом просить суд: умови оплати фрахтової суми за договором-заявкою №2634 від 14.07.2022 тлумачити таким чином, що фрахтова сума визначається в розмірі 4 200 євро по курсу НБУ на дату замитнення автомобіля.

Зустрічна позовна заява, з посиланням на ст.213 та 637 Цивільного кодексу України, мотивована тим, що договір-заявка на перевезення вантажу №2634 від 14.07.2022 містить дві умови, які суперечать між собою в частині визначення розміру фрахтової суми, що підлягає сплаті в гривнях та порядку її оплати, що унеможливлює виконання договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 прийнято зустрічний позов ТОВ «ТЕМП-2000» (надалі - відповідач за первісним/позивач за зустрічним позовом) до фізичної особи-підприємця Рогова Анатолія Івановича (надалі - позивач за первісним/відповідач за зустрічним позовом) про тлумачення договору, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, відмовлено ТОВ «ТЕМП-2000» в залученні ТОВ «МАЯМІ ТРАНС ГРУП» в якості третьої особи за зустрічним позовом, подальший розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 14.12.2022.

14.12.2022 від представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

14.12.2022 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшло клопотання про долучення доказів.

У підготовче засідання 14.12.2022 з`явився представник позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом та третьої особи, представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом в засідання не з`явився, про дату та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином. У засіданні судом протокольною ухвалою задоволено клопотання представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом про долучення доказів та долучено документи до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 24.01.2023.

15.12.2022 від представника позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічний позов, у якому останній заперечує щодо задоволення зустрічного позову в повному обсязі.

26.12.2022 від представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву.

У підготовче засідання 24.01.2023 з`явився представник позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом і третьої особи, представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом в засідання не з`явився, про дату та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.02.2023.

Представник позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом та третьої особи в судовому засіданні 21.02.2023 підтримав у повному обсязі та просив задовольнити первісний позов і заперечував проти задоволення зустрічного позову. Представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд дійшов висновку, що неявка представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 21.02.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14.07.2022 між фізичною особою-підприємцем Роговим Анатолієм Івановичем (виконавець, позивач за первісним/відповідач за зустріним позовом) та Товариством з обмеженою відповідача «ТЕМП-2000» (замовник, відповідач за зустрічним/позивач за первісним позовом) укладено договір-заявку на перевезення вантажу №2634 (надалі - договір), відповідно до якого сторонами погоджено наступні умови:

Дата та час навантаження: 16.07.2022 9.00;

Найменування відправника: ТОВ «ТЕМП-2000»;

Місце митного оформлення при навантаженні: Митний пост «Столичний, м.Київ, вул.Новопирогівська, 58;

Митниця місце розмитнення: CMR Foliaplast, 22-175 Dorohusk.UI.Kolejowa 7;

Вантажоотримувач: ASGRO BV;

Адреса пункту розвантаження (призначення вантажу): 4131 NS Vianen, Nederland, Attn.Walter Schon Eendrachtsweg 10;

Найменування вантажу та вага: плівка на палетах, 23 т.;

Фрахтова сума: 4 200 Євро (по курсу НБУ на дату розвантаження);

Термін доставки: з 21.07.2022 по 22.07.2022;

Умови оплати: безготівкова форма на умовах 100% оплати протягом 50% по замитненню авто і 50% по розвантаженню на підставі рахунку переданого виконавцем за допомогою факсимільного зв`язку, з подальшим отримання оригіналу рахунка, товарно-транспортної накладної (CMR/ТТН) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акта приймання-передачі наданих послуг.

Так, виконавцем було виставлено замовнику рахунок на оплату №е-000048 від 18.07.2022 міжнародно транспортно-експедиторських послуг згідно договору на суму 156 529,38 грн.

Замовником було сплачено виконавцю вартість послуг у загальній сумі 61 478, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №108 від 19.07.2022 та №287 від 21.07.2022.

У свою чергу ФОП Рогов А.І. для виконання умов договору уклав договір-заявку на перевезення вантажу в міжнародному напрямку №17-17 від 14.07.2022 з перевізником ТОВ «МАЯМІ ТРАНС ГРУП» (перевізник, третя особа), на виконання умов якого останнє здійснило перевезення вантажу.

