ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2023 Справа №914/813/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Морозюка А.Я.,

за участю секретаря Кучинської О.Д.

розглянувши матеріали справи за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз, м. Львів

про: стягнення 75 217 665 грн. 08 коп. 3% річних та інфляційних втрат

за участю представників:

від позивача: Овчарук О.О. адвокат

від відповідача: Мороз І.І. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

Історія розгляду справи.

Позов заявлено Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз про стягнення 75 217 665 грн. 08 коп., з яких 58 375 353 грн. 49 коп. інфляційних втрат та 16 842 311 грн. 59 коп. 3% річних.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №13-259-ВТВ від 04.01.2013 в частині встановлених договором строків оплати переданого відповідачу протягом січня 2013 року по грудень 2015 року природного газу, його заборгованість станом на час звернення до суду з даним позовом становить 348 494 542,60 грн. За порушення строків оплати газу на підставі ст. 625 ЦК України позивач заявив до стягнення 58 375 353,49 грн. інфляційних втрат за період з липня 2017 року по січень 2019 року та 16 842 311,59 грн. 3% річних за період з 02.08.2017 року по 12.03.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.04.2019 року (суддя Пазичев В.М.) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Підготовче засідання відкладалося з підстав викладених у відповідних ухвалах суду. Ухвалою суду від 04.07.2019 р. продовжено строк розгляду справи у порядку підготовчого провадження на 30 днів; продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання відкладено.

Ухвалою суду від 10.07.2019 р. (суддя Пазичев В.М.) клопотання відповідача від 10.05.2019 р. за вх. №18908/19 про зупинення провадження у справі задоволено. Провадження у справі № 914/813/19 за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань у сумі 75 217 665 грн. 08 коп. зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №914/1974/17, що знаходиться у провадженні Господарського суду Львівської області.

Згідно супровідного листа Господарського суду Львівської області від 06.08.2019 р. №914/813/19/1/19 у зв`язку з поданням АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.07.2019 р., матеріали справи №914/813/19 надіслано до Західного апеляційного господарського суду.

За розпорядженням керівника апарату Господарського суду Львівської області від 20.09.2019 р. №474, у зв`язку із досягненням суддею Пазичевим В.М. шістдесяти п`яти років та припиненням повноважень судді, з метою необхідності визначення судді для розгляду справи, призначено повторний автоматизований розподіл справи №914/813/19. Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №914/813/19 розподілено судді Морозюку А.Я. (станом на дату розподілу провадження у справі зупинено, згідно ухвали від 10.07.2019 р., яку оскаржено в апеляційну інстанцію).

На адресу суду повернулися матеріали справи №914/813/19 разом з постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 р., якою ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.07.2019 у справі №914/813/19 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №914/1974/17, залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою суду від 12.09.2022 прийнято справу №914/813/19 до розгляду, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження; провадження у справі №914/813/19 поновлено; підготовче засідання призначено на 11.10.2022; встановлено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

11.10.2022 відповідач подав на адресу суду заяву від 10.10.2022 №79001-Ск-17471-1022 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області.

Також 11.10.2022 відповідач подав на адресу суду клопотання від 06.10.2022 №79001-Ск-17398-1022 про закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.10.2022 змінено найменування відповідача з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз на Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Львівгаз; підготовче засідання відкладено на 01.11.2022 р.

20.10.2022 від позивача на адресу суду надійшло заперечення від 20.10.2022 №39/10-1725-22 на клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

21.10.2022 від позивача на адресу суд надійшло заперечення від 20.10.2022 №39/10-1728-22 на клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення.

Ухвалою суду від 01.11.2022 (з врахуванням ухвали суду від 23.11.2022) продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; підготовче засідання відкладено на 29.11.2022; у задоволенні заяви відповідача про залучення до справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору б/н від 01.04.2020 - відмовлено.

