ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2023 р. Справа№ 910/8881/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022

у справі №910/8881/22 (суддя - Щербакова С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Фабрікс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Смарт-Фабрікс" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості у розмірі 158401,42 грн, з яких: 137841,35 грн - основний борг, 53,25 грн - 0,1% річних та 2006,82 грн - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №ЦЗВ-02-01421-01 від 28.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 відкрито провадження у справі №910/8881/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/8881/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Фабрікс" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Одночасно скаржник порушив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування всіх обставин справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

За твердженнями скаржника, місцевий господарський суд безпідставно не взяв до уваги обґрунтування відповідача щодо наявності підстав для зменшення розміру належних до стягнення штрафних санкцій та не врахував наступні обставини:

- відповідач знаходиться у скрутному матеріальному становищі;

- відповідач є стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту, яке після початку збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій території України;

- починаючи з 24.02.2022 відповідач несе збитки, пов`язані зі здійсненням евакуаційних рейсів, пошкодженням та відповідним відновленням, втратою майна (станом на 25.10.2022 кількість зруйнованого та пошкодженого майна становить 5616 од.);

- позивачем не надано доказів спричинення йому матеріальної або будь-якої іншої шкоди.

Разом з тим скаржник зазначає, що в період з 12.10.2022 по 14.12.2022 основна заборгованості за договором поставки №ЦЗВ-02-01421-01 від 28.07.2021 була погашена, в підтвердження чого надає відповідні докази.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2022 апеляційну скаргу у справі №910/8881/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/8881/22, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено позивачу строк на надання відзиву на апеляційну скаргу.

В межах встановлених судом процесуальних строків позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки №ЦЗВ-02-01421-01 від 28.07.2021 в частині здійснення розрахунків за видатковою накладною №860 від 28.12.2021 (рахунок №859 від 28.12.2021).

Позивач стверджує, що згідно видаткової накладної №860 від 28.12.2021 відповідачу було поставлено товар на суму 183788,46 грн, однак відповідач частково розрахувався за поставлений товар у розмірі 45947,11 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права шляхом стягнення з відповідача 158401,42 грн, з яких: 137841, 35 грн - основний борг, 53,25 грн - 0,1% річних та 2006,82 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/8881/22 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

З доданих до апеляційної скарги документів слідує, що в період з 12.10.2022 по 14.12.2022 відповідачем здійснено оплати за спірним договором (за видатковою накладною №860 від 28.12.2021), а саме:

- згідно платіжного доручення №185997 від 12.10.2022 здійснено оплату на суму 45947,11 грн з призначенням платежу: «костюми робочі (тендер Прозорро) згідно з рах. №859 від 28.12.2021, дог. №ЦЗВ-02-01421-01 від 28.07.2021»;

- згідно платіжного доручення №260488 від 16.11.2022 здійснено оплату на суму 45947,11 грн з призначенням платежу: «оплата за костюми робочі (тендер Прозорро) згідно з рах. №859 від 28.12.2021, дог. №ЦЗВ-02-01421-01 від 28.07.2021»;

- згідно платіжного доручення №324911 від 14.12.2022 здійснено оплату на суму 45947,13 грн з призначенням платежу: «оплата за костюми робочі (тендер Прозорро) згідно з рах. №859 від 28.12.2021, дог. №ЦЗВ-02-01421-01 від 28.07.2021».

Вбачається, що до дня прийняття оскаржуваного рішення (14.11.2022) відповідачем було здійснено оплату за спірним договором у розмірі 45947,11 грн (платіжне доручення №185997 від 12.10.2022). Проте вказана оплата не могла бути врахована судом першої інстанції під час прийняття рішення, оскільки відповідачем не було повідомлено про її здійснення, тоді як в силу положень ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, в загальному розмірі відповідачем здійснено оплату суми основного боргу за спірним договором у розмірі 137841,35 грн.

Суд, дослідивши подані відповідачем платіжні доручення які були сформовані в системі інтернет-банкінгу (дана система забезпечує дистанційний доступ до продуктів та можливість здійснювати операції з рахунками через Інтернет в будь-який час з будь-якого комп`ютера або портативного пристрою), з огляду на зазначену в них інформацію щодо отримувача коштів та призначення платежу, приймає їх в якості належних доказів здійснення банківських операцій з переказу позивачу 137841,35 грн.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи сплату відповідачем 137841,35 грн основної суми боргу, колегія суддів вважає за необхідне з власної ініціативи закрити провадження у справі №910/8881/22 в сумі 137841,35 грн, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Зважаючи на закриття провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості за договором в розмірі 137841,35 грн, предметом даного апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 53,25 грн - 0,1% річних та 2006,82 грн - інфляційних втрат.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 28.07.2021 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Смарт-Фабрікс" (постачальник) укладено договір поставки №ЦЗВ-02-01421-01, згідно якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Відповдіно до п. п. 1.2, 1.3 договору найменування продукції: Спеціальний робочий одяг (Костюм робочий літній «Залізничник 2-л» з логотипом та світловідбиваючими смугами), виробник продукції: Товариство з обмеженою відповідальністю «Спец-Контакт».

Сума договору на момент його підписання складає - 4075566,05 грн, крім того ПДВ 20% - 815113,21 грн., всього - 4890679,26 грн (п. 4.3. договору з урахуванням додаткової угоди №1 від 29.09.2021).

Пунктом 5.3 договору унормовано, що датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції замовником у відділі матеріальних ресурсів м. Фастів філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця», Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченко 48, що підтверджується належно оформленою видатковою накладною.

За умовами п. 6.1 договору оплата за кожну партію поставленої продукції за цим договором проводиться замовником протягом 45 (сорока п`яти) банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України та у відповідності з рахунком-фактурою на поставлену партію продукції, обумовлену згідно з п. 5.2 при наявності документів зазначених в п. 7.1 цього договору.

