ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.02.2023 Справа №905/904/22

Господарський суд Донецької області у складі:

судді Фурсової С.М.

при секретарі судового засідання Павлюкові Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтопресурс» (85401, Донецька область, місто Селидове, вулиця Карла Маркса, будинок №41-А; )

до Маріупольського професійного аграрного ліцею (87592, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Генерала Куркчи, будинок №49; )

про розірвання договору та повернення забезпечення виконання договору,-

у засіданні брали участь:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промтопресурс» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Маріупольського професійного аграрного ліцею про розірвання договору купівлі-продажу №17 від 23.02.2022 та повернення забезпечення виконання договору в розмірі 45 000,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу №17 від 23.02.2022 не може бути виконаний у зв`язку з перебуванням під тимчасовою окупацією міста Маріуполь. Такі обставини вважає підставою для розірвання договору купівлі-продажу №17 від 23.02.2022 на підставі п.8.4. договору, а також повернення коштів, які були внесені на рахунок відповідача, як забезпечення виконання цього договору.

Ухвалою суду від 17.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 21.12.2022.

Ухвалою суду від 21.12.2022 відкладено підготовче засідання на 16.01.2022.

На електронну адресу суду 11.01.2023 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Враховуючи, що судом здійснено усі можливі та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, ухвалою Господарського суду Донецької області від 16.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.02.2023.

У судове засідання 15.02.2023 представник відповідача не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, в інший спосіб своєї позиції на довів.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст.165 ГПК України).

З огляду на те, що під час розгляду справи судом створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість її розгляду по суті заявлених вимог за наявними у ній матеріали в даному судовому засіданні, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

В С Т А Н О В И В

23.02.2022 року між Маріупольським професійним аграрним ліцеєм (далі - Замовник відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтопресурс» (далі Постачальник, позивач) за результатами проведення процедури публічних закупівель (ідентифікатор закупівлі:UA-2021-12-22-000063-с) було укладено договір купівлі-продажу №17, відповідно до п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором Постачальник зобов`язався поставити Замовнику вугілля кам`яне (ДК 021 2015:09110000-3 тверде паливо) (далі Товар), а Замовник - прийняти і оплатити його, загальна кількість, часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна яких визначена Сторонами у Специфікації, що є додатком №1 до цього Договору (надалі іменується «товар»).

Сума договору складає 900 000,00 гривень, в т.ч. ПДВ (20%): 150 000,00 гривень (п.3.1. договору).

Відповідно до п.5.1 договору строк поставки товару: протягом 5 робочих днів з дати отримання заявки від замовника.

Місце поставки (передачі) товарів: за адресою Замовника.

Пунктом 8.2. договору, встановлено, що сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непоборної сили, повинна не пізніше протягом 10 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі.

Доказом виникнення обставин непоборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються уповноваженими органами державної влади (п.8.3. договору).

Згідно із п. 8.4. Договору купівлі-продажу, у разі, якщо строк дії обставин непоборної сили продовжується більше ніж 30 днів, кожна із Сторін в установленому порядку має право розірвати цей Договір.

У відповідності до п.10.1. цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022 року.

До договору було Складено та підписано Специфікацію №1.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін, підписи скріплені печатками підприємств.

Позивач посилаючись на настання обставин непоборної сили у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, про що свідчить подана ним довідка №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 ТПП України, зазначив про неможливість виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу №17 від 23.02.2022, а тому звернувся до суду з вимогою про розірвання договору.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтопресурс» надсилався лист №01/01-01 від 06.09.2022 на електронну адресу відповідача із повідомленням про розірвання договору та вимогою про повернення забезпечення виконання договору, відповідь на яке від відповідача не надходила.

Засобами поштового зв`язку лист №01/01-01 від 06.09.2022 не направлявся у зв`язку з тимчасовим припиненням приймання поштових відправлень до м. Маріуполь Донецької області.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписами статті 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження, та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина 4 статті 188 ГК України).

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що момент виконання зобов`язань з фактичної поставки товару за договором купівлі-продажу №17 від 23.02.2022 у Постачальника виник (отримання заявки від Замовника).

Так само й не міститься доказів того, що позивач у визначений п.8.2. договору строк направляв Замовнику повідомлення про неможливість виконання зобов`язань на майбутнє внаслідок дії обставин непоборної сили.

Доказів на підтвердження настання обставин непоборної сили до позову не надано.

Так, у довідці №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року; ТПП підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відтак, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними, тобто обставинами непереборної сили.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України»).

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Однак, Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтопресурс» надсилався лист №01/01-01 від 06.09.2022 на електронну адресу відповідача із повідомленням про розірвання договору, що може бути розцінене як направлення пропозиції щодо розірвання договору, відповідь на яке від відповідача не надходила.

Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Як вказано судом вище, строк дії договору купівлі-продажу №17 від 23.02.2022 визначений до 31.12.2022, а отже станом на день розгляду цієї справи по суті строк дії договору є таким що закінчився.

Таким чином, припинення строку дії договору у будь-якому випадку унеможливлює розірвання такого договору в судовому порядку, оскільки в силу положень чинного законодавства розірвати (в тому числі і в судовому порядку) можливо лише діючий договір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1705/18.

Також, у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №911/1442/19 викладено правовий висновок, відповідно до якого розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Аналогічний висновок також викладено Верховним Судом у справах №910/16750/18, №911/991/19, № 904/2903/20 від 07.10.2021.

Умовами Договору не передбачено автоматичної пролонгації вказаного договору.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, оскільки строк дії договору купівлі-продажу №17 від 23.02.2022 закінчився після фактичного звернення позивача з даним позовом до суду(09.11.2022, що підтверджується поштовим штемпелем на описі вкладення у цінний лист), суд дійшов висновку закрити провадження у справі №905/904/22 щодо вимоги про розірвання договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (у зв`язку з відсутністю предмета спору)

Щодо вимоги про повернення забезпечення виконання договору.

Як вказує позивач 22.02.2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтопресурс» на виконання вимог тендерної документації на електронну пошту відповідача було направлено проект Договору про надання предмету застави для забезпечення виконання Договору поставки вугілля кам`яного (далі - Договір застави грошових коштів). Після отримання того ж дня від відповідача відредагованого проекту, позивачем було підписано два примірники Договору застави грошових коштів, які 23.02.2022 було передано представникам відповідача у приміщенні Маріупольського професійного аграрного ліцею, однак від відповідача нашого примірнику не отримано.

22.02.2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтопресурс» на виконання Договору застави грошових коштів на рахунок відповідача внесено суму забезпечення 45 000,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №984 від 22.02.2022. Код доручення 2951830DECF95D.

А отже, не дивлячись на відсутній оригінал договору застави у позивача, підписаний з обох сторін, фактом того, що його фактично було укладено, є сплата позивачем суми грошової застави на рахунок відповідача.

За змістом статті 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування обставин покладається на ту сторону, яка посилається на їх існування.

Згідно з положеннями статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять доказів укладення договору застави між сторонами для забезпечення виконання договору купівля-продажу №17 від 23.02.2022. А саме лише не повернення грошових коштів не свідчить про укладення договору.

Натомість, тендерна документація, яка передбачала умови та порядок проведення тендеру, містила умову щодо обов`язку учасника-переможця внесення не пізніше укладення договору про закупівлю забезпечення виконання договору у вигляді грошових коштів (завдатку).

За умовами тендерної документації замовник повертає виконавцю забезпечення виконання договору:

1) після виконання переможцем процедури закупівлі договору про закупівлю;

2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі недійсними або договору нікчемним;

3) у випадках, передбачених статтею 43 Закону України «Про публічні закупівлі»;

4) згідно з умовами, зазначеним в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промтопресурс» стало переможцем тендеру, і, як переможець, до укладення договору сплатило на користь Замовника - Маріупольський професійний аграрний ліцей 45 000,00 забезпечення.

Як зазначалось вище, 23.02.2022 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №17, відповідно до п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором Постачальник зобов`язався поставити Замовнику вугілля кам`яне (ДК 021 2015:09110000-3 тверде паливо) (далі Товар), а Замовник - прийняти і оплатити його.

Відповідно до п.5.1 договору строк поставки товару: протягом 5 робочих днів з дати отримання заявки від Замовника.

Судом встановлено, що Замовником - Маріупольським професійним аграрним ліцеєм будь-яких заявок позивачеві на поставку товару не надсилалось, а тому обов`язок здійснити поставку в останнього не виник.

Вирішуючи спір щодо виникнення у Маріупольського професійного аграрного ліцею обов`язку з повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Промтопресурс» 45 000,00 гривень забезпечення суд виходить з такого.

Публічна закупівля це придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому Законом України від 25.12.2015 № 922-VIII «Про публічні закупівлі» (далі - Закон).

Договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару (ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 27 Закону замовник має вимагати від переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

Частиною 2 статті 27 Закону врегульовані випадки повернення забезпечення виконання договору про закупівлю, з якими повністю збігаються випадки, визначені тендерною документацією.

