ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2023 р. Справа №910/5879/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.,
суддів Галушко Н.А.,
Желіка М.Б.
секретар судового засідання Костерева О.А.
розглянувши апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України від 15.12.2022
на рішення Господарського суду Львівської області від 01.11.2022 (повний текст рішення складено 09.11.22, суддя Козак І.Б)
у справі № 910/5879/22
за позовом Головного центру капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України, м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестбудінвест», м. Перемишляни
за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Адміністрація Державної прикордонної служби України, м. Київ,
про зобов`язання вчинити дії,

за участю представників:
від позивача Качула Р.М., Кучер О.О.
від відповідача Шубка К.П.
від третьої особи Бєляєв В.М.

8 серпня 2022 Головний центр капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестбудінвест», за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Адміністрації Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування своєї позовної заяви позивач покликається на те, що відповідач безпідставно ухиляється від виконання планувально-технологічного завдання на обладнання квартир відповідно до умов договору від 14.02.2007 за №31-07/7 про спільну діяльність у будівництві в частині внутрішніх опоряджувальних робіт в квартирах, відтак, просить зобов`язати відповідача забезпечити належне виконання зобов`язань згідно умов договору щодо виконання у повному обсязі внутрішніх опоряджувальних робіт у житлі (квартирах), які призначені для передачі позивачу (для забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей) відповідно до планувально-технологічного завдання на обладнання квартир та в межах діючих нормативів.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.07.2022 справу №910/5879/22 направлено за підсудністю до Господарського суду Львівської області.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.11.2022 у справі № 910/5879/22 в задоволенні позовних вимог відмовлено, з огляду на те, що умовами договору про спільну діяльність за № 31-07/7 від 14.02.2007 чітко не визначено обов`язку відповідача виконувати чи фінансувати виконання опоряджувальних робіт на обладнання квартир, водночас метою вказаного договору є здійснення будівництва об`єкта та розподіл його між сторонами договору, а позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.
Не погодившись із ухваленим рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01.11.2022 у справі № 910/5879/22, а позовні вимоги Головного центру капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України задоволити в повному обсязі з огляду на таке:
- позивач звертає увагу суду на те, що предметом спірного договору є спільна діяльність сторін з метою досягнення соціального ефекту: будівництво на земельній ділянці об`єкта (багатофункціонального комплексу житлових будинків з об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного та адміністративного призначення, остаточна площа якого визначається згідно з проектно-кошторисною документацією), у тому числі житла для військовослужбовців та членів їх сімей, та подальшого розподілу результатів спільної діяльності відповідно до умов договору;
- пунктом 4.6. договору, сторони погодили і встановили, що для досягнення мети цього договору відповідач приймає повноваження на виконання функцій забудовника по об`єкту, зокрема: складання планово-технологічного завдання, завдання на проектування та проектної документації. Тоді як, до повноважень позивача, відповідно до п. 4.5. договору відноситься затвердження планово-технологічного завдання, завдання на проектування та проектної документації. Разом з тим, планово-технологічне завдання не було складено відповідачем, а тому позивач вважає, що відповідач, порушуючи п. 4.6. договору ухилився від виконання внутрішнього опорядження квартир, відповідно до планувально-технологічного завдання на обладнання квартир, яке повинно було бути складено відповідачем;
- позивач вважає, що своєчасно (тобто до введення II черги будівництва (будинки ДІ, Д2 на генплані) в експлуатацію), з метою забезпечення отримання належного житла військовослужбовцями та членами їх сімей, звернувся та направив на адресу відповідача лист від 21.02.2022 за № 723/159-22-Вих з планувально-технологічним завданням на обладнання квартир в межах діючих нормативів;
- враховуючи те, що сторони погодили та підписали попередній акт розподілу загальної площі житла у житлових будинках № Б2, С1, С2, С3, Д1, Д2 по генплану з вбудованим приміщенням громадської функції та підземним паркінгом зі знесенням існуючих нежитлових будівель на вул. Володимира Великого, 10, що є додатком № 1 до додаткової угоди за № 18/31-07/7 від 14.06.2019 про внесення змін до договору, а інші квартири у об`єкті будівництва не розподілено, відтак, майнові права на квартири отримано позивачем у будинках, які ще не введені в експлуатацію (ДІ і Д2). Скаржник вважає, що порушено його право на отримання квартир, які повинні відповідати санітарним та технічним вимогам для життя виключно на розподілені квартири у II черги будівництва (будинки Д1, Д2 на генплані). Надсилаючи відповідачу планувально-технічне завдання на облаштування квартир, позивач діяв виключно в межах чинного законодавства, що регулює питання санітарних та технічних вимог до житла, що далі буде передано військовослужбовцям.
Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, з наступних підстав:
- відповідач, у відповідності до положень п. 6.2.6 договору, забезпечує фінансування будівництва об`єкта та витрат пов`язаних із будівництвом, введенням в експлуатацію і передачею об`єкта на баланс експлуатуючим організаціям. Будівництво об`єкта триває навіть упродовж воєнного часу. Претензії щодо відсутності фінансування чи неналежного виконання обов`язків щодо договору до відповідача не надходили. При цьому, звертає увагу суду на те, що у договорі відсутні зобов`язання відповідача як щодо виконання внутрішніх оздоблювальних робіт у квартирах відповідно до планувально-технологічного завдання, так і щодо фінансування таких робіт;
- пунктом 6.1.10 договору визначено поняття «планувально-технологічного завдання на обладнання квартир у межах діючих нормативів», у той же час п.п.4.5, 4.6 договору містять поняття «планово-технологічного завдання та завдання на проектування». Положення п.п. 4.5., 4.6 за своїм змістом визначають зобов`язання щодо складання та затвердження вихідних даних для розроблення проектної документації, які позивачем та відповідачем виконано. При цьому, умови договору не покладають на відповідача обов`язку складання планувально-технологічного завдання на обладнання квартир. Позивачем не забезпечено надання відповідачу проекту планувально-технологічного завдання на обладнання квартир у визначені п.6.1.10 договору строки;
- замовником будівництва є підрозділи Державної прикордонної служби, що підтверджується дозвільними документами та не оспорюється відповідачем. Будівництво житла на земельній ділянці із цільовим призначенням «землі оборони» не покладає на відповідача обов`язок виконувати внутрішні опоряджувальні роботи у житлі, яке позивач планує передавати військовослужбовцям. Питання цільового використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не є предметом даного судового спору;
- умовами договору не передбачено обов`язку відповідача щодо надання квартир громадянам для проживання. За умовами договору, житло в об`єкті отримує позивач (п. 5.1 Договору). Відповідач також акцентує увагу суду на те, що договором не передбачений перелік оздоблювальних робіт щодо квартир, не передбачені подальші наміри сторін щодо розпорядження квартирами. Тобто, на момент укладення договору і при подальшому його виконанні, сторонами не встановлювався порядок дій щодо розпорядження поділеними квадратними метрами - здійснення подальшого оздоблення власними силами або передача кінцевим користувачам (громадянам) у стані, в якому приміщення здані в експлуатацію.
З огляду на наведені обставини, відповідач просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення місцевого господарського суду від 01.11.2022 у справі № 510/5879/22 залишити без змін.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 та від 16.01.2023 Головному центру капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України поновлено строку на подання апеляційної скарг на рішення Господарського суду Львівської області від 01.11.2022 у справі № 510/5879/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначено таку до розгляду в судовому засіданні на 16.02.2023.
В дане судове засідання прибули представники сторін та третьої особи, які підтримали свої доводи, міркування та заперечення, викладені, відповідно, в апеляційній скарзі та у відзиві на неї; представник третьої особи підтримав позицію позивача.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:
Як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2007 між Департаментом забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України та Товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Вестбудінвест» було укладено договір № 31-07/7 про спільну діяльність у будівництві (далі - договір), предметом якого є спільна діяльність сторін з метою досягнення соціального ефекту: будівництва на земельній ділянці об`єкта (багатофункціонального комплексу житлових будинків з об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного та адміністративного призначення, остаточна площа якого визначається згідно з проектно-кошторисною документацією), у тому числі житла для військовослужбовців та членів їх сімей, та подальшого розподілу результатів спільної діяльності відповідно до умов договору.
Головний центр капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України було визнано правонаступником Департаменту забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України за усіма розрахунками, договірними та іншими зобов`язаннями.
