ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

"23" лютого 2023 р. Cправа № 902/249/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., розглянувши без виклику представників сторін заяву № б/н від 21.02.2023 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви,

В С Т А Н О В И В :

22 лютого 2023 до Господарського суду Вінницької області через систему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви

Як вбачається з поданої заяви про забезпечення позову, заявник просить суд, забезпечити позовні вимоги за майбутнім позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє мати ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, треті особи на стороні позивача: Первинна профспілкова організація Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2" та Комунальне некомерційне підприємство "Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2" про скасування рішення Вінницької міської ради №1208 від 30.09.2022 "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2".

Дана заява, вмотивована тим, що у зв`язку з незаконною реорганізацією КНП «ВМКПБ №2» порушуються права позивача як члена територіальної громади, який народився в цьому закладі, реорганізація є недбайливим ставленням до комунального майна, веде до занедбання і можливого знесення будівлі по АДРЕСА_2 , втрати і нецільового використання комунального дороговартісного медичного обладнання, втрати кваліфікованих медпрацівників.

Позивач є недієздатним та відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 його опікуном є мати ОСОБА_2 .. На думку заявника в результаті незаконної реорганізації КНП «ВМКПБ №2» зазнає майнової шкоди, оскільки є безпорадним і перебуває на утриманні в матері ОСОБА_2 , яка працює в закладі на посаді сестри медичного відділення новонароджених КНП «ВМКПБ №2» відповідно до наказу №36-Л від 29.07.1985 і не зможе заробляти собі і підопічному синові на життя. Крім того з 2021 в позивача немає батька, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 а мати ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи.

Окрім того, оскаржуване в майбутньому рішення Вінницької міської ради порушує право членів Вінницької міської територіальної громади на отримання медичних послуг; право членів територіальної громади на участь у вирішенні питань, що безпосередньо стосуються прав та законних інтересів громади.

Питання припинення діяльності медичного закладу може вирішуватись лише через достатньо зрозумілу висловлену волю територіальної громади на це. Рішення Вінницької міської ради №1208 від 30.09.2022 прийнято без громадського обговорення в трудовому колективі, територіальній громаді міста Вінниці, що підтверджується листом ВМР №П/01/134879/1-00-10 від 24.10.2022.

Поряд з цим члени територіальної громади вже висловили свою позицію проти такого рішення, використовуючи інститути прямої демократії в порядку ст. 142 Конституції України, тобто безпосередньо (а не тільки через орган місцевого самоврядування) шляхом подання двох електронних петицій:

1. "Збереження Вінницького міського клінічного пологового будинку №2" від 05.09.2022 "Зберегти пологовий будинок #2" (набрала 439 підписів громадян із потрібних 350, опубліковано за інтернет-посиланням: https://petition.e-dem.ua/vinnytsia/Petition/View/2491).

2. "Ваше найвагоміше слово влади на Вінниччині" від 28.10.2022, (набрала 396 підписів громадян із потрібних 350, опубліковано за інтернет-посиланням: https://petition.e-dem.ua/vinnytsia/Petition/View/2508).

07.11.2022 на розгляд Вінницької міської ради було внесено місцеву ініціативу трьох громадських організацій і благодійної організації з проектом рішення "Про скасування рішення 25 сесії Вінницької міської ради 8 скликання від 30.09.2022 №1208 "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2". Уповноважена особа - ОСОБА_4

10.11.2022 на розгляд Вінницької міської ради було внесено місцеву ініціативу 467 членів територіальної громади з проектом рішення "Про скасування рішення 25 сесії Вінницької міської ради 8 скликання від 30.09.2022 №1208 "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2". Уповноважена особа - ОСОБА_5 .

Однак Вінницька міська рада у відповідь відмовилася скасовувати своє рішення №1208.

Крім того, 29.12.2022 громадські слухання за ініціативою 1019 членів територіальної громади м. Вінниці ухвалили наступне рішення:

1. Визнати доцільним збереження для членів територіальної громади міста Вінниця Комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2» як закладу, який надає послуги за рахунок Національної служби здоров`я України.

2. Повідомити Вінницьку міську раду про необхідність вжити заходи для збереження Комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2».

3. Схвалити створення Комітету охорони громадських прав.

На думку заявника, рішення Вінницької міської ради №1208 прийнято також з грубим ігноруванням норм чинного законодавства, без дотримання положень Регламенту Вінницької міської ради, затвердженого рішенням ВМР № 42 від 04.12.2020, щодо підготовки і розгляду радою процедурних питань на сесії, порядку внесення на сесію ради проекту рішення, його обговорення та ухвалення на сесії.