29.11.2022 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання від 28.11.2022 №79001-Ск-21213-1122 про застосування ч. 2 ст. 2 Закону України №2479-ІХ від 29.07.2022 "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", який набрав чинності 19.08.2022 (подібне за змістом клопотання від відповідача сформовано в системі "Електронний суд" 28.11.2022).

Підготовче засідання, призначене на 29.11.2022 р. не відбулося, у зв`язку із відключенням ПрАТ «Львівобленерго» о 15:02 год. будівлі Господарського суду Львівської області від електричної енергії (акт Господарського суду Львівської області від 30.11.2022 р. додається). Відтак, ухвалою суду від 30.11.2022 р. підготовче засідання призначено на 20.12.2022 р.

Ухвалою суду від 20.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 24.01.2023 р.

06.01.2023 р. позивач надіслав на електронну адресу суду заперечення на клопотання відповідача про застосування ч. 2 статті 2 Закону України №2479-ІХ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування".

Ухвалою суду від 24.01.2023 р. розгляд справи по суті відкладено на 14.02.2023 р.

Судове засідання 14.02.2023 р., за клопотанням представника позивача (АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) проведено в режимі відеоконференції, участь в якому представник позивача здійснював поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку EаsyCon.

В судовому засіданні 14.02.2023 р. представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задоволити. Заперечив щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області, вважає її передчасною. Також просив суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі. Висловив також свої заперечення щодо клопотання відповідача про застосування ч. 2 статті 2 Закону України №2479-ІХ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування".

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила. Підтримала раніше подані заяви/клопотання про відстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області та про закриття провадження у справі. Просила суд застосувати ч. 2 статті 2 Закону України №2479-ІХ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування".

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши, що обом сторонам у справі були створені необхідні можливості для подання доказів та пояснень на підтвердження своїх вимог та заперечень, дійшов висновку про прийняття рішення у справі.

Позиція позивача.

Позивач стверджує, що на виконання умов Договору №13-259-ВТВ купівлі-продажу природного газу від 04.01.13 р. він передав відповідачу у період з січня 2013 по грудень 2015 року природний газ на загальну суму 1 179 229 830 грн. 39 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (том 1, а.с. 42-76).

Відповідач здійснював несвоєчасно оплату за переданий йому природний газ. Крім цього, відповідач у строки, встановлені п. 6.1. Договору, взагалі не оплатив поставлений йому позивачем природний газ на суму 348 494 542 грн. 60 коп.

З урахуванням суми та строків прострочення оплати відповідачем отриманого природного газу, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 58 375 353 грн. 49 коп. та 3% річних у розмірі 16 842 311 грн. 59 коп. на підставі статті 625 ЦК України.

Позиція відповідача.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. У поданому до зупинення провадження у справі відзиві, позиція відповідача полягала в тому, що природний газ за Договором, згідно з п. 1.2. цього Договору, поставлявся відповідачу виключно для виробничо-технологічних витрат. Ці витрати можуть бути покриті відповідачем лише за рахунок тарифу на розподіл газу. Можливість відповідача розраховуватись з позивачем за природний газ для виробничо-технологічних витрат прямо залежить від затвердженого граничного допустимого розміру виробничо-технологічних витрат та розміру відповідної складової у тарифі на розподіл природного газу.

Відповідач вважає, що загальний обсяг не включеного до тарифу природного газу на виробничо-технологічні витрати у 2014 р. становив 3,721 млн. куб. м, або 40 830 грн. 70 коп., у 2015 р. у затверджених тарифах також не було передбачено витрат на погашення фактично отриманого у 2014 році зазначеного обсягу природного газу, цей обсяг залишився без компенсації в тарифі. Такі дії третіх осіб призвели до часткової неможливості оплати відповідачем того обсягу газу, який не було враховано при встановленні тарифів на розподіл природного газу за період 2014-2015 років, а саме в розмірі 37, 258 млн. куб. м. газу на загальну суму 372 539 160 грн. 00 коп.