Позивач є органом забезпечення Державної прикордонної служби України, створеним з метою виконання функцій замовника з будівництва, реконструкції та капітального ремонту об`єктів житлового та іншого призначення для потреб Державної прикордонної служби України та діє на підставі Положення про Головний центр капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.01.2021 за № ОД-7/0/8-21.
Відповідно до п. 6.1.10. договору, позивач в одномісячний строк після підписання договору надає відповідачу проект Планувально-технологічного завдання на обладнання квартир в межах діючих нормативів.
21 лютого 2022 року позивачем на адресу відповідача, було направлено лист від 21.02.2022 за № 723/159-22-Вих з планувально-технологічним завданням на обладнання квартир в межах діючих нормативів, з метою забезпечення отримання належного житла військовослужбовцями та членами їх сімей (а.с.21-23, т.І).
Планувально-технологічне завдання на обладнання квартир, що було надіслане позивачем відповідачу, стосується підлоги (детальне опорядження підлог у квартирах), стін та перегородки, стелі, дверей, внутрішніх інженерних мереж (вентиляції, водопостачання та каналізації, газопостачання, електрообладнання, електроосвітлення, санітарно-технічного обладнання).
У листі-відповіді від 12.05.2022 за № 12/05/22-1 відповідач зазначив, що не вбачає необхідності у здійсненні в повному обсязі внутрішніх опоряджувальних робіт, згідно планувально-технологічного завдання на обладнання квартир, оскільки здійснення таких робіт не передбачено договором.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Між сторонами у справі виникли права і обов`язки на підставі договору про спільну діяльність у будівництві, що за своєю правовою природою є договором підряду.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Статтею 628 Цивільного кодексу України регламентовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України)
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 1130 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.
Приписами ст. 1131 Цивільного кодексу України передбачено, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.
Відмова відповідача виконувати роботи, визначені позивачем у планувально-технологічному завданні на обладнання квартир, що будуються відповідно до договору від 14.02.2007 №31-07/7 про спільну діяльність у будівництві стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом; в обґрунтування такого обов`язку позивач покликається на пункти 4.4, 4.6, 6.2.6, 10.9.2 договору.
Щодо обов`язку відповідача здійснити внутрішнє опорядження квартир у збудованих будинках, то варто проаналізувати умови укладеного між сторонами договору в цілому. Так, предметом договору (визначений у р.2 договору) є спільна діяльність сторін з метою досягнення соціального ефекту: будівництва на земельній ділянці об`єкта (багатофункціонального комплексу житлових будинків з об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного та адміністративного призначення, остаточна площа якого визначається згідно з проектно-кошторисною документацією), у тому числі житла для військовослужбовців та членів їх сімей, та подальшого розподілу результатів спільної діяльності відповідно до умов договору.
Відповідно до п. 1.2. договору спільна діяльність - це діяльність сторін для досягнення певної мети: будівництва об`єкта, у тому числі житла для військовослужбовців та членів їх сімей з об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного, готельного та адміністративного призначення, будівництво яких заплановано сторонами на земельній ділянці військової частини № НОМЕР_1 , загальною площею 6,0 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , яка передбачає розподіл результатів та ризиків цієї діяльності і регулюється цим договором та нормативно-правовими актами України.
Пунктом 6.1.10. договору сторони погодили, що позивач в одномісячний строк після підписання договору надає відповідачу проект планувально-технологічного завдання на обладнання квартир в межах діючих нормативів.
Водночас, відповідно до п. 6.2.6. договору, відповідач приймає на себе зобов`язання протягом дії договору в повному обсязі фінансувати витрати за планом проектування та будівництво об`єкта, а також всі інші витрати, пов`язані з будівництвом, введенням в експлуатацію і передачею об`єкта на баланс експлуатаційним організаціям та відповідно до п. 6.2.13. договору, вирішує всі проблемні питання щодо предмету цього договору, що виходять за межі зобов`язань позивача по цьому договору у межах власних повноважень.
Умовами договору від 14.02.2007 за №31-07/7 сторони чітко не визначали обов`язку Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестбудінвест» виконувати чи фінансувати виконання опоряджувальних робіт на обладнання квартир.
Відповідно до вимог ст. 50 Житлового кодексу Української РСР, жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним відповідно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.
