СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Харків Справа №922/2334/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Слободін М.М.,

за участю секретаря судового засідання Беккер Т.М.,

за участю представників у режимі відеоконференції:

апелянта (Акціонерного товариства «Райффайзен Банк») Хуторянець О.В., довіреність №514/21 від 14.07.2021 року, свідоцтво ВА№1004 від 16.03.2018 року;

кредитора (Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп») Качмар В.О., свідоцтво №3852 від 14.09.2018 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (вх.№112Х/1) та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Комерц» (вх.№61Х/1) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року, винесену за результатом розгляду вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» у справі №922/2334/21

за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія-Близнюки», ,

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року у справі №922/2334/21 (повний текст підписано 28.12.2021 року, суддя Кононова О.В.) задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» (вх.№22258 від 22.09.2021 року) з грошовими вимогами до боржника.

Визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» до боржника у загальному розмірі 25786496,33 грн. з яких: 25786496,33 грн основна сума заборгованості та 4540,00 грн. судовий збір, сплачений за подачу заяви з грошовими вимогами до боржника.

Зобов`язано розпорядника майна включити визнані судом вимоги до реєстру вимог кредиторів у визначеній Кодексом України з процедур банкрутства черговості.

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилося та звернулося до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просило:

- поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року у справі №922/2334/21;

- скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року у справі №922/2334/21 про визнання грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» до боржника у загальному розмірі 25786496,33 грн. з яких: 25786496,33 грн. основна сума заборгованості та 4540,00 грн. судовий збір, сплачений за подачу заяви з грошовими вимогами до боржника;

- постановити нову, якою відхилити повністю вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» до боржника;

Досліджуючи прохальну частину апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк» встановлено, що апелянт надаючи до суду одну апеляційну скаргу фактично оскаржив сім окремих процесуальних документів, а саме шість індивідуальних ухвал щодо грошових вимог кредиторів та одну ухвалу, винесену за результатом попереднього засідання.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року у справі №922/2334/21 (винесену за результатом попереднього засідання) без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.12.2022 року постанову Східного апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» від 07.09.2022 року у справі №922/2334/21 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Так, суд касаційної інстанції вказав, що ні мотивувальна, ні резолютивна частини постанови Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 року у справі №922/2334/21 за результатами розгляду апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк» не містять судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги в частині вимоги банку про скасування шести ухвал Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року у справі №922/2334/21 за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, зокрема, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп».

Тобто, апеляційним судом фактично не було переглянуто в апеляційному порядку шість ухвал Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року у справі №922/2334/21, що постановлені за результатами розгляду грошових вимог кредиторів.

Після надходження матеріалів справи №922/2334/21 до Східного апеляційного господарського суду, здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями.

13.01.2023 року колегією суддів Східного апеляційного господарського суду винесено ухвалу, якою роз`єднано апеляційні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» за скаргою вих.№188/2/30 від 14.01.2022 року. Виділено, зокрема, в окреме самостійне апеляційне провадження вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» за апеляційною скаргою вих.№188/2/30 від 14.01.2022 року щодо скасування ухвали Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року про визнання грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» до боржника у загальному розмірі 25786496,33 грн. з яких: 25786496,33 грн. основна сума заборгованості та 4540,00 грн. судовий збір, сплачений за подачу заяви з грошовими вимогами до боржника і постановлення нової, якою відхилити повністю вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» до боржника. Також ухвалено Відділу документального забезпечення та контролю Східного апеляційного господарського суду здійснити дії по реєстрації окремих самостійних апеляційних проваджень, що було вчинено 13.01.2022 року.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року, винесену за результатом розгляду вимог ТОВ «Агро Маркетинг Груп» у справі №922/2334/21; встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Запропоновано учасникам справи визначитися зі своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду. Повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Офіційна електронна пошта суду: . Доведено до відома учасників справи, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції (особисто чи представників) належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.

