ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2023м. ДніпроСправа № 904/4069/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф., розглянув спір

за позовом Приватного акціонерного товариства страхова компанія "Теком", м. Одеса

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровської обл.

про стягнення матеріальної шкоди

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство страхова компанія "Теком" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 16 901,78 грн., що складають матеріальну шкоду.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на завдані страхувальнику позивача (ТОВ "Спецбуд-Сервіс", водій ОСОБА_1 ) збитків пошкодженням автомобіля "МАЗ" (реєстраційний № НОМЕР_1 ) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04.11.2019 за участю водія електровоза №6 ОСОБА_2 , який на момент завдання шкоди працював на Приватному акціонерному товаристві "ДТЕК Павлоградвугілля".

Правовою підставою позову позивач зазначає, серед іншого, є стаття 27 Закону України «Про страхування» та статті 993, 1191 Цивільного кодексу України.

У відзиві на позов відповідач заперечує проти позовних вимог та вказує про те, що згідно пп. 4.1.1 п. 4.1 Частини 2 Договору № 007-055-19Д/Т/АТ від 14.05.2019 страховими випадками не визнаються події, що відбулися внаслідок недбалого ставлення до ТЗ, а саме його зберігання в місцях підвищеної небезпеки.

Відповідач звертає увагу суду на те, що залізнична колія для руху електровозу на території шахти, де і був припаркований автомобіль МАЗ, є місцем підвищеної небезпеки.

Згідно пп. 15.1.1, 15.1.6 п. 15.1 Договору підставою для відмови ПрАТ СК «Теком» у здійсненні страхового відшкодування є: навмисні дії страхувальника, спрямовані на настання страхового випадку; невиконання страхувальником обов`язків, передбачених умовами Правил та Договору.

Відповідач зазначає, що попри встановлені обставини ДТП, всупереч укладеному Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 007-055-19Д/Т/АТ від 14.05.2019, ПрАТ СК «Теком» визнало зазначене ДТП страховим випадком та здійснило страхове відшкодування витрат, пов`язаних з ремонтом механічних пошкоджень автомобіля МАЗ (реєстраційний № НОМЕР_1 ), в розмірі 33 803,56 грн.

Крім того, відповідач вказує про те, що Тернівським міським судом у справах № 194/1963/19 та № 194/1962/19 встановлено, що автомобіль МАЗ (реєстраційний № НОМЕР_1 ), був припаркований на колії руху залізничного шахтного транспорту, в салоні автомобіля в момент ДТП нікого не було. Електровоз, в свою чергу, рухався зі схилу. На думку відповідача, встановлені обставини виключають рівнозначну ступінь вини її учасників, оскільки умисні дії водія автомобіля МАЗ, є ключовими у даній ДТП.

Попри це, ПрАТ СК «Теком», маючи право зворотної вимоги, не враховуючи ступінь тяжкості вини відповідача, просить стягнути половину суми фактичних витрат.

Також відповідач просить звернути увагу суду на те, що повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України спричинило кризу в усіх галузях життя та економіки українців. Деякі підприємства групи ДТЕК знаходяться під обстрілами, зокрема, ті, що знаходяться на території Донецької області, шахту Білозерську було частково законсервовано, що прямо вплинуло на обсяг видобутку вугілля.

ДТЕК з початку війни безкоштовно надає електроенергію установам критичної інфраструктури - державним та комунальним медичним установам, військовим та силовим структурам, виробникам хліба.

Відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 16 901,78 грн. є додатковим навантаженням на фінансову систему компанії і значно ускладнить виконання основних завдань покладених на ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

У відповіді на відзив позивач з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов не погоджується та зазначає про те, що зберігання - це процес або дія збереження чи зберігання чогось, зберігання відноситься до завдання розміщення певних предметів або інформації в певному просторі.

Водій автомобіля «МАЗ» (реєстраційний № НОМЕР_1 ) здійснив зупинку ТЗ для виконання роботи, тобто вказана дія є частиною технологічного процесу, а не зберіганням останнього у місцях підвищеної небезпеки.

Матеріалами адміністративної справи встановлено те, що водій виконував робоче завдання, що не можна трактувати як навмисні дії страхувальника, спрямовані на настання страхового випадку, оскільки останній не міг знати про те, що відбудеться ДТП з електровозом.

Таким чином, позивач вказує про те, що жодних порушень умов Договору страхування ні страховиком ні страхувальником не було здійснено.

Крім того, позивач вказує про те, що оскільки матеріалами адміністративної справи встановлено обопільну вину водіїв у скоєнні ДТП та станом на сьогодні жодним з учасників події не спростовано своєї вини у ДТП, з урахуванням презумпції вини завдавача шкоди, вважається, що вина у ДТП є обопільною, тобто 50% на 50%.

Також позивач зазначає про те, що ДТП з застрахованим у ПрАТ СК «Теком» транспортним засобом відбулася що 04.11.2019. Позовну заяву подано виключно з метою не допущення пропуску строку позовної давності. Крім того, відповідачу було відомо про вимогу позивача ще з 29.12.2020, тобто після отримання претензії і до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, проте відповідач не врегулював дане питання в досудовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2022 відкрито провадження у справі № 904/4069/22, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З огляду на викладене та згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними у справі матеріалами, а рішення підписано без його проголошення.

За результатом дослідження матеріалів справи, оцінки доказів у їх сукупності господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю/відсутністю підстав для сплати відповідачем на користь позивача страхового відшкодування, виплаченого останнім ТОВ "Спецбуд-Сервіс" - власнику автомобіля "МАЗ" (реєстраційний № НОМЕР_1 ).

04.11.2019 в м. Тернівка Дніпропетровської області відбулася дорожньо-транспортна пригода. Водій ОСОБА_2 , керуючи електровозом № 6, допустив зіткнення з автомобілем «МАЗ» (реєстраційний № НОМЕР_1 ), яким керував ОСОБА_1 та який належить ТОВ «Спецбуд-Сервіс», внаслідок чого автомобіль останнього одержав механічні пошкодження.

В постанові Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18.11.2019 у справі № 194/1962/19 (провадження № 3/194/724/19) встановлено, що порушення водієм ОСОБА_1 ПДР України знаходиться у причинному зв`язку з настанням наслідків ДТП в частині пошкодження транспортних засобів, у зв`язку з чим, його дії містять склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ст. 124 КУпАП, а саме: порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

В постанові Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 19.11.2019 у справі № 194/1963/19 (провадження № 3/194/725/19) встановлено, що винність ОСОБА_2 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення від 04 листопада 2019 року серії БД № 251261, який відповідає вимогам чинного законодавства; рапортом працівника поліції від 04 листопада 2019 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , схемою до протоколу огляду місця ДТП від 04 листопада 2019 року, а також усними поясненнями ОСОБА_2 , даними ним під час розгляду справи.

ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

14.05.2019 між Приватним акціонерним товариством страхова компанія "Теком" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Спецбуд-Сервіс» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №007-055-19Д/Т/АТ, предметом якого є страхування автомобіля МАЗ 6501С5-520-000, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Строк дії Договору з 00 год. : 00 хв. 19.05.2019 по 24 год. : 00 хв. 18.05.2020.

У відповідності з умовами договору добровільного страхування наземного транспорту дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком.

05.11.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецбуд-Сервіс» повідомило про настання події, що має ознаки страхового випадку та подало заяву на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Відповідно до Додатку № 01 до спірного Договору страхування:

- безумовна фрашиза: ДТП, ПДТО, ПВС, ВП, СЛ - 1,00%; НЗ, та будь-якому ризику при повній загибелі - 10,00% ;

- страховий тариф - 1,50%;

- страхова вартість - 1 800 000,00 грн.;

- страхова сума - 1 678 559,00 грн.;

- страхова премія - 25 178,39 грн.

Відповідно до страхового акту № 147 від 07.02.2020, Висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 7093, складеного 06.12.2019, ПрАТ СК «Теком» здійснило відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП ТОВ «Спецбуд-Сервіс» у розмірі 33 803,56 грн. (з урахуванням розміру франшизи), що підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням № 775 від 19.02.2020.

Позивач вказує на те, що ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП працював на Приватному акціонерному товаристві "ДТЕК Павлоградвугілля", що встановлено в постанові Тернівського міського суду Дніпропетровської області по справі № 194/1963/19 від 19.11.2019.

Таким чином, зважаючи на викладене до позивача перейшло право вимоги на отримання від Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" компенсації матеріальної шкоди у сумі 16 901,78 грн., заподіяної власнику автомобіля «МАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.11.2019.

Крім того, позивач вказує про те, що оскільки постановами Тернівського міського суду Дніпропетровської області по справах № 194/1963/19 від 19.11.2019 та № 194/1962/19 від 18.11.2019 встановлено обопільну вину водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у скоєнні ДТП та станом на момент подачі позову жодним з учасників події не спростовано своєї вини у ДТП, з урахуванням презумпції вини завдавача шкоди, вважається, що вина у ДТП є обопільною, тобто 50% на 50%.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини у сфері страхування регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування" та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування", з якою кореспондується стаття 979 Цивільного кодексу України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 (справа №243/10982/15-ц (провадження №14-81цс18)) дійшла правового висновку, що володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

У даній справі позивач на підставі договору майнового страхування, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду.

З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань: деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП). При цьому слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання.

Так, згідно пункту 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України "Про страхування" та стаття 993 ЦК України передбачають перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з матеріалів справи, в постанові Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18.11.2019 у справі № 194/1962/19 (провадження № 3/194/724/19) встановлено, що порушення водієм ОСОБА_1 ПДР України знаходиться у причинному зв`язку з настанням наслідків ДТП в частині пошкодження транспортних засобів, у зв`язку з чим, його дії містять склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ст. 124 КУпАП, а саме: порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

В постанові Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 19.11.2019 у справі № 194/1963/19 (провадження № 3/194/725/19) встановлено, що винність ОСОБА_2 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення від 04 листопада 2019 року серії БД № 251261, який відповідає вимогам чинного законодавства; рапортом працівника поліції від 04 листопада 2019 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , схемою до протоколу огляду місця ДТП від 04 листопада 2019 року, а також усними поясненнями ОСОБА_2 , даними ним під час розгляду справи.

Визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Крім того у вказаній постанові встановлено, що винна особа працює в ВСП«ШУ Павлоградське`ПАТ «ДТЕКПавлоградвугілля», водієм електровозу.

Відповідно до частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував електровозом №6, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки.

При цьому, з урахуванням визначених господарсько-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності судочинства, позивач звільняється від обов`язку доказування вини відповідача у заподіянні шкоди.

Наявність протиправної поведінки та вини ОСОБА_2 , який керував електровозом № 6, власником якого є відповідач доведена постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 19.11.2019 у справі № 194/1963/19 (провадження № 3/194/725/19).

Відповідно до частини 5 статті 124, пункту 9 частини З статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Наявність завданої шкоди (пошкодження автомобіля «МАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) підтверджується матеріалами справи.

Крім того, з огляду на те, що водія автомобіля ОСОБА_1 також було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України у вигляді адміністративного штрафу у сумі 340,00 грн. на користь держави, позивачем заявлено позовні вимоги в межах половини суми фактичних затрат за спірним Договором страхування у сумі 16 901,78 грн.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з частиною 1 статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частиною 1 статті 77 ГПК України).

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, вимоги позивача слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, статей 2, 46, 73-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76, ) на користь Приватного акціонерного товариства страхова компанія "Теком" (65005, м. Одеса, вул. Михайлівська, 44, ) 16 901,78 - основного боргу, 2 481,00 грн. - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 03.03.2023.

Суддя І.Ф. Мельниченко