Дії третіх осіб щодо не включення до тарифу на розподіл природного газу вартості природного газу, використаного відповідачем на виробничо-технологічні витрати, відповідач вважає форс-мажорними обставинами за Договором №13-259-ВТВ на купівлю-продаж природного газу. Вказану обставину відповідач підтверджує Сертифікатом №5849 про форс-мажорні обставини від 17.02.2016 р. (том 2, а.с. 30-31).

Згодом відповідач повідомив суду, що за час зупинення провадження у справі відбулись зміни в правовому регулюванні відносин на ринку природного газу, а саме, 29.08.2021 р. набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» №1639-ІХ, згідно положень якого, врегулюванню на умовах цього Закону, підлягає, зокрема: заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", не сплачена станом на розрахункову дату. Розрахунковою датою даним Законом визначено 31.12.2020 р., та імперативно передбачено, що заборгованість яка не сплачена станом на вказану дату, врегульовується між суб`єктами ринку природного газу виключно на умовах даного Закону, а саме шляхом взаєморозрахунку за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Також, посилаючись на ст. 6 цього ж Закону, відповідач зазначає, що має законодавчо передбачене право на списання 3% річних та інфляційних втрат, які є предметом даного спору.

29.11.2022 р. відповідач повідомив суд про включення його до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованість суб`єктів ринку природного газу (Постанова НКРЕКП від 01.11.2022 №1375 додається).

Приймаючи рішення у даній справі, суд встановив наступні обставини та виходив з наступних мотивів.

04.01.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (згодом Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України») та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (тепер - Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи «Львівгаз») укладено Договір №13-259-ВТВ купівлі-продажу природного газу. На виконання умов вказаного Договору, позивач передав відповідачу у період з січня 2013 по грудень 2015 року природний газ на загальну суму 1 179 229 830 грн. 39 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (том 1, а.с. 42-76).

Проте, відповідач не здійснював своєчасно оплату за переданий йому природний газ. За порушення строків оплати газу на підставі ст. 625 ЦК України позивач заявив до стягнення 58 375 353 грн. 49 коп. інфляційних втрат за період з липня 2017 року по січень 2019 року та 16 842 311 грн. 59 коп. 3% річних за період з 02.08.2017 року по 12.03.2019 року.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву зазначив, що внаслідок дії/бездіяльності третіх осіб щодо не включення до тарифу на розподіл природного газу вартості природного газу, використаного відповідачем на виробничо-технологічні витрати, відповідач вважає форс-мажорними обставинами за Договором №13-259-ВТВ на купівлю-продаж природного газу. Вказану обставину відповідач підтверджує Сертифікатом №5849 про форс-мажорні обставини від 17.02.2016 р. (том 2, а.с. 30-31).

З даного приводу суд, врахувавши відповідь на відзив позивача, яка надійшла до суду 10.06.2019 р., зазначає, що ст. 617 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно ст. 617 ЦК України та 218 ГК України, особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Таким чином, непереборна сила (форс-мажорні обставини) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності, однак встановлені Торгово-промисловою палатою у Сертифікаті №5838 від 16.02.2016 р. обставини, а саме дії/бездіяльність третіх осіб, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем своїх зобов`язань, визначених пунктом 6.1 Договору, не мають ознак надзвичайності та невідворотності.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, в частині того, що зазначені Торгово-промисловою палатою у Сертифікаті №5838 від 16.02.2016 р. обставини не є підставою для звільнення відповідача як від виконання основного зобов`язання щодо оплати природного газу, так і від відповідальності за його невиконання, а відповідач не довів неможливості виконання грошового зобов`язання перед позивачем.

Наведена позиція відповідає висновкам Верховного суду України та Верховного суду у вирішенні аналогічних спорів та викладена у постановах від 11.10.2017 р. у справі №911/1173/16 та 14.02.2018 р. у справі №926/2343/16.