Відповідно до п. 10.6 договору, сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності замовника за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1% річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором. При розрахунку процентів річних, що є відповідальністю замовника за прострочення виконання грошового зобов`язання, постачальник враховує умови п. 6.6 цього договору, якщо випадки несвоєчасного постачання продукції мали місце.

Строк дії цього договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2021. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від обов`язку виконання у повному обсязі взятих на себе за цим договором зобов`язань щодо поставки та оплати продукції в межах термінів, визначених умовами цього договору (п. 13.7 договору).

Як встановлено, вказаний договір підписаний сторонами без зауважень та скріплено печатками.

Також між сторонами підписано специфікацію №1 до договору та додаткову угоду №1 від 29.09.2021 відповідно до якої сторони вирішили прийняти специфікацію №1 в другій редакції, включити до договору специфікацію №2 та прийнято п. 4.3 в новій редакції.

На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Смарт-Фабрікс" було поставлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" товар на загальну суму 4890679,26 грн, що підтверджується копіями підписаних представниками сторін видаткових накладних.

Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково, а саме за поставлений у грудні товар за видатковою накладною №860 від 28.12.2021 на суму 183788,46 грн відповідачем сплачено лише 45947,11 грн, що підтверджується платіжним дорученням №31369 від 29.07.2022, внаслідок чого за Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" акціонерного товариства "Українська залізниця" утворилась заборгованість у розмірі 137841,35 грн.

У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язання в частині своєчасної оплати поставленої за договором продукції позивачем нараховано та заявлено до стягнення 0,1% річних у розмірі 53,25 грн та інфляційні втрати у розмірі 20506,82 грн за період з 10.02.2022 по 28.07.2022.

Місцевий господарський суд встановивши факт порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення компенсаційних втрат.

З наведеними висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань на підставі договору поставки, Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" акціонерного товариства "Українська залізниця" є таким, що порушило своє договірне грошове зобов`язання.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або Законом.

Як було зазначено, умовами договору сторони передбачили, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України розмір відповідальності замовника за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1 % річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором. При розрахунку процентів річних, що є відповідальністю замовника за прострочення виконання грошового зобов`язання, постачальник враховує умови п. 6.6 цього договору, якщо випадки несвоєчасного постачання продукції мали місце (п. 10.6 договору).

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України та умови договору поставки щодо встановленого сторонами розміру відсотків річних від простроченої суми та інфляційні втрати, перевіривши здійснений позивачем розрахунок з урахуванням заявлених періодів, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 0,1% річних у розмірі 53,25 грн та інфляційні втрати у розмірі 20506,82 грн.

Щодо доводів скаржника стосовно наявності правових підстави для зменшення суми штрафних санкцій, колегія суддів відмічає наступне.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 колегія суддів висловила правову позицію щодо застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та вказала, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст. ст. 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (ч. 1 ст. 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом п. 10.6 укладеного сторонами договору, положень ст. 611 та ч. 3 ст. 692, ст. 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру, у зв`язку з чим є неспроможними доводи відповідача про ненадання позивачем доказів спричинення йому матеріальних втрат унаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Поряд з цим законодавством не передбачено зменшення інфляційних нарахувань. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Таким чином, відповідне зменшення відсотків річних можливо лише у разі коли процентна ставка є явно невідповідною принципу справедливості, в той час як у даній справі відсотки річних визначені сторонами на рівні 0,1% річних, що є значно меншими за встановленою у ст. 625 ЦК України ставкою у розмірі 3%, а відтак не вбачається порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу 0,1% річних у розмірі 53,25 грн.

Суд відмічає, що скрутний фінансовий стан відповідача не є виключною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, як і той факт, що режим військового стану та військова агресія російської федерації має загальнодержавний характер та впливає на показники господарської діяльності останнього. Поряд з цим введення військового стану, а також невиконання зобов`язань відповідачем щодо своєчасної оплати поставленої продукції негативним чином також впливає на фінансовий стан підприємства позивача.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, а саме можливість зменшення заявлених до стягнення 0,1% річних у розмірі 53,25 грн (оскільки зменшення інфляційних нарахувань не передбачено законодавством), враховуючи обставини, які на думку скаржника можливо розцінити як виняткові (як-то: визначення відповідача стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту; скрутне матеріальне становище відповідача; понесення позивачем збитків пов`язані з здійсненням евакуаційних рейсів, пошкодженням та відповідним відновленням, втратою майна), беручи до уваги співвідношення суми невиконаних зобов`язань за договором до розміру нарахованих відсотків річних (137841,35 грн сума заборгованості, 53,25 грн розмір річних) та відсутність неспівмірності заявленої до стягнення суми порівняно із самою заборгованістю відповідача, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для задоволення вищенаведеного клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості за договором в розмірі 137841,35 грн, у зв`язку із відсутністю предмета спору, та визнання нечинним рішення суду першої інстанції в цій частині.

При цьому оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 в частині стягнення 0,1% річних та інфляційних втрат, витрат по сплаті судового збору ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 231, 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Визнати нечинним рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/8881/22 в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Фабрікс" суми основної заборгованості в розмірі 137841 (сто тридцять сім тисяч вісімсот сорок одну) грн 35 коп.

3. Закрити провадження у справі №910/8881/22 в частині заявлених позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 137841 (сто тридцять сім тисяч вісімсот сорок одна) грн 35 коп.

4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/8881/22 залишити без змін.

5. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/8881/22 в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Фабрікс" 53,25 грн 0,1 % річних, 20506,82 грн інфляційних втрат та 2481,00 грн судового збору.

6. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов