ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2023 Справа № 914/3210/22

За позовом: Комунального підприємства Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області, м. Дрогобич Львівської області,

до відповідача: Українсько-німецького спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ), м. Дрогобич Львівської області,

про стягнення 55 414, 18 грн.

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Лазаренко С.В.

Представники:

від позивача: Федис Людмила Іванівна представник;

від відповідача: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Комунального підприємства Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області до Українсько-німецького спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ) про стягнення 55 414, 18 грн.

Ухвалою суду від 20.12.2022 відкрито провадження у справі № 914/3210/22 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 16.01.2023. Ухвалою суду від 16.01.2023 судове засідання відкладено на 06.02.2023. Ухвалою суду від 06.02.2023 судове засідання відкладено на 20.02.2023.

В судове засідання, яке відбулося 20.02.2023, представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача в судові засідання не з`явився, 06.02.2023 на електронну адресу суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи та 20.02.2023 на електронну адресу суду надіслав заяву в якій просив суд розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 20.02.2023 справу розглянуто по суті, оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Комунальне підприємство Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області (надалі позивач) звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Українсько-німецького спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ) (надалі відповідач) про стягнення 55 414, 18 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 05 лютого 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1724 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

На виконання умов вказаного договору, позивач надав відповідачу за період з вересня 2020 року по 31 листопада 2022 року відповідні послуги, однак відповідач свої зобов`язання щодо оплати належним чином не виконав у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 45 771, 56 грн. Разом з тим, у зв`язку з порушенням строків оплати вартості наданих послуг, відповідачу нараховано 137, 46 грн пені, 1 264, 95 грн 3 % річних та 8 239, 05 грн інфляційних втрат.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду не представив, позовні вимоги не заперечив.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про питну воду та питне водопостачання дія цього Закону поширюється на всіх суб`єктів господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об`єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, надають послуги з водовідведення, а також на органи державної влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води та/або послуг з водовідведення, станом джерел, систем питного водопостачання та водовідведення, а також споживачів питної води та/або послуг з водовідведення.

Статтею 19 Закону України Про питну воду та питне водопостачання, передбачено, що послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання на підставі договору з:

підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням;

підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення;

об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та/або централізованого водовідведення на підставі укладених ними договорів;

власниками будинків, що перебувають у приватній власності;

індивідуальними і колективними споживачами житлово-комунальних послуг, визначеними Законом України Про житлово-комунальні послуги.

Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Судом встановлено, 05 лютого 2020 року між комунальним підприємством Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області (позивач, виконавець) та Українсько-німецьким спільним підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ) (відповідач, споживач) було укладено договір з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення № 1724, згідно з яким виконавець взяв на себе зобов`язання надавати споживачеві послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а споживач - своєчасно оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, передбачених договором.

В пункті 4.4. договору сторони погодили наступне, зокрема: ліміт водоспоживання 1 200 м.куб/рік; 100 м.куб/місяць; ліміт водовідведення 1 200 м.куб/рік; 100 м.куб/місяць; Обсяг (норма) дощових та талих вод 2 524 м.куб/рік; 210 м.куб/місяць.

Згідно з п. 5 договору, тарифи на послуги встановлюються уповноваженими органами відповідно до закону і становлять: на послуги з централізованого водопостачання 19, 80 гривень за 1 куб. метр; на послуги з централізованого водовідведення 9, 83 гривень за 1 куб. метр.

В пункті 16 договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць (з 01 числа по останній день місяця). Оплата послуг здійснюється не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом. Рахунки на оплату послуг формуються виконавцем на основі показань вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання та надаються споживачеві (його представникові) не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

На виконання умов договору за період з вересня 2020 року по 31 листопада 2022 року позивачем були надані відповідачу послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що підтверджується наданими до позовної заяви актами здачі-приймання робіт підписаними сторонами та рахунками фактурами.

Відповідач своїх зобов`язань щодо оплати належним чином не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони. Заборгованість відповідача станом на 13.12.2022 становить загальну суму 45 771, 56 грн, що підтверджується розрахунком, долученим позивачем до позовної заяви.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмові, речові та електронні докази.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 45 771, 56 грн заборгованості є доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що позивач обгрунтовано просить стягнути з відповідача 8 239, 05 грн інфляційних втрат та 1 264, 95 грн трьох відсотків річних.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 138, 60 грн пені суд зазначає наступне.

Пунктом 22 договору, укладеного між сторонами встановлено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за послуги споживач, в даному випадку відповідач, сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми пені відповідно до положень п. 22 договору та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», судом встановлено, що позивач обгрунтовано просить стягнути з відповідача 138, 60 грн пені, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 124, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Українсько-німецького спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГмбХ (ІСМ) (82100, м. Дрогобич Львівської області, вул. Тураша, 20; ) на користь Комунального підприємства Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Федьковича, 11; ) суму в розмірі 57 895, 16 грн, з яких:

- 45 771, 56 грн основної заборгованості;

- 138, 60 грн пені;

- 8 239, 05 грн інфляційних втрат;

- 1 264, 95 три відсотки річних;

- 2 481, 00 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 23 лютого 2023 року.

Суддя Манюк П.Т.