Факт виконання третьою особою перевезення, а отже і виконання ФОП Рогов А.І. умов договору-заявки на перевезення вантажу №2634 підтверджується CMR №б/н з відміткою вантажоодержувача про отримання 22.07.2022 вантажу.

22.07.2022 виконавцем було складено та підписано зі своєї сторони акт надання послуг №138 від 22.07.2022 на суму 156 529, 38 грн, який разом з рахунком №е-00072 від 22.07.2022 на суму 95 051,38 грн та претензією від 29.07.2022 було направлено замовнику 08.09.2022, що підтверджується описом вкладення в цінний лист №689 та фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 08.09.2022.

Відповіді на претензію чи доказів оплати рахунку матеріали справи не містять.

Предметом первісного позову є вимоги виконавця (позивача за первісним/відповідача за зустрічним позовом) до замовника (відповідача за первісним/позивача за зустрічним) про стягнення 95 051,38 грн основного боргу за надані послуги з перевезення та 422, 00 грн 3% річних.

Предметом зустрічного позову є вимоги замовника (позивача за зустрічним/відповідача за первісним позовом) до виконавця (відповідача за зустрічним/позивача за первісним позовом) про тлумачення умов договору, а саме останній просить суд тлумачити умови оплати фрахтової суми за договором-заявкою №2634 від 14.07.2022 таким чином, що фрахтова сума визначається в розмірі 4 200 євро по курсу НБУ саме на дату замитнення автомобіля, а не на дату розвантаження, як визначено договором-заявкою.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір укладений між сторонами за своєю правовою природою є договором перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України).

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ч.1 ст.916 Цивільного кодексу України).

Як зазначено судом вище 22.07.2022 виконавцем було надано замовнику послуги з перевезення згідно договором-заявкою на перевезення вантажу №2634 від 14.07.2022 в повному обсязі. Вказане визнається учасниками справи та відповідно до ч.1 ст.75 Господарського процесуального кодексу України доказуванню не підлягає.

Так, договором сторонами було погоджена фрахтова сума 4 200 Євро (по курсу НБУ на дату розвантаження) та умови оплати: безготівкова форма на умовах 100% оплати протягом 50% по замитненню авто і 50% по розвантаженню на підставі рахунку переданого виконавцем за допомогою факсимільного зв`язку, з подальшим отримання оригіналу рахунка, товарно-транспортної накладної (CMR/ТТН) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акта приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Замовником здійснено попередню оплату вартості послуг виконавця в загальній сумі 61 478, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №108 від 19.07.2022 та №287 від 21.07.2022.

Також на виконання умов договору 22.07.2022 виконавцем було складено та підписано зі своєї сторони акт надання послуг №138 від 22.07.2022 на суму 156 529, 38 грн, який разом з рахунком №е-00072 від 22.07.2022 на доплату в сумі 95 051,38 грн і претензією від 29.07.2022 було направлено замовнику.

При розрахунку вартості послуг виконавцем взято курс Євро НБУ станом на 22.07.2022, тобто дату розвантаження, 4 200, 00 євро х 37,2689 грн= 156 529,38 грн.

Отже, враховуючи загальну вартість послуг наданих виконавцем 156 529,38 грн та оплату здійснену замовником 61 478, 00 грн, несплаченою залишилась сума 95 051, 38 грн.

Заперечуючи проти первісного позову та заявляючи зустрічний позов замовник просить суд умови оплати фрахтової суми за договором-заявкою №2634 від 14.07.2022 тлумачити таким чином, що фрахтова сума визначається в розмірі 4 200 євро по курсу НБУ на дату замитнення автомобіля, з посиланням на те, що договір-заявка містить дві умови, які суперечать між собою в частині визначення розміру фрахтової суми, що підлягає сплаті в гривнях та порядку її оплати, що унеможливлює виконання договору.

Відповідно до пункту 14.1.260 статті 14 Податкового кодексу України фрахт -це винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частин) для: перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами, перевезення вантажів залізничним або автомобільним транспортом

Так, відповідно до ч.2, 3 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як установлено в ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

У частини 8 статті 179 Господарського кодексу України закріплено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із загальних засад цивільного законодавства визначено свободу договору.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст.213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Згідно з частинами 1, 2 статті 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Відповідно до частини 3 статті 213 Цивільного кодексу України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (частина 4 статті 213 Цивільного кодексу України ).

Отже, в частинах 3, 4 статті 213 Цивільного кодексу України визначено загальні способи, що застосовуються при тлумаченні, які втілюються у трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також із намірами сторін, які вони виявляли при вчиненні правочину, а також із чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (якщо перші два не дали результатів) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше у правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Отже, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 Цивільного кодексу України.

У розумінні наведених положень законодавства тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює наявні умови угоди. Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який становить права та обов`язки сторін, тлумачення потрібно розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов (близька за змістом правова позиція щодо застосування статей 213, 637 Цивільного кодексу України наведена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 753/22010/14-ц, від 10.04.2019 у справі № 916/2500/15, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 16.04.2019 у справі № 916/1171/18, від 11.09.2019 у справі №922/3740/18, від 27.01.2021 у справі № 904/2581/19, від 06.07.2022 у справі №910/5719/21).

Врахувавши вказані загальні висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 213, 637 Цивільного кодексу України в правовідносинах, пов`язаних з тлумаченням правочину, суд зазначає, що в даному випадку, договір-заявка містить чітко визначено суму договору, а саме фрахтову суму - 4 200 Євро по курсу НБУ на дату розвантаження, будь-яких інших умов щодо ціни договір не містить, крім того договір на даний час виконаний зі сторони виконавця повністю та частково замовником у частині оплати.

Більше того, передбачену умову договору щодо оплати позивач за зустрічним позовом мав виконати 22.07.2022, однак, з зустрічним позовом звернувся до суду лише 18.11.2022, тобто вже після настання строку виконання зобов`язання, що в силу наведених положень закону та позицій Верховного Суду унеможливлює задоволення позову в даній справі про тлумачення умови договору, укладеного між сторонами. Крім цього, позивач за зустрічним позовом просить суд не тлумачити умови договору, а фактично змінити їх у частині визначення розміру фрахтової суми, в зв`язку з незгодою з розміром вартості наданих послуг, а саме змінивши умову: фрахтову суму 4200 Євро на дату розвантаження на фрахтову суму 4200 Євро на дату замитнення.

Одночасно суд звертає увагу, що при укладені договору сторонами не вчинялись дії, передбачені Цивільним та Господарським кодексами України, спрямовані на врегулювання розбіжностей щодо умов договору чи його тлумачення. Окрім того, як убачається з матеріалів справи сторонами укладався інший аналогічний договір-заявка на перевезення вантажу №2617 від 27.06.2022, який містив таку ж ціну 4 200 Євро по курсу НБУ на дату розвантаження і такі ж умови оплати.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог про тлумачення умов договору-заявки на перевезення вантажу №2634 від 14.07.2022.

Отже, враховуючи вказані вище норми, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню на користь позивача за первісним позовом сума основного боргу в загальному розмірі 95 051, 38 грн (4 200, 00 євро х 37,2689 грн (курс НБУ на 22.07.2022)= 156 529,38 грн - 61 478,00 грн (сума оплати)).

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом свого грошового зобов`язання позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення 3% річних у сумі 422,00 грн за період з 23.07.2022 по 15.09.2022.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Передбачені викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Дії відповідача за первісним позовом, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати послуг, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача за первісним позовом відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Дослідивши здійснений позивачем за первісним позовом розрахунок суми 3% річних за період з 23.07.2023 по 15.09.2022 судом встановлено, що розрахунок відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та є арифметично вірним, а тому вказані вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 3% річних у сумі 422,00 грн підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v.), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведене вище, суд повністю задовольняє первісний позов фізичної особи-підприємця Рогова Анатолія Івановича та в повному обсязі відмовляє в задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідача «ТЕМП-2000».

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕМП-2000».

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідача «ТЕМП-2000» (01033, місто Київ, вулиця Євгенія Коновальця, будинок 29, ідентифікаційний код 31111758) на користь фізичної особи-підприємця Рогова Анатолія Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 95 051 (дев`яносто п`ять тисяч п`ятдесят одну) грн 38 коп. основного боргу, 422 (чотириста двадцять дві) грн 00 коп. 3% річних та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

4. Видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 03.03.2023.

Суддя Я.А.Карабань