ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2023 р. Справа№ 910/11425/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Демидової А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги LEX PERFECTA LIMITED (Лекс Перфекта Лімітед)

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2022

у справі № 910/11425/22 (суддя Трофименко Т.Ю. )

за позовом PERFECTA LIMITED (Лекс Перфекта Лімітед),

до 1. Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

2. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

3. Кабінету Міністрів України

про визнання дій незаконними, зобов`язання відновити становище, визнання рішень частково недійсними

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2022 позовну заяву LEX PERFECTA LIMITED (Лекс Перфекта Лімітед) до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Кабінету Міністрів України про визнання дій незаконними, зобов`язання відновити становище, визнання рішень частково недійсними та додані до неї документи повернуто заявникові.

Ухвала обґрунтовано тим, що заявлені позовні вимоги до Кабінету Міністрів України за своєю суттю є вимогами вирішити публічно-правовий спір, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Решта позовних вимог є приватно-правовими, які підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Суд виходив з того, що оскільки відсутні підстави для об`єднання позовних вимог до різних відповідачів, то позовна заява підлягає поверненню позивачу на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з даною ухвалою, LEX PERFECTA LIMITED (Лекс Перфекта Лімітед) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 скасувати повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушення вимог матеріального та процесуального права, а саме:

- суд дійшов помилкового висновку про віднесення даного спору до адміністративної юрисдикції, оскільки апелянт є акціонером, а відтак володіє корпоративними правами;

- суд не врахував, що відповідачі виступають суб`єктом управління об`єктом державної власності, а саме корпоративними правами та не здійснюють владних управлінських повноважень, що, на думку скаржника, підтверджує віднесення даного спору до компетенції господарських судів.

Ці вимоги мотивовані тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме ч. 1 ст. 4; ч. 1 ст. 173; п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України. А також не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування ст.174 ГПК України у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 14.05.2020 у справі №910/15230/19.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11425/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 відкрито апеляційне провадження. Закінчено проведення підготовчих дій. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі, всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 09.01.2023.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2023, у зв`язку з обранням 11.01.2023 XIX позачерговим З`їздом суддів України судді Попікової О.В. членом ВРП, яка входить до складу колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/11425/22.

Згідно протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 17.01.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві відповідач-2 та відповідач-3 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржену ухвалу залишити без змін, як таку, що прийнята у відповідності до положень процесуального закону.

Відповідач-1 не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 ч. 1 ст. 256 ГПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи те, що предметом апеляційного перегляду наразі є ухвала про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України), яка входить до визначеного у ч. 2 ст. 271 ГПК України переліку та з огляду на відсутність обставин справи, що зумовлюють необхідність розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява LEX PERFECTA LIMITED (Лекс Перфекта Лімітед) до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (відповідач-1), Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (відповідач-2) та Кабінету Міністрів України (відповідач-3), в якій викладені такі позовні вимоги:

- визнати незаконним передання до Міністерства енергетики України повноважень з управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго";

- зобов`язати Кабінет Міністрів України відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом передання Фонду державного майна України повноважень з управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго";

- визнати недійсним п. 3 рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Запоріжжяобленерго" від 01.08.2022 р., оформленого протоколом № 28 від 08.08.2022 р.;

- визнати недійсним п. 5 рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Запоріжжяобленерго" від 01.08.2022 р., оформленого протоколом № 28 від 08.08.2022 р.;

- визнати недійсним п. 7 рішення Наглядової ради Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" від 01.09.2022 р., оформленого протоколом № 4.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Суд першої інстанції повернув позовну заяву на підставі п.2 ч.5 ст. 174 ГПК України, оскільки позивачем об`єднано у позовній заяві вимоги до різних відповідачів, які належать розглядати в порядку різного судочинства - адміністративного та господарського, в той час, як підстави для їх об`єднання відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності відносяться до компетенції адміністративних судів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №805/2495/17-а викладено такий правовий висновок: "до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин".

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №805/4506/16-а, від 27.06.2018 у справі №815/6945/16.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 (провадження №12-294гс18, пункт 4.11) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №646/6644/17 (провадження №14-352цс19, пункт 74) зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Як встановлено з матеріалів позовної заяви, в ній об`єднано кілька вимог, зокрема, позивачем заявлено вимоги до Кабінету Міністрів України про зобов`язання відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом передання Фонду державного майна України повноважень з управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго".

В обґрунтування заявленої вимоги апелянт посилається на розпорядження Кабінету Міністрів України №1222-р «Деякі питання управління об`єктами державної власності» від 15.09.2021, яким було вирішено передати Міністерству енергетики України повноваження з управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі ПАТ "Запоріжжяобленерго". Позивач вважає, що перебування повноважень з управління корпоративними правами у Міністерстві енергетики України є незаконним і вони мають бути передані іншому державному органу.

За таких обставин колегія вважає, що позивачем безпосередньо оскаржуються дії уряду щодо прийняття рішення про передання до Міністерства енергетики України повноважень з управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі ПАТ "Запоріжжяобленерго".

Беручи до уваги наведене вище й ураховуючи суть спірних правовідносин та правовий статус учасників справи, колегія дійшла до висновку, що зазначена вимога позивача фактично є вимогою про скасування розпорядження Кабінету Міністрів України та має характер публічно-правового спору, а тому не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Доводи скаржника про помилковість віднесення даного спору до адміністративної юрисдикції, оскільки апелянт є акціонером та володіє корпоративними правами, колегія відхиляє, оскільки позовні вимоги у цій частині не стосуються корпоративних прав позивача.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги до Кабінету Міністрів України підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Інша частина позовних вимог належить до приватно - правового спору, тобто такий спір належить до господарського судочинства.

Колегія вважає, що позивач безпідставно об`єднав позовні вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Відповідно до частини ч. 4 статті 173 Господарського процесуального кодексу України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

У даному випадку законом не встановлено можливість об`єднання зазначених вимог, а тому позивач порушив вимоги процесуального Закону.

Колегія суддів відхиляє помилкові доводи скаржника про те, що оскаржувану ухвалу прийнято судом першої інстанції без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 14.05.2020 у справі №910/15230/19, оскільки висновки викладені судом першої інстанції у цій справі не суперечать висновкам викладеним у вказаній постанові Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 14.05.2020 у справі №910/15230/19 визначив критерії відокремлення адміністративної юрисдикції. Зокрема, в п. 4.6 зазначено про те, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, в якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Висновки суду першої інстанції щодо розмежування позовних вимог та застосування критеріїв відокремлення адміністративної юрисдикції не суперечать зазначеній постанові Верховного Суду.

Оскаржена ухвала є вмотивованою, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржену ухвалу - без змін.

Судові витрати

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 910/11425/22 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

А.М. Демидова