Щодо клопотання відповідача від 06.10.2022 №79001-Ск-17398-1022 про закриття провадження у справі.

11.10.2022 р. від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке вмотивоване тим, що за час зупинення провадження у справі відбулись зміни в правовому регулюванні відносин на ринку природного газу. А саме, як стверджує відповідач, заборгованість, яка є предметом спору, підлягає врегулюванню в порядку, передбаченому Законом України від 14.07.2021 р. №1639-ІХ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» (надалі Закон №1639-ІХ). Закон №1639-ІХ (а саме, ст. 4, 5, 6) передбачає, що заборгованість за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з НАК "Нафтогаз України" погашається наступним чином: за рахунок видатків державного бюджету (ст. 4 Закону №1639-ІХ); залишок не погашений з державного бюджету підлягає реструктуризації на умовах, визначених цим Законом (ст. 5 Закону №1639-ІХ); неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підлягають списанню (ст. 6 Закону №1639-ІХ).

29.07.2022 року прийнято Закон України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання протягом дії воєнного стану та подальшого відновлення» № 2479-IX. Даним законом внесено зміни в ст. 6 ЗУ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» та викладено її в наступній редакції: «На заборгованість за договорами купівлі- продажу/постачання природного газу, укладеними з НАК "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до статті 4 цього Закону, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також на заборгованість, реструктуризовану відповідно до статті 5 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Відтак, враховуючи усе вищенаведене, відповідач просить провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю предмету спору, так як врегулювання заборгованості відбудеться відповідно до Закону №1639-ІХ.

20.10.2022 позивач подав на електронну адресу суду заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі. В яких позивач зазначає, що посилання АТ «Львівгаз» на положення Закону №1639-IX є безпідставними огляду на наступне. Положеннями ст. 2 Закону визначено, що дія цього Закону №1639-IX поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру. Відповідач підтверджує що він не включений до Реєстру (станом на дату подання відповідної заяви) в порядку визначеному Законом №1639-IX. За таких обставин, вимоги відповідача застосувати положення Закону до правовідносин учасників Договору є передчасними. Положеннями абз. 2 ч. 2 ст. 4 Закону №1639-IX встановлено, що обсяги заборгованості з різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються операторами газорозподільних мереж, та тарифами на розподіл природного газу затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відтак, сума заборгованості відповідача, що підлягає регулюванню в порядку ст. 4 Закону має бути затверджена у встановленому Законом порядку НКРЕКП, а не вся заборгованість, яку відповідач визначив самостійно, чи підтвердив суд у спорі про стягнення боргу за Договором.

Також позивач звернув увагу, що питання стягнення з відповідача на користь позивача як суми основного боргу, так і подібних нарахувань (але за інший період) вже вирішено в межах розгляду справи №914/1974/17. Так, постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 04.02.2020 у справі №914/1974/17 викладено в наступній редакції: « 2. Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 348 494 542,60 грн основного боргу, 69 349 454,20 грн пені, 15 998 052,04 грн 3% річних, 70 444 987,48 грн інфляційних втрат, 238 901,38 грн судового збору».

Окрім того, позивач звертає увагу, що припинення зобов`язань з оплати пені, інфляційних та 3% річних в силу самого Закону №1639-IX не передбачено. Отже, з урахуванням того, що АТ «Львівгаз» не включено до Реєстру позивач вважає, що відсутні підстави для застосування положень Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14 липня 2021 року №1639-IX до спірних правовідносин в межах даної справи.

Дослідивши зазначене у клопотанні відповідача про закриття провадження у справі та запереченнях позивача, суд зазначає наступне.

29.08.2021 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 р. №1639-IX, відповідно до положень якого (ст. 1), заборгованість (грошові зобов`язання) суб`єктів ринку природного газу, що підлягає (підлягають) врегулюванню відповідно до цього Закону, а саме(зокрема): заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", не сплачена станом на розрахункову дату.