Додатком до листа Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 11.08.2009 № 11/23-1094 «Щодо вимог до внутрішнього опорядження у житлових будинках для громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов», затверджено Перелік вимог до внутрішнього опорядження та обладнання квартир і приміщень загального користування у житлових будинках для громадян, які відповідно законодавства потребують поліпшення житлових умов.
Як стверджує позивач, направляючи відповідачу планувально-технічне завдання на облаштування квартир, він діяв виключно в межах чинного законодавства що регулює питання санітарних та технічних вимог до житла, що в подальшому буде передано військовослужбовцям.
В момент підписання договору спільної діяльності від 14.02.2007 сторонами погоджено зміст п. 6.1.10 цього договору, відповідно до якого, позивач в одномісячний строк після підписання договору надає відповідачу проект планувально-технологічного завдання на обладнання квартир в межах діючих нормативів.
Відповідно до п. 1.4. договору об`єкт (результат спільної діяльності за договором) - це багатофункціональний комплекс житлових будинків і об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного та адміністративною призначення, остаточна площа якого визначається згідно з проектно-кошторисною документацією, який запланований сторонами до будівництва на земельній ділянці.
Відповідно до ст. 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові
Отже, будь-які дії, що вчиняють сторони договору, мають бути направлені на досягнення мети договору - побудова комплексу житлових будинків. Відтак, і планувально-технологічне завдання мають затверджуватися на весь комплекс, а не на дві черги будників як це зазначив позивач у своєму позові.
Варто зазначити, що завдання на проектування ІІ черги будівництва житлових будинків, додатком до якого є планово-технологічне завдання (ДБН А.2.2-3-2004), затверджене сторонами у 2017 році і лист 21.02.2022 за № 723/159-22-Вих з планувально-технологічним завданням на обладнання квартир є фактично пропозицією внести зміни в діючу проектну документацію. Водночас, з розділу 3 наявної в матеріалах справи пояснювальної записки до проекту «Будівництво 1-м окремим відділом капітального будівництва Державної прикордонної служби України багатофункціонального житлового комплексу на території військової частини НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 з вбудованими приміщеннями громадської функції та підземним паркінгом зі знесенням існуючих нежитлових будівель (будинки № В1, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , К3, К4 та К5 на генплані) ІІ черга будівництва житлові будинки № Д1, Д2 на генплані)» вбачається, зокрема, що цегляні і бетонні поверхні стін житлових приміщень, кухонь, санвузлів, коридорів штукатуряться для наступного пофарбування, наклейки шпалер та обличкування керамічною плиткою, кінцеве оздоблення виконується власниками квартир; поверхня стель шпаклюється для наступного пофарбування; конструкція підлоги виконується до стяжки включно; кінцеве влаштування покриття підлог виконується власниками квартир (а.с. 136 т. 1).
Крім цього, лист від 21.02.2022 за № 723/159-22-Вих з планувально-технологічним завданням надісланий позивачем відповідачу із порушенням строку, встановленого п.6.1.10 (в одномісячний строк після підписання договору).
Водночас позивач звертає увагу суду на те, що спірні роботи мають бути виконані відповідачем у квартирах, призначених для передачі військовослужбовцям.
Щодо даного покликання позивача суд вважає за доцільне зазначити, що договором про спільну діяльність за № 31-07/7 від 14.02.2007 не передбачається передача квартир безпосередньо громадянам для проживання (військовослужбовцям в тому числі). Метою договору спільної діяльності є здійснення будівництва об`єкта та розподіл його між сторонами договору.
Відповідно до листа № 250І-вих-60264 від 06.08.2020 Львівська міська рада повідомила. що не встановлювала умов благоустрою жилих приміщень відповідно до ст. 50 ЖК УРСР.
З огляду на те, що умовами договору про спільну діяльність № 31-07/7 від 14.02.2007 чітко не визначено обов`язку відповідача виконувати чи фінансувати виконання опоряджувальних робіт на обладнання квартир, та передачі таких безпосередньо громадянам для проживання (в тому числі й військовослужбовцям), відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, оскільки таке ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні апеляційної скарги Головного центру капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України відмовити.
Рішення Господарського суду Львівської області від 01.11.2022 у справі №910/5879/22 залишити без змін.
Судові витрати покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 27.02.2023.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік