ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1700/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Обрій - ДКП»

на рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2022 (суддя Р.В. Волков, м.Одеса, повний текст складено 29.11.2022)

у справі №916/1700/22

за позовом Фізичної особи-підприємця Кристенка В`ячеслава Володимировича

до Комунального підприємства «Обрій ДКП»

про стягнення 99105,38 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

Фізична особа-підприємець Кристенко В`ячеслав Володимирович (надалі ФОП Кристенко В.В.) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом (вх.№1763/22 від 25.07.2022) до Комунального підприємства «Обрій ДКП» (надалі також КП «Обрій ДКП») про стягнення 99105,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення умов договору оренди індивідуально визначеного рухомого майна № 6 від 05.03.2021 та договору оренди індивідуально визначеного рухомого майна № 10 від 30.06.2021 прострочено виконання зобов`язання з повної та своєчасної сплати орендної плати, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у сумі 95316,81 грн, на яку позивачем здійснено нарахування на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.11.2022 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь відповідача 99105,38 грн заборгованості та 2481,00грн. витрат зі сплати судового збору.

Суд першої інстанції, встановивши наявність порушення зобов`язання відповідача щодо повної та своєчасної сплати орендної плати у спірній сумі за укладеними між сторонами договорами оренди, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення основного боргу у заявленому позивачем розмірі та правомірність нарахування позивачем 3% відсотків річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, КП «Обрій ДКП» звернулося із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2022 у справі №916/1700/22 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що на момент укладення договорів оренди індивідуально визначеного рухомого майна № 6 від 05.03.2021 та № 10 від 30.06.2021 позивач не був власником транспортного засобу марки КАМАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , повноважень власника на укладення вказаних договорів також не мав, що було встановлено за результатами перевірки діяльності відповідача, проведеною у період з 21.10.2021 по 03.11.2021 за резолюцією Миколаївського міського голови Департаментом внутрішнього фінансового контролю, нагляду та протидії корупції Миколаївської міської ради. Таким чином, укладаючи вказані договори, позивач ввів відповідача в оману про свій титул власника об`єкта оренди, тоді як не мав останнього, а також розпорядився таким об`єктом оренди без згоди його власника. Також скаржник в апеляційній скарзі зазначив, що 06.10.2022 КП «Обрій - ДКП» звернулося до Господарського суду Миколаївської області із позовною заявою до ФОП Кристенка В.В. про визнання договорів оренди недійсними (справа №915/402/22, провадження у якій відкрито 23.11.2022). У випадку встановлення судом відсутності у позивача правових підстав для укладення договору оренди, такий правочин має бути визнаний недійсним.

Окрім того, скаржник зауважив, що місцевий господарський суд залишив поза увагою докази, надані комунальним підприємством разом із відзивом на позовну заяву, у зв`язку з чим ухвалив необґрунтоване рішення у справі.

Позиція позивача щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу (вх. 2017/22/Д1 від 12.01.2023) ФОП Кристенко В.В. просив оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що суд першої інстанції в повній мірі перевірив доводи позивача, документи, що стали підставою для звернення до суду, і дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2022 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів К.В. Богатиря, С.В. Таран.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Обрій ДКП» на рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2022 у справі №916/1700/22. Розгляд вказаної апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено учасникам справи строк до 13.01.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення заявникові без розгляду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/1700/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

28.12.2022 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №916/1700/22.

04.01.2023 на електронну пошту Південно-західного апеляційного господарського суду від КП «Обрій ДКП» надійшло клопотання (вх.№6/23 від 04.01.2023) про зупинення апеляційного провадження у справі №916/1700/22 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №915/402/22.

В обґрунтування заявленого клопотання скаржник послався на те, що у провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа №915/402/22 за позовом КП «Обрій - ДКП» до ФОП Кристенка В.В. про визнання недійсними договорів оренди індивідуально визначеного рухомого майна № 6 від 05.03.2021 та № 10 від 30.06.2021 з підстав того, що в порушення статті 761 Цивільного кодексу України ФОП Кристенком В.В. передано в оренду транспортний засіб марки КАМАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за відсутності права власності на нього та за відсутності будь-яких повноважень на укладення вказаних договорів оренди.

Посилаючись на те, що предметом спору у справі №916/1700/22 є вимога ФОП Кристенка В.В. про стягнення з КП «Обрій - ДКП» заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного рухомого майна № 6 від 05.03.2021 та договором оренди індивідуально визначеного рухомого майна № 10 від 30.06.2021, а предметом спору у справі №915/402/22 є вимога КП «Обрій - ДКП» до ФОП Кристенка В.В. про визнання зазначених правочинів недійсними, у зв`язку з чим вирішення спору у справі №915/402/22 може вплинути на подання та оцінку доказів у справі №916/1700/22, скаржник просив зупинити апеляційне провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України.