Як наслідок, 05.10.2022 державним реєстратором Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було незаконно здійснено реєстраційну дію щодо КНП "Внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті реорганізації", проведену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Правонаступником є Центральне міжрегіональне управління міністерства юстиції України (м. Київ).

На думку заявника існує обґрунтована висока вірогідність того, що державна реєстрація припинення КНП «ВМКПБ№2» як юридичної особи буде проведена до набрання законної сили судовим рішенням у майбутній справі.

03.11.2022 представник заявника та всі працівники КНП «ВМКПБ №2» отримали повідомлення про заплановане звільнення в порядку п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП (скорочення штату) у зв`язку з вищевказаним Рішенням ВМР №1208. Невжиття заходів забезпечення створить незворотні наслідки, унеможливить відновлення роботи КНП «ВМКПБ №2» в силу того, що персонал буде звільнено, а майно буде передано на баланс КНП ВМКЛ «Центр матері та дитини», іншим установам та організаціям, включно з приміщеннями.

Крім того, 24.11.2022 Виконавчий комітет ВМР прийняв рішення №2548 "Про затвердження плану заходів, пов`язаних з реалізацією рішення Вінницької міської ради від 30.09.2022 №1208 "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2", яким передбачено вже до 01.02.2023 здійснити реєстрацію об`єктів нерухомого майна, переданих на праві оперативного управління КНП ВМКЛ «Центр матері та дитини».

У зв`язку з вищевикладеним, заявник просить господарський суд вжити такий захід забезпечення майбутнього позову, як заборона Вінницькій міській раді та Комісії з реорганізації шляхом приєднання комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2» проводити скорочення чисельності штату працівників за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2" на підставі рішення Вінницької міської ради 25 сесії 8 скликання №1208 від 30.09.2022 "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2".

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 грудня 2018 року в справі №914/970/18.

Згідно з частиною 4 статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18.

Оцінивши в сукупності усі матеріали заяви, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову у вигляді заборони Вінницькій міській раді та Комісії з реорганізації шляхом приєднання комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2» проводити скорочення чисельності штату працівників за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2" на підставі рішення Вінницької міської ради 25 сесії 8 скликання №1208 від 30.09.2022 "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2".

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкруцтва або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Із змісту наведеної норми убачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, зокрема: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти, як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Згідно із статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. До закінчення двомісячного строку вказаного попередження звільнення працівника з ініціативи роботодавця не допускається.

Водночас, якщо сам працівник виявить бажання бути звільненим раніше, до закінчення строку попередження, роботодавець може здійснити звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у строк, про який просить працівник. Водночас, якщо сам працівник виявить бажання звільнитися раніше, ніж закінчиться зазначений строк попередження про звільнення, роботодавець може здійснити звільнення у строк, про який просить працівник. У цьому разі працівник повинен подати заяву роботодавцю з проханням скоротити строк попередження про звільнення та зазначити дату, з якої він бажає бути звільненим. Тоді у трудовій книжці робиться запис про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Суд наголошує, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як слідує із заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 в інтересах якого діє мати ОСОБА_2 має намір подати позов до Вінницької міської ради, треті особи на стороні позивача: Первинна профспілкова організація Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2" та Комунальне некомерційне підприємство "Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2" про скасування рішення Вінницької міської ради №1208 від 30.09.2022 "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2".

При цьому забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням зокрема - запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з тим, обраний заявником захід забезпечення позову шляхом заборони проводити скорочення чисельності штату працівників за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, може порушити права та охоронювані законом інтереси інших працівників комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2", які не є учасниками майбутнього судового процесу. Однак, заявником не доведено право на звернення до суду із заявою про забезпечення позову в інтересах інших осіб, зокрема членів трудового колективу.

Згідно приписів ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Господарський суд дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, у розумінні приписів ст.76 Господарського процесуального кодексу України, не вбачає належних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову, визначених позивачем, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

З огляду на наявні матеріали, заява про вжиття заходів до забезпечення позову не підлягає задоволенню.

За встановлених обставин відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову жодним чином не може призвести до порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ст.ст. 136, 140, 233, 234, 235, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви від 21.02.2023 (вхід. №01-40/16/23 від 21.02.2023) відмовити.

Ухвалу надіслати згідно переліку рекомендованими листами та на відомі суду адреси електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена відповідно до приписів ст.ст.255,256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 23.02.2023

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - заявнику ( АДРЕСА_1 )