Відповідно до ст. 3 цього ж закону, для участі у процедурі врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Станом на дату подання заяви про закриття провадження у справі відповідач не був включений до Реєстру, про що ним зазначалось у заяві, та на що звертав увагу суду позивач у поданих запереченнях. Проте, 29.11.2022 р. відповідач долучив до матеріалів справи Постанову НКРЕКП від 01.11.2022 р. №1375 про включення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» () до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1. ст. 4 Закону №1639-IX взаєморозрахунки в цілях погашення заборгованості, визначеної статтею 1 цього Закону, здійснюються за рахунок видатків державного бюджету для врегулювання: різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються операторами газорозподільних систем, та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, станом на розрахункову дату - в цілях погашення заборгованості операторів газорозподільних систем, у тому числі підтвердженої судовими рішеннями та/або реструктуризованої, не сплаченої станом на розрахункову дату.

Таким чином, в порядку ст. 4 Закону №1639-IX підлягає регулюванню не вся заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий по Договору газ, а виключно обсяг заборгованості, яка відповідає встановленим законом критеріям: «заборгованість, яка залишилась непогашеною на розрахункову дату; обсяг такої заборгованість становить різницю між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються операторами газорозподільних систем, та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, станом на розрахункову дату…»

Так, положеннями абз. 2 ч. 2 ст. 4 Закону №1639-IX встановлено, що обсяги заборгованості з різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються операторами газорозподільних мереж, та тарифами на розподіл природного газу затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відтак, сума заборгованості відповідача, що підлягає врегулюванню в порядку ст. 4 Закону має бути затверджена у встановленому законом порядку НКРЕКП, а не вся заборгованість, яку відповідач визначив самостійно, чи підтвердив суд у спорі про стягнення боргу за Договором.

До матеріалів справи не додано доказів затвердження вказаної суми заборгованості у встановленому законом порядку НКРЕКП.

Також,відповідно до ст.6 Закону №1639-IX, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підприємств, включених до Реєстру, за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури врегулювання заборгованості та не сплачені станом на дату включення до Реєстру, підлягають списанню:

- за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

- за умови повного виконання належним чином підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Докази погашення основної заборгованості до 31.12.2022 у матеріалах справи відсутні. Крім того, відповідачем у судовому засіданні факт того, що основна заборгованість до 31.12.2022 не була погашена, не заперечувався.

Також у матеріалах справи відсутні докази укладення між позивачем та відповідачем договору про реструктуризацію основної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі, оскільки підстави для такого відсутні.

Щодо заяви відповідача від 10.10.2022 р. №79001-Ск-17471-1022 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області.

11.10.2022 р. відповідач подав до суду заяву про відстрочення виконання судового рішення, в якій просить суд, у випадку прийняття рішення про стягнення з АТ «Львівгаз» коштів, відстрочити його виконання терміном на 1 рік, до 10 жовтня 2023 року включно. Відстрочка виконання рішення на один рік, як стверджує відповідач, жодним чином не порушує право позивача, тому що Закон №1639-IX передбачає списання такого боргу. Навпаки, надасть можливість сторонам виконати вимоги Закону №1639-IX і погасити заборгованість за процедурами, передбаченими в ньому. Окрім цього, АТ « Львівгаз» як єдиний Оператор ГРМ на території Львівської області забезпечує безпечну експлуатацію близько 25 тисяч км газорозподільних мереж, безпечне та безперебійне транспортування природного газу всім споживачам регіону, у т.ч. 856 153 побутовим та 10 082 непобутовим. У поточному році аварійно-диспетчерською службою Товариства ліквідовано витоків природного газу, усунуто аварійних ситуацій у понад 17,7 тис. абонентів. Тільки у зимовий період таких випадків стається більше 2 тисяч щомісячно. Очевидним є те, що виконання Оператором ГРМ покладених на нього функцій потребує щоденного фінансування. З огляду на викладене, враховуючи специфічний вид діяльності АТ «Львівгаз», необхідність врахування інтересів територіальної громади, фізичних та юридичних осіб споживачів відповідача, недопущення негативних наслідків внаслідок зупинки діяльності підприємства боржника у зимовий період, відповідач вважає, що наявні обставини для відстрочки виконання рішення суду.