Забезпечення виконання договору, відповідно до приписів ч. 4 ст. 27 Закону, не повертаються учаснику у випадках, визначених цим Законом.

За своєю правовою природою забезпечення виконання договору у вигляді грошової суми є завдатком.

Правовий інститут забезпечення виконання зобов`язання врегульований главою 49 Цивільного кодексу України, яка передбачає спеціальні заходи, що стимулюють боржника до належного виконання зобов`язання та забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов`язання боржником. За загальним правилом підставою для встановлення та застосування певного виду забезпечення виконання зобов`язання є домовленість сторін (правочин). Закон встановлює обов`язкову письмову форму правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 ЦК України).

Враховуючи відсутність укладеного договору щодо забезпечення виконання зобов`язання, внесена позивачем сума у розмірі 45 000,00 гривень не є завдатком за договором купівлі-продажу №17 від 23.02.2022, а тому положення ст. 593 Цивільного кодексу України (якими позивач обґрунтовує позов) не можуть бути застосовані.

Разом з тим, суд дійшов висновку про можливість застосування до спірних відносин положень ст.1212 Цивільного кодексу України, з огляду на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19 зазначено, що у процесуальному законодавстві діє принцип «суд знає закони», який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору. Активна роль суду в цивільному (господарському) процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки інше) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу «суд знає закони».

Верховний Суд у справах №487/10128/14-ц (Велика Палата Верховного Суду), №587/430/16-ц (Велика Палата Верховного Суду), №917/1739/17 (Велика Палата Верховного Суду), №902/803/17, №904/1093/19, №924/196/19 зробив висновок про те, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом «суд знає закони» під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Зазначений висновок Верховного Суду має загальний (універсальний) характер і підлягає застосуванню судами у розгляді справ незалежно від характеру спору та суті спірних правовідносин.

За наведеного, суд першої інстанції встановивши, що на обґрунтування своїх вимог позивач послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, дотримуючись принципу «суд знає закони», здійснив правильну правову кваліфікацію останніх та застосував для прийняття рішення норми права, що регулюють дані правовідносини.

Оскільки судом встановлено відсутність між сторонами у справі будь-яких договірних правовідносин які б регулювали забезпечення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу №17 від 23.01.2022, вбачається факт безпідставного володіння відповідачем грошовими коштами, перерахованими йому позивачем згідно платіжного доручення №984 від 22.02.2022 у сумі 45 000,00 гривень.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Частиною 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав визнаються речі, у тому числі гроші.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як вже було зазначено, позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти згідно платіжного доручення №984 від 22.02.2022 у сумі 45 000,00 гривень на виконання вимог тендерної пропозиції.

Проте, сторонами у справі не доведено факту укладення між ними договору щодо забезпечення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу №17 від 23.01.2022, яким би регулювались, зокрема умови повернення цього забезпечення.

Доказів порушення позивачем зобов`язань за договором купівлі-продажу №17 від 23.01.2022, за відсутності доказів виникнення таких зобов`язань, матеріали справи не містять.

А тому, враховуючи закінчення строку дії договору, на забезпечення виконання умов укладення якого сплачувались такі кошти, відповідач не має права їх утримувати. а позивач вправі повернути у свою власність сплачені грошові кошти та відновити справедливий баланс інтересів сторін.

Неврегульованість правовідносин в цій частині не може бути підставою для відмови у захисті порушених прав чи законних інтересів.

Таким чином, грошові кошти в розмірі 45 000,00 гривень підлягають стягненню з відповідача як безпідставно набуті, відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 130, 185, 191, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Промтопресурс» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Маріупольського професійного аграрного ліцею про розірвання договору купівлі-продажу №17 від 23.02.2022 та повернення забезпечення виконання договору в розмірі 45 000,00 гривень - задовольнити.

Закрити провадження у справі №905/904/22 в частині розірвання договору купівлі-продажу №17 від 23.02.2022 у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Стягнути з Маріупольського професійного аграрного ліцею (87592, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Генерала Куркчи, будинок №49; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтопресурс» (85401, Донецька область, місто Селидове, вулиця Карла Маркса, будинок №41-А; ) грошові кошти в сумі 45 000,00 гривень, а також 4 962,00 гривень судового збору.

У судовому засіданні 15.02.2023 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.02.2023.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариствао з обмеженою відповідальністю «Промтопресурс» (85401, Донецька область, місто Селидове, вулиця Карла Маркса, будинок №41-А; )

Відповідач: Маріупольський професійний аграрний ліцей (87592, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Генерала Куркчи, будинок №49; )

Суддя С.М. Фурсова