ТОВ «Ерідан-Комерц» з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції також не погодилося та звернулося до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просило:

- поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року у справі №922/2334/21;

- скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року у справі №922/2334/21 про результати розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» про грошові вимоги до боржника;

- у визнанні грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» до боржника у загальному розмірі 25786496,33 грн. з яких: 25786496,33 грн. основна сума заборгованості та 4540,00 грн. судовий збір, сплачений за подачу заяви з грошовими вимогами до боржника відмовити;

- вирішити питання розподілу судових витрат.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Комерц» залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року у справі №922/2334/21 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.12.2022 року постанову Східного апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Комерц» від 07.09.2022 року у справі №922/2334/21 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Комерц» на ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року, винесену за результатом розгляду вимог ТОВ «Агро Маркетинг Груп» у справі №922/2334/21; встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Запропоновано учасникам справи визначитися зі своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду. Повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Офіційна електронна пошта суду: . Доведено до відома учасників справи, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції (особисто чи представників) належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (вх.№112Х/1) та апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Комерц» (вх.№61Х/1) подані на одну і ту ж ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року, винесену за результатом розгляду вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» у справі №922/2334/21, колегія суддів дійшла висновку про їх об`єднання в одне апеляційне провадження.

Учасники справи про час та місце судового засідання повідомлялись шляхом направлення на їх поштові адреси та на електронні адреси, що наявні у матеріалах справи (повідомлені учасниками справи шляхом зазначення у документах, які надавались до суду) копій ухвал суду від 17.01.2023 року.

Згідно із Законом України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення (включаючи ухвали суду господарського суду про відкриття провадження у справі) є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання (ст. 2). Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень; суд вносить до Реєстру всі судові рішення, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту (ст. 3). Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ст. 4).

Ухвали суду у даній справі були розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що підтверджується даними вказаного Реєстру, який є відкритим.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції було вчинено всі належні та допустимі заходи направленні на повідомлення учасників справи про час та місце судового засідання.

В обґрунтування апеляційної скарги щодо скасування ухвали про визнання кредиторських вимог ТОВ «Агро Маркетинг Груп», апелянт АТ «Райффайзен Банк» вказує, що суд першої інстанції передчасно визнав кредиторські вимоги, незважаючи на відсутність необхідних документів та не звернув уваги на суттєві обставини.

Так, апелянт зазначає, що:

- в порушення ст.80 Господарського процесуального кодексу України судом першої інстанції прийнято докази, які суд не мав приймати в процесі;

- договір поставки №1 від 17.05.2021 року є фіктивним правочином та укладений з метою створення штучної заборгованості;

- договір поставки №1 від 17.05.2021 року укладений у підозрілий період;

- договір поставки №1 від 17.05.2021 року суперечить вимогам розумності та реальної мети договору;

- договір поставки №1 від 17.05.2021 року укладений за сумнівними обставинами, які необхідно перевірити.

Апелянт вказує, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що у разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог. Натомість, на думку скаржника, суд першої інстанції уваги на стандарти доказування не звернув.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Ерідан-Комерц» є майже ідентичними до доводів апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк». Разом з тим, апелянт вказує, що кредитором не надано судового рішення про стягнення заявленої до визнання заборгованості, що виключає таку ознаку як безспірність таких вимог. Звертає увагу суду на те, що видаткові накладні, які надані кредитором до заяви містять істотні недоліки, зокрема посилання на інший договір і не можуть вважатись належним доказом. Також вказує апелянт про не надання заявником товарно-транспортних накладних у підтвердження поставки товару виконання постачальником договору.

Матеріали справи свідчать, що 10.02.2023 року від ТОВ «Агро Маркетинг Груп» надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк» (вх.№1743 ел.2696), в яких зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу банку без задоволення.

У судовому засіданні 13.02.2023 року представник апелянта (АТ «Райффайзен Банк») підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги і наполягав на її задоволенні. Представник кредитора ТОВ «Агро Маркетинг Груп», проти позиції апелянтів заперечував з підстав викладених у письмових поясненнях та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Представники другого апелянта ТОВ «Ерідан-Комерц», боржника чи арбітражний керуючий у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Як вже зазначалось, суд ухвалами від 17.01.2023 року доводив до відома учасників справи, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції (особисто чи представників) належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд апеляційних скарг у даній справі за відсутності представників другого апелянта (ТОВ «Ерідан-Комерц»), боржника та арбітражного керуючого.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційних скаргах та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників кредиторів, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.08.2021 року відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія-Близнюки, ; визнано розмір вимог ініціюючого кредитора Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», в тому числі й забезпечених заставою майна боржника та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Хандуріна Дмитра Вікторовича та призначено дату проведення попереднього засідання суду.

Офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Софія-Близнюки» здійснено 19.08.2021 року за №67081 на офіційному веб-сайті ВГСУ, в якому встановлений граничний строк подання заяв кредиторів з вимогами до боржника.

Після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про визнання банкрутом надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» (вх.№22258 від 22.09.2021 року (надано до відправлення до поштового відділення 20.09.2021 року) з грошовими вимогами до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія-Близнюки» на загальну суму 25786495,33 грн.

Відповідно до частини першої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Аналіз приписів статті 45 КУзПБ, дає підстави стверджувати, що кредитор, подаючи до господарського суду відповідну заяву з вимогами до боржника, самостійно визначає розмір таких вимог та підтверджує їх відповідними документами, при цьому, до обов`язків суду при розгляді відповідних заяв входить саме перевірка їх обґрунтованості та наявності документів, що підтверджують відповідні вимоги.

На стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (такий висновок неодноразово зазначався у постановах Верховного Суду від 23.04.2019 року у справі №910/21939/15, від 11.07.2019 року у справі №904/2394/18 та інших)

Частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд звертає увагу, що тягар доведення наявності вимог до боржника належними, достатніми та допустимими доказами, відповідно і обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено саме на кредитора.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №916/4644/15, від 23.04.2019 у справі №910/21939/15.

Заявлені у даній справі ТОВ «Агро Маркетинг Груп» до визнання кредиторські вимоги складаються та обґрунтовуються наступним.

17.05.2021 року між ТОВ «Агро Маркетинг Груп» (постачальник) та ТОВ «Софія-Близнюки» (покупець) укладено договір поставки №1, за умовами якого у строки, зумовлені договором, постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця насіння сільськогосподарських культур та/або засоби захисту рослин та/або мінеральні добрива (надалі «товар») на умовах відстрочення кінцевого розрахунку на визначений договором строк, а покупець зобов`язався прийняти товар, сплатити його вартість на умовах, передбачених цим Договором (додаткових угод та специфікацій до нього).

Відповідно до п.2.1 та п.2.2 договору найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна за одиницю та ціна всього товару наведені у специфікаціях до договору, які є невід`ємними його частинами. Ціна товару, що вказана у специфікаціях, визначена на дату укладення договору (підписання специфікації). Вартість договору складається із суми всіх специфікацій, підписаних в рамках цього договору.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами було укладено 11 специфікацій на поставку товару на загальну суму 25786495,33 грн.

Відповідно до специфікацій, строк оплати за поставлений товар встановлено до 31.06.2021 року.

На виконання умов договору, TOB «Агро Маркетинг Груп» поставило, а ТОВ «Софія-Близнюки» отримало товар, що підтверджується підписаними сторонами наступними видатковими накладними: №6 від 17.05.2021 на суму 175444,91 грн, №7 від 17.05.2021 на суму 125332,91 грн., №8 від 17.05.2021 на суму 73126,80 грн, №9 від 17.05.2021 на суму 238472,54 грн, №40 від 18.05.2021 на суму 447228,51 грн, №41 від 18.05.2021 на суму 598782,00 грн, №42 від 18.05.2021 на суму 1 252 708,00 грн, №43 від 19.05.2021 на суму 1421037,56 грн, №44 від 19.05.2021 на суму 1725403,15 грн, №48 від 19.05.2021 на суму 1312206,37 грн, №30 від 20.05.2021 на суму 261185,70 грн, №32 від 20.05.2021 на суму 18681,16 грн, №33 від 20.05.2021 на суму 4560,02 грн, №50 від 20.05.2021 на суму 442783,22 грн, №31 від 21.05.2021 на суму 1779341,71 грн, №34 від 21.05.2021 на суму 2705828,90 грн, №36 від 21.05.2021 на суму 709570,35 грн, №37 від 21.05.2021 на суму 3343112,46 грн, №39 від 24.05.2021 на суму 4289081,29 грн, №45 від 24.05.2021 на суму 1688583,52 грн, №51 від 24.05.2021 на суму 2483841,25 грн, №53 від 28.05.2021 на суму 522460,97 грн, №60 від 28.05.2021 на суму 168722,00 грн.

Перевіркою вказаних видаткових накладних встановлено, що вони складені у відповідності до норм чинного законодавства і містять необхідне посилання на договір.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Укладаючи договір і підписуючи до нього специфікації між сторонами виникли правовідносини поставки, які регулюються нормами ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч. 1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що боржник взяв на себе зобов`язання по договору сплатити за поставлений товар ТОВ «Агро Маркетинг Груп» в строк до 31.06.2021 року.

Натомість матеріали справи не містять доказів і підтвердження виконання боржником свого зобов`язання по сплаті за товар за договором поставки №1 від 17.05.2021 року. Отже у ТОВ «Софія-Близнюки» наявна заборгованість за договором поставки №1 від 17.05.2021 року у розмірі 25786495,33 грн.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З наданих кредитором матеріалів заяви про визнання кредиторських вимог вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» обґрунтовано заявлено кредиторські вимоги до боржника у розмірі 25786495,33 грн., які виникли у зв`язку з невиконанням останнім свого обов`язку за договором поставки №1 від 17.05.2021 року. При цьому, сам боржник згідно його пояснень (заяві про визнання кредиторських вимог) не заперечував проти обставини невиконання ним прийнятого на себе зобов`язання.

Щодо доводів про ймовірну фіктивність відносин за договором поставки №1 від 17.05.2021 року, у зв`язку з відсутністю зареєстрованих податкових накладних, слід вказати наступне.

Відповідно до пункту 201.1., 201.7., 201.10. статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 187.1. статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 14.1.181. статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду. Датою виникнення права на податковий кредит визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

Згідно зі статтею 198 Податкового кодексу України суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання товарів відносяться до податкового кредиту. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже основою податкового обліку є первинні документи по відображенню господарчих операцій.

Підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу (товару).

Сама по собі відсутність документів податкового обліку, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 10.12.2020 року у справі №910/14900/19.

Податкова накладна як доказ повинна оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами у справі, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним (постанова Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №916/922/19).

Тобто, відсутність зареєстрованих податкових накладних не підтверджує відсутність господарської операції за договором поставки №1 від 17.05.2021 року. Так само як і відсутність товарно-транспортної накладної, яка за своїм змістом підтверджує тільки перевезення, не спростовує та не підтверджує беззаперечно господарську операцію. Відповідні документи необхідно досліджувати у сукупності.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у визначенні прав та обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апелянти ставлять під сумнів реальність договору і обставин поставки за ним, стверджує про можливу фіктивність дій сторін кредитора та боржника.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що апелянтами не надано будь-яких доказів у підтвердження наявності підстав сумнівності або недостовірності укладеного між сторонами договору і наявних між ними правовідносин.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував на необхідності застосування під час розгляду справи категорій стандартів доказування - правил, які дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На даний час у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України №132-ІХ від 20.09.2019 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким були, зокрема внесені зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають учасники справи. Тобто, з введенням в дію цього нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №924/233/18).

Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Як вже зазначалось, апелянти не надали доказів у підтвердження наявності підстав сумнівності або недостовірності (фіктивності) укладеного між сторонами договору (з урахуванням специфікацій до нього).

Щодо тверджень апелянтів про укладання договору у «підозрілий» в розумінні ст.42 КУзПБ період, то слід відзначити, що учасники справи про банкрутство не обмежені у своєму праві оскаржити відповідний правочин керуючись приписами ст.42 КУзПБ. З огляду на предмет та підстави дослідження, суд керується призумпцією правомірності правочину, допоки не буде доведено протилежного.

Щодо тверджень, що договір поставки суперечить загальним засадам цивільно-правових зобов`язань і засадам здійснення господарської діяльності; укладений договір є фінансово невигідним для ТОВ «Софія-Близнюки» і вчинений за наявності значного обсягу заборгованості за зобов`язаннями як у покупця так і продавця за ним, то на думку суду апеляційної інстанції це стосується обставин ведення юридичною особою своєї підприємницької діяльності і не призводить у розрізі діючого законодавства до висновків, що вимоги кредитора на цій підставі підлягають відхиленню.

Натомість, кредитором - ТОВ «Агро Маркетинг Груп» з огляду на вірогідність доказування, було надано суду документи на обґрунтування своїх вимог, які були досліджені судом, а їх необхідна сукупність свідчить про обґрунтованість та правомірність висновку суду першої інстанції про визнання кредиторських вимог на загальну суму 25786496,33 грн. Крім того за подання заяви з грошовими вимогами заявником був сплачений судовий збір у розмірі 4540,00 грн. який також підлягає визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг у зв`язку з їх юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційних скарг не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» та апеляційна скарга ТОВ «Ерідан-Комерц» на ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року, винесену за результатом розгляду вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» у справі №922/2334/21 не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала, яка відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, має бути залишена без змін.

Керуючись статтями 13, 73-79, 86, 240, 269, 270, 271, 273, п.1, ч.1 ст.275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (вх.№112Х/1) залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідан-Комерц» (вх.№61Х/1) залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 року, винесену за результатом розгляду вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Маркетинг Груп» у справі №922/2334/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 22.02.2023 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя В.В. Россолов

Суддя М.М. Слободін