21.10.2022 позивач на електронну адресу суду подав заперечення на заяву відповідача про відстрочення виконання рішення. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Станом на дату подання заяви, дана справа не розглянута та перебуває лише на стадії підготовчого засідання, отже така заява АТ «Львівгаз» є передчасною. Підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Відповідачем фактично не доведено належними та допустимими доказами наявність тих виключних обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду: відсутності коштів на рахунках; відсутності майна, на яке можливо звернути стягнення; наявності реальної загрози банкрутства, тощо. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання. Враховуючи викладене, позивач просить відмовити у задоволенні заяви відповідача від про відстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Пунктом 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.12 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 26.06.2013 № 5-пр/2013 у справі №1-7/2013, підставою для застосування розстрочки (відстрочки) виконання судового рішення є наявність об`єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення. До таких обставин належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України», заява № 6962/02).

Отже, враховуючи, що відповідачем фактично не доведено належними та допустимими доказами наявність тих виключних обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача від 10.10.2022 р. №79001-Ск-17471-1022 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області.

Щодо клопотання відповідача від 28.11.2022 №79001-Ск-21213-1122 про застосування ч. 2 ст. 2 Закону України №2479-ІХ «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування».

29.11.2022 відповідач подав на адресу суду клопотання, яким просить долучити до матеріалів справи Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.11.2022 №1375 «Про включення АТ «ЛЬВІВГАЗ» до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу».

Також, відповідач додатково повідомив суд, що Західним апеляційним господарським судом відкрито провадження за заявою АТ «Львівгаз» про перегляд постанови Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 у справі №914/1974/17 за нововиявленими обставинами, до якої судом було зупинено розгляд даної справи №914/813/19.

06.01.2023 від позивача на електронну адресу суду надійшли заперечення на вищевказане клопотання відповідача. В яких, зокрема, зазначено, що сума заборгованості, що підлягає регулюванню в порядку ст. 4 Закону має бути затверджена у встановленому Законом порядку НКРЕКП. Положеннями ст. 6 Закону №1639-IX визначено, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підприємств, включених до Реєстру, за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури врегулювання заборгованості та не сплачені станом на дату включення до Реєстру, підлягають списанню: за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; за умови повного виконання належним чином підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості. Необхідно звернути увагу, що припинення зобов`язань з оплати пені, інфляційних та 3% річних в силу самого Закону не передбачено. На сьогоднішній день вже 2023 рік, отже, з урахуванням ст. 6 Закону №1639-IX для наявності підстав для застосування ч. 2 ст. 2 Закону №2479 відповідач мав погасити основну заборгованість до 31.12.2022. Також між позивачем та відповідачем не укладено договору про реструктуризацію основної заборгованості та відповідно знову така заборгованість не погашена, а відтак заявлені до стягнення нарахування обґрунтовані за підлягають стягненню з відповідача.

Суд, дослідивши вказану заяву відповідача та заперечення позивача, дійшов висновку заяву відповідача про застосування ч. 2 ст. 2 Закону №2479-ІХ залишити без задоволення, з огляду на таке.

Як вже зазначалось судом, та на що звертає увагу позивач у своїх запереченнях, сума заборгованості відповідача, що підлягає врегулюванню в порядку ст. 4 Закону №1639-IX має бути затверджена у встановленому Законом порядку НКРЕКП. В матеріалах справи докази, що підтверджували б таке затвердження суми заборгованості, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1639-IX, реструктуризації на умовах, визначених цим Законом, підлягає заборгованість постачальників природного газу, у тому числі реструктуризована, та операторів газорозподільних систем понад обсяги, врегульовані із застосуванням механізмів, визначених статтею 4 цього Закону за природний газ, переданий НАК "Нафтогаз України" операторам газорозподільних систем за договорами купівлі- продажу природного газу для виробничо-технологічних потреб станом на розрахункову дату, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Положеннями ст. 6 Закону Закону №1639-IX визначено, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підприємств, включених до Реєстру, за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури врегулювання заборгованості та не сплачені станом на дату включення до Реєстру, підлягають списанню:

- за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

- за умови повного виконання належним чином підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

З урахуванням ст. 6 Закону №1639-IX для наявності підстав для застосування ч. 2 ст. 2 Закону №2479 відповідач мав погасити основну заборгованість до 31.12.2022. Докази погашення основної заборгованості до 31.12.2022 у матеріалах справи відсутні. Крім того, відповідачем у судовому засіданні факт того, що основна заборгованість до 31.12.2022 не була погашена, не заперечувався.

Також у матеріалах справи відсутні докази укладення між позивачем та відповідачем договору про реструктуризацію основної заборгованості, як це передбачає ст. 6 Закону №1639-IX.

Відтак, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні заяви відповідача про застосування ч. 2 ст. 2 Закону №2479-ІХ.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже неодноразово зазначалось, 29.08.2021 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» №1639-IX.

Відповідно до ст. 3 цього закону, для участі у процедурі врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1. ст. 4 Закону №1639-IX, взаєморозрахунки в цілях погашення заборгованості, визначеної статтею 1 цього Закону, здійснюються за рахунок видатків державного бюджету для врегулювання: різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються операторами газорозподільних систем, та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, станом на розрахункову дату - в цілях погашення заборгованості операторів газорозподільних систем, у тому числі підтвердженої судовими рішеннями та/або реструктуризованої, не сплаченої станом на розрахункову дату.

Таким чином, в порядку ст. 4 Закону №1639-IX підлягає врегулюванню не вся заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий по Договору газ, а виключно обсяг заборгованості, яка відповідає встановленим законом критеріям: «заборгованість, яка залишилась непогашеною на розрахункову дату; обсяг такої заборгованість становить різницю між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються операторами газорозподільних систем, та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, станом на розрахункову дату…»

Так, положеннями абз. 2 ч. 2 ст. 4 Закону №1639-IX встановлено, що обсяги заборгованості з різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються операторами газорозподільних мереж, та тарифами на розподіл природного газу затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відтак, сума заборгованості відповідача, що підлягає врегулюванню в порядку ст. 4 Закону має бути затверджена у встановленому законом порядку НКРЕКП.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1639-IX реструктуризації на умовах, визначених цим Законом, підлягає заборгованість постачальників природного газу, у тому числі реструктуризована, та операторів газорозподільних систем понад обсяги, врегульовані із застосуванням механізмів, визначених статтею 4 цього Закону за природний газ, переданий НАК "Нафтогаз України" операторам газорозподільних систем за договорами купівлі- продажу природного газу для виробничо-технологічних потреб станом на розрахункову дату, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Положеннями ст. 6 Закону №1639-IX визначено, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підприємств, включених до Реєстру, за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури врегулювання заборгованості та не сплачені станом на дату включення до Реєстру, підлягають списанню:

- за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

- за умови повного виконання належним чином підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Отже, умови, передбачені Законом №1639-IX, відповідачем не виконані. А саме, сума заборгованості, яка підлягала б врегулюванню в порядку ст. 4 Закону, не затверджена у встановленому законом порядку НКРЕКП, не виконані умови для списання інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість (погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; повне виконання належним чином підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості), суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Окрім того, суд зазначає, що рішенням Господарського суду Львівської області від 04.02.2020 у справі №914/1974/17 позов задоволено частково; присуджено до стягнення з Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 348 494 542 грн. 60 коп. основного боргу, 44 399 319 грн. 92 коп. пені, 15 998 052 грн. 04 коп. 3% річних, 70 444 987 грн. 48 коп. інфляційних втрат та 227 081 грн. 48 коп. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 у справі №914/1974/17 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз залишено без задоволення; рішення Господарського суду Львівської області від 04.02.2020 у справі №914/1974/17 в частині відмови у стягненні 24 950 134 грн. 28 коп. пені скасовано, в цій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення пені задоволено частково. При прийнятті постанови апеляційний суд погодився з судом першої інстанції, що заперечення відповідача щодо невиконання зобов`язання у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин є безпідставним, а позовні вимоги за договором №13-259-ВТВ купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 є законними та обґрунтованими.

Апеляційний суд також відхилив посилання відповідача на прийняття 29.07.2022 ЗУ «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання протягом дії воєнного стану та подальшого відновлення» та ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (щодо фінансування заходів, спрямованих на врегулювання відносин на ринку природного газу та у сфері постачання під час війни та подальшого відновлення)», та його доводи, що прийняттям цих законів держава підтвердила, що заборгованість за спірним договором виникла не з вини Операторів ГРМ, а повинна бути врегульована відповідно до встановлених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" процедур, вказавши, що статтею 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу. Відтак, оскільки відповідач не включений до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, на нього дія Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" не поширюється.

25.10.2022 АТ Оператор газорозподільчої системи Львівгаз (відповідач) подало до апеляційного суду заяву про перегляд постанови Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 за нововиявленими обставинами. Так, нововиявленими обставинами у даному випадку АТ «Львівгаз» вважає те, що в рамках реалізації ЗУ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» №1639 (далі- ЗУ 1639) АТ НАК «Нафтогаз» отримало з бюджету 22 млрд грн, не будучи включеним до Реєстру підприємств, які беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів природного газу, а тому заявник вважає, що на норми ЗУ №1639 поширюється на правовідносини сторін. Заявник вказує, що про вказані обставини йому стало відомо з фінансової звітності АТ НАК «Нафтогаз». Крім того, заявник вказує, що звітність позивача підтверджує, що заборгованість виникла через державне регулювання ринку природного газу, що в свою чергу підтверджує відсутність вини АТ «Львівгаз» щодо несвоєчасної оплати поставленого газу. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 відмовлено в задоволенні заяви Акціонерного товариства Оператор газорозподільчої системи Львівгаз про перегляд за нововиявленими обставинами постанови від 16.08.2022 у справі №914/1974/17, з тих підстав, що та обставина, що АТ «Львівгаз» включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу згідно з постановою НКРЕКП №1375 від 01.11.2022 теж не може вважатись нововиявленою, оскільки така не існувала на момент розгляду справи ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом.

Відповідно до Постанови Касаційного Господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2019 по справі №922/643/19 факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ.

Постановою Касаційного Господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2019 по справі №910/6356/19 наголошено, що правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17).

Таким чином, усе вищенаведене є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 4 ст. 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до Господарського суду Львівської області позовної заяви, позивачем, згідно платіжного доручення від 16.04.2019 р. №7003648, сплачено 672 350 грн. 00 коп. судового збору.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 672 350 грн. 00 коп.

Докази понесення інших судових витрат у матеріалах справи відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ( п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України).

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись ст. ст. 13, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-241, 327 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз (79039, м. Львів, вул. Золота, буд. 42, ідентифікаційний код в ) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код в ) 58 375 353 грн. 49 коп. інфляційних втрат, 16 842 311 грн. 59 коп. 3% річних.

3. Стягнути з Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз (79039, м. Львів, вул. Золота, буд. 42, ідентифікаційний код в ) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код в ) 672 350 грн. 00 коп. судового збору.

4. Наказ, відповідно до ст. 327 ГПК України, видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 22.02.2023 р.

Суддя Морозюк А.Я.