До клопотання про зупинення апеляційного провадження апелянтом долучено роздруківку з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвали Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2022 про відкриття провадження у справі №915/402/22.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 відмовлено у задоволенні клопотання (вх.№6/23 від 04.01.2023) Комунального підприємства «Обрій ДКП» про зупинення апеляційного провадження у справі №916/1700/22 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №915/402/22.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд апеляційної інстанції, серед іншого, виходив з того, що порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пунктом 4 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України визначено, що провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Предметом спору у справі №916/1700/22 є стягнення заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного рухомого майна № 6 від 05.03.2021 та договором оренди індивідуально визначеного рухомого майна № 10 від 30.06.2021 у зв`язку з порушенням КП «Обрій - ДКП» умов зазначених договорів в частині повної та своєчасної сплати орендної плати.

З огляду на предмет позовних вимог у справі №916/1700/22, обставини, що підлягають доведенню у межах цієї справи, полягають у встановленні факту наявності заборгованості, яка виникла за договорами оренди індивідуально визначеного рухомого майна № 6 від 05.03.2021 та № 10 від 30.06.2021, її розміру і порушення відповідачем строку її оплати, та, як наслідок, правомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

На суд в межах розгляду вказаної справи не покладений обов`язок визначати наявність підстав для визнання договорів недійсними з огляду на закріплену у статті 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Договори оренди індивідуально визначеного рухомого майна № 6 від 05.03.2021 та № 10 від 30.06.2021, якими обґрунтовано позовні вимоги у даній справі №916/1700/22, є чинними і обов`язки за ними підлягають виконанню, а тому у разі відсутності доказів на спростування презумпції правомірності зазначених договорів (рішення суду про визнання їх недійсними, що наявне на момент розгляду справи), всі права, набуті сторонами правочину за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

З огляду на викладене, відповідачем не зазначено, а із матеріалів справи не вбачається, яким саме чином з`ясування обставин в процесі розгляду справи №915/402/22 унеможливлює розгляд заявлених позовних вимог у даній справі № 916/1700/22.

Сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 915/402/22, апеляційний господарський суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справи № 916/1700/22.

Наявні у справі №916/1700/22 докази, на думку суду апеляційної інстанції, дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до розгляду справи №915/402/22 відсутня, а отже, відсутні підстави для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, розгляд апеляційної скарги здійснювався у розумний строк.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

05.03.2021 між ФОП Кристенком В`ячеславом Володимировичем (орендодавцем) та КП «Обрій-ДКП» (орендарем) укладено договір оренди індивідуально визначеного майна № 6, відповідно до умов якого:

-орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене рухоме майно (далі за текстом «майно»), найменування, характеристика (технічний стан тощо) майна, яке передається в оренду, зазначаються в акті прийняття-передачі індивідуально визначеного рухомого майна, який є невід`ємною частиною договору (пункт 1.1.);

-передача майна в оренду та повернення його орендодавцю здійснюється на підставі акту приймання-передачі (пункт 2.1.);

-орендар розпочинає строкове платне користування майном з 05.03.2021, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (пункт 2.2.);

-договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.06.2021 (пункт 3.1.);

-розмір орендної плати за одне «Майно» складає: 716,67 грн за день та 21500,00 грн за місяць (пункт 4.2.);

-оплата сплачується орендарем в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця (пункт 4.1.);

-орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим (пункт 4.3.);

-обов`язком орендаря є своєчасне здійснення орендних платежів (підпункт 5.1.2. пункту 5.1.).

На виконання умов договору № 6 між позивачем та відповідачем були складені та підписані наступні первинні документи (в копіях):

1)акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 3 від 31.03.2021 (назва послуги оренда автомобіля КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , у березні 2021 р., на суму 21500,00 грн);

2)акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 4 від 30.04.2021 (назва послуги оренда автомобіля КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , у квітні 2021 р., на суму 21500,00 грн);

3)акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 5 від 31.05.2021 (назва послуги оренда автомобіля КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , у травні 2021 р., на суму 21500,00 грн);

4)акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 3 від 30.06.2021 (назва послуги оренда автомобіля КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , у червні 2021 р., на суму 21500,00 грн).

30.06.2021 між ФОП Кристенком В`ячеславом Володимировичем (орендодавцем) та КП «Обрій-ДКП» (орендарем) укладено договір оренди індивідуально визначеного майна № 10, відповідно до умов якого:

-орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене рухоме майно (далі за текстом «майно»), найменування, характеристика (технічний стан тощо) майна, яке передається в оренду, зазначаються в акті прийняття-передачі індивідуально визначеного рухомого майна, який є невід`ємною частиною договору (пункт 1.1.);

-передача майна в оренду та повернення його орендодавцю здійснюється на підставі акту приймання-передачі (пункт 2.1.);

-орендар розпочинає строкове платне користування майном з 01.07.2021, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (пункт 2.2.);

-договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2021 (пункт 3.1.);

-розмір орендної плати за одне «Майно» складає: 716,67 грн за день та 21500,00 грн за місяць (пункт 4.2.);

-оплата сплачується орендарем в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця (пункт 4.1.);

-орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим (пункт 4.3.);

-обов`язком орендаря є своєчасне здійснення орендних платежів (підпункт 5.1.2. пункту 5.1.).

На виконання умов договору № 10 між позивачем та відповідачем були складені та підписані наступні первинні документи:

1)акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 7 від 31.07.2021 (назва послуги оренда автомобіля КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , у липні 2021 р., на суму 21500,00 грн);

2)акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 8 від 31.08.2021 (назва послуги оренда автомобіля КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , у серпні 2021 р., на суму 21500,00 грн);

3)акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 9 від 30.09.2021 (назва послуги оренда автомобіля КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , у вересні 2021 р., на суму 21500,00 грн);

4)акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 10 від 30.10.2021 (назва послуги оренда автомобіля КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , за 22 дні жовтня 2021 р., на суму 15766,74грн);

5)акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 11 від 30.11.2021 (назва послуги оренда автомобіля КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , за 18 днів листопада 2021 р., на суму 12900,06 грн);

6)акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 12 від 30.11.2021 (назва послуги оренда автомобіля КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , за 3 дні листопада 2021 р., на суму 2150,01грн).

Посилаючись на наявну заборгованість відповідача з орендної плати за укладеними між сторонами договами оренди, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом пункту 3 частини першої статті 3 (свобода договору як засада цивільного законодавства), пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 509, частини першої статті 627 Цивільного кодексу України укладення договору із погодженням сторонами його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та становлять зміст договору, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526, частина перша статті 628, стаття 629 Цивільного кодексу України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за договорами № 6 від 05.03.2021 та № 10 від 30.06.2021 між сторонами виникли орендні правовідносини.

Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями глави 58 «Найм (оренда)» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України та статей 283- 291 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Аналогічні положення містяться у частині першій статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У частині першій статті 284 Господарського кодексу України законодавець як істотні умови договору оренди визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Частиною першою статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до частини першої статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно із частиною третьою статті 285 Господарського процесуального кодексу України орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

За змістом наведених норм договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі своєчасною сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору.

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (частина перша статті 761 Цивільного кодексу України).

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правовий зміст статей 204, 215 Цивільного кодексу України передбачає два шляхи спростування презумпції правомірності правочину:

-визнання неправомірності, а отже, і недійсності правочину прямим приписом закону (у цьому випадку правочин є недійсним вже тому, що визначений як такий у законі, і спеціальне визнання його недійсним у судовому порядку не потребується (нікчемний правочин);

-визнання неправомірності, а отже, і недійсності правочину судом (у цьому випадку недійсність правочину прямо не встановлена законом, проте його правомірність може бути оспорена однією зі сторін або іншою заінтересованою особою).

Укладені між сторонами договори оренди № 6 від 05.03.2021 та № 10 від 30.06.2021 не є нікчемним у розумінні спростування презумпції його правомірності. Відсутнє також і судове рішення, яке набрало законної сили, щодо визнання цих договів недійсними.

При цьому позивачем доведено виконання своїх зобов`язань орендодавця за вищевказаними договорами шляхом передання майна в оренду, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання робіт (надання послуг).

Приписами частин першої та другої статті 86 Господарського процесуального кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи презумпцію правомірності правочину, а також те, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсними договорів оренди № 6 від 05.03.2021 та № 10 від 30.06.2021, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що такі договори є дійсними та зобов`язання за ними підлягають виконанню сторонами.

При цьому, з огляду на приписи статті 76 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає належність доказів та предмет доказування, наявність у позивача титулу власника не входить до предмета доказування у даній справі, та, крім того, на суд в межах розгляду вказаної справи не покладений обов`язок визначати наявність підстав для визнання договорів оренди № 6 від 05.03.2021 та № 10 від 30.06.2021 недійсними.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку .

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

30.11.2021 між позивачем та відповідачем був складений та підписаний акт звірки взаємних розрахунків за період з січня 2021 року по листопад 2021 року. Так, згідно з даним актом станом на 30.11.2021 заборгованість відповідача перед позивачем складає 95316,81 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем коштів за користування орендованим майном, а тому у спірних правовідносинах відповідачем порушено умови договорів оренди № 6 від 05.03.2021 та № 10 від 30.06.2021 і положення вищенаведеного законодавства в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з позивачем.

Невиконання грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором є його порушення у розумінні статті 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

За таких обставин, судом першої інстанції обґрунтовано та правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 95 316,81 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Отже, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також відсотків річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Як вбачається з позовної заяви, позивач за прострочення виконання основного зобов`язання нарахував відповідачу 2440,05 грн інфляційних втрат та 1348,52 грн 3% річних.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції встановив, що вони є правильними та обґрунтованими, у зв`язку з чим позов у цій частині задовольнив у повному обсязі.

Оскільки жодних доводів стосовно неправильності проведеного судом першої інстанції розрахунків 3% річних та інфляційних втрат апеляційна скарга не містить, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги при апеляційному перегляді справи, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду в апеляційному порядку оскаржуване рішення в частині правильності розрахунків 3% річних та інфляційних втрат за спірними договорами оренди не переглядається.

Висновки суду апеляційної інстанції

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Одеської області про задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Обрій - ДКП» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2022 у справі №916/1700/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран