ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.02.2023 Справа № 914/544/23

Суддя Цікало А. І., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

ВСТАНОВИВ:

13.02.2023 р. на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 590 від ОСОБА_1 надійшла заява про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність.

Ухвалою суду від 16.02.2023 р. заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність залишено без руху; встановлено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а саме: надати суду докази авансування на депозитний рахунок Господарського суду Львівської області винагороди арбітражного керуючого у встановленому законом розмірі.

20.02.2023 р. до суду за вх. № 4273/23 від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

У вказаній заяві про усунення недоліків викладені пояснення щодо авансування грошової винагороди керуючому реструктуризацією. Зокрема зазначено, що ОСОБА_1 уклала відповідний договір про надання послуг арбітражного керуючого, у якому визначено умови щодо розміру його винагороди, а також порядок виконання ОСОБА_1 зобов`язання щодо виплати такої винагороди. До заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність долучено документи, а також згоду арбітражного керуючого на участь у справі за таких умов. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що законодавець, встановивши безальтернативну норму щодо обов`язку авансувати на депозитний рахунок господарського суду винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реструктуризацією, фактично обмежив її право на доступ до суду. Також посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 19.11.2020 р. у справі № 910/726/20 та просить суд врахувати наявну судову практику.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства, до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Кодексом України з питань банкрутства чи іншим нормативно-правовим актом не передбачено можливості розстрочення, відстрочення чи звільнення ініціатора провадження у справі про неплатоспроможність від авансування винагороди арбітражному керуючому.

У постанові Верховного Суду від 19.11.2020 р. у справі № 910/726/20 зазначено, що законодавцем обрано спосіб врегулювання неплатоспроможності фізичної особи виключно за заявою боржника. При цьому, Законом України «Про судовий збір» не передбачено сплати судового збору за подання заяви фізичною особою про порушення справи про банкрутство. Зазначене обґрунтовує виконання державою свого позитивного обов`язку забезпечення доступу неплатоспроможних фізичних осіб до правосуддя у справах про банкрутство у спосіб не встановлення для таких фізичних осіб ставок судового збору за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Разом з тим, законодавцем не передбачено жодних альтернативних можливостей авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цією особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям на оплату праці відповідно до частин другої, шостої статті 43 Конституції України.

Верховний Суд звертає увагу, що Кодекс України з процедур банкрутства та інші норми законодавства не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, як не передбачають можливості відстрочення чи розстрочення заявнику в авансуванні такої винагороди.

В ухвалі Господарського суду Львівської області від 16.02.2023 р. у справі № 914/544/23 зазначено про те, що судом не приймається договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 12.01.2023 р., як належний доказ врегулювання між заявником та арбітражним керуючим питання щодо оплати винагороди керуючого реструктуризацією, яка підлягає авансуванню заявником, оскільки такий договір суперечить Кодексу України з процедур банкрутства та суд дійшов висновку, що заявнику необхідно здійснити доплату авансування винагороди арбітражному керуючому за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією за три місяці у розмірі 36234,00 грн. Крім того, суд зазначав про те, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не додано доказів можливості заявника сплачувати щомісячні платежі за договором про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого у розмірі 4026,00 грн., оскільки в доданому до заяви проекті плану реструктуризації боргів зазначено, що у боржника відсутні доходи, а різниця між доходами та витратами боржника в місяць (без урахування платежів з оплати послуг арбітражного керуючого) становить «-» 2684 грн. Також суд зазначив про відсутність підпису ОСОБА_1 на договорі про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 12.01.2023 р., доданому до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Твердження заявника про те, що договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 12.01.2023 р. є альтернативним способом виконання обов`язку здійснення авансування винагороди арбітражного керуючого суд не приймає, оскільки умови такого договору суперечать нормам Кодексу України з процедур банкрутства, а також висновкам Верховного суду України з даного питання.

У постанові Верховного Суду від 19.11.2020 р. у справі № 910/726/20 зазначено, що боржник не позбавлений можливості укласти угоду з арбітражним керуючим, який погодиться на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника виконувати повноваження керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство цієї особи та відповідного звернення обох осіб (боржника та арбітражного керуючого) до суду про призначення його керуючим реструктуризацією у справу про банкрутство фізичної особи, яке подається разом із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Проте, до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додано договір, умови якого передбачають розстрочення оплати послуг арбітражного керуючого, а не відстрочення оплати послуг до реалізації майна боржника.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі «Пелевін проти України» та від 30.05.2013 р. у справі «Наталія Михайленко проти України», право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Тобто, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму.

Згідно з ч. 3 та ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Отже, ОСОБА_1 не виконано вимоги ухвали суду від 16.02.2023 р., не усунуто недоліки заяви в частині надання доказів авансування грошової винагороди керуючого реструктуризацією у встановлений судом строк, відтак, заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність вважається неподаною і підлягає поверненню заявнику.

Згідно з ч. 3 ст. 38 Кодексу України з процедур банкрутства, повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 30, 38, 113, 116 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 3, 164, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 вважати неподаною та повернути заявнику з доданими до неї документами.

Додаток: заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

від 10.02.2023 р. та додані до неї документи.

Ухвала набрала законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-сторінка на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/fair/sud5015.

Суддя Цікало А.І.