ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року

м. Київ

cправа № 918/1034/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Дерлі І.І.,

за участю представників сторін:

офісу ГП - Грищенко М.А.,

позивача - не з`явився,

відповідача - Троянчук Д.М. (адвокат),

третьої особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства - фірми "Алком"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 (у складі колегії суддів: Павлюк І.Ю., (головуючий), Демидюк О.О., Савченко Г.І.)

за позовом виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України

до Приватного підприємства - фірми "Алком"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради

про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та припинення права власності,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Виконуючий обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України (далі - Позивач, Міносвіти) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Приватного підприємства - фірма "Алком" (далі - Відповідач, ППФ "Алком"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради (далі - Третя особа, Управління) про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та припинення права власності.

1.2. В обґрунтування позовних вимог Прокурор зазначив, що оспорювана державна реєстрація права власності на нерухоме майно є незаконною, оскільки вона вчинена з порушенням вимог законодавства.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 01.02.2022 у справі № 918/1034/21 відмовлено у задоволенні позов.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято незаконно, всупереч встановленому Порядку реєстрації та за відсутності усіх необхідних документів та щодо прав, які явно виходять за межі заявлених.

Однак, з огляду на те, що у даному випадку пропущено строк позовної давності, суд відмовив у задоволенні позову.

2.2. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 у справі № 918/1034/21, скасовано вищезазначене рішення місцевого господарського суду та прийнято нове рішення про задоволення позову.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 915373 від 15.03.2013. Припинено право власності за Відповідачем на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 1), номер запису про право власності № 359712, за адресою: Рівненська обл., м. Рівне, вул. Замкова, 22-а, площею 1456,1 кв.м ринковою вартістю 15 166 300,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційна інстанція з огляду на дійсне порушення прав та законних інтересів прав Позивача, враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про виконання Позивачем своїх обов`язків та зволіканням останнім вчинення дій щодо скасування реєстрації права власності та повернення державного майна, дійшла висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску Прокурором строку позовної давності поважними та захисту порушеного права Позивача.

3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

3.1. У касаційній скарзі ППФ "Алком" просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого господарського суду.

3.2. У якості підстави для подання вказаної скарги заявник посилається на неврахування господарським судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 57/314-6/526-2012, 13.02.2018 у справі № 910/9452/17, від 11.09.2018 у справі № 904/191/18 та постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 у справі № 6-48цс15 (щодо застосування позовної давності);

- постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц та постанові Верховного Суду від 11.08.2021 року у справі № 914/1049/18 (щодо неналежно обраного способу захисту прав позивача).

3.3. У відзивах на касаційну скаргу Прокурор та Міносвіти просили залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

3.4. Третя особа у відзиві на касаційну скаргу зазначила, що вона не є суб`єктом державної реєстрації, який порушив оскаржувані права Позивача, а відтак не може ані заперечити, ані спростувати доводи суду апеляційної інстанції.

4. Обставини встановлені судами

4.1. За наслідками опрацювання листа регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 10.06.2021 № 10-04-1889 та розміщеній в мережі Інтернет інформації щодо дотримання вимог законодавства під час надання у користування та вибуття з державної власності нерухомого майна, Рівненською окружною прокуратурою встановлено, що 16.05.2001 Рівненським державним центром науково-технічної і економічної інформації (далі - ЦНТЕІ) на підставі договору оренди № 4 надано ППФ "Алком" у користування окреме індивідуально визначене майно, а саме: актовий зал та хол площею 617 кв.м, яке розташоване на І поверсі лабораторного корпусу будинку ЦНТЕІ, по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне. Майно було надане з метою реконструкції та створення торговельного залу.

4.2. У травні 2001 року Рівненським ЦНТЕІ на підставі листа Департаменту економіки та соціального розвитку Міносвіти №10/2-381 від 12.04.2001 надано ППФ "Алком" дозвіл на здійснення невід`ємних поліпшень, а розпорядженням міського голови від 07.09.2001 за № 2085-Р надано дозвіл на влаштування другого та третього ярусів в актовому залі будинку ЦНТЕІ, по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне.

4.3. За результатами проведеної ППФ "Алком" реконструкції приміщення було здійснено добудову, а саме: другий та тертій яруси в актовому залі лабораторного корпусу будинку Державного ЦНТЕІ вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне площами 397,4 кв.м та 407,9 кв.м відповідно.

4.4. Надалі, з метою визнання права власності на здійсненні невід`ємні поліпшення та створену в їх результаті нову річ (другий та третій яруси в актовому залі лабораторного корпусу будинку Державного ЦНТЕІ вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне площами 397,4 кв.м та 407,9 кв.м відповідно) ППФ "Алком" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою про визнання права власності на частку в нерухомому майні.

4.5. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 08.04.2009 у праві № 19/9 позовну заяву ППФ "Алком" задоволено та визнано право власності на 53,1% частки індивідуально визначеного нерухомого майна.

У свою чергу, згідно вказаного рішення суду, індивідуально визначеним майном судом вказано лише актовий зал та хол з влаштованим другим та третім ярусом загальним розміром 1 456,1 кв.м.

4.6. Державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Прокоп`юк Р.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №915373 від 15.03.2013, згідно якого за ППФ "Алком" зареєстровано право спільної часткової власності на 531/1000 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1, яким, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є вся будівля по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне.

4.7. За твердженнями Прокурора підставою для реєстрації права спільної часткової власності ППФ "Алком" на частину будівлі по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне в розмірі 53,1% стало лише рішення Господарського суду Рівненської області від 08.04.2008. Інші документи, зокрема, технічний паспорт чи документи, які підтверджують введення в експлуатацію об`єкта, в реєстраційній справі відсутні.

При цьому, відповідно до вищезазначеного рішення суду, 53,1 % частки від індивідуально визначеного нерухомого майна площею 1 456,1 кв.м становлять лише добудовані другий та третій яруси в актовому залі лабораторного корпусу будинку Державного ЦНТЕІ вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне площами 397,4 кв.м та 407,9 кв.м відповідно.

Водночас, не дивлячись на те, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 08.04.2008р. у справі № 19/9 за ППФ "Алком" визнано право власності лише на 53,1% частики від індивідуально визначеного майна, а саме: актового залу та холу з влаштованим під час оренди другим та третім ярусом, державним реєстратором зареєстровано право спільної часткової власності на 531/1000 будівлі у розмірі 1 456,1кв.м.

З огляду на викладене, за державою зареєстровано право власності лише на 469/1000 частки даної будівлі, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзивах на неї доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

5.2. Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

5.3. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 Цивільного кодексу України.

5.4. Суд звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19.

5.5. У справі, яка переглядається, Прокурор звернувся до суду з позовом про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за Відповідачем. Відповідач вважає такий спосіб захисту неналежним.

5.6. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

5.7. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

5.8. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

5.9. У практиці Великої Палати закріпився принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно (такий висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц і в подальшому повторювався у практиці Верховного Суду). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та інші).

5.10. Отже, державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за ППФ "Алком" - це офіційне визнання та підтвердження державою факту набуття останнім права власності на таке майно.

5.11. Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 08.04.2008 у справі № 19/9 позовні вимоги ППФ "Алком" задоволено та визнано право власності останнього на здійснені ним невід`ємні поліпшення, а саме влаштування другого та третього ярусу в актовому залі лабораторного корпусу будинку Державного центру науково-технічної і економічної інформації за адресою: вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне площами 397,4 кв.м та 407,9 кв.м відповідно.

При цьому, у вищезазначеній справі судом вказано, що право власності ППФ "Алком" визнано в частці 53,1 % від індивідуально визначеного нерухомого майна, яким є лише актовий зал та хол з влаштованим другим та третім ярусом загальним розміром 1 456,1 кв.м, а не вся будівля загальною площею 6 321,1 кв.м (згідно виписки з матеріалів інвентаризаційної справи).

З огляду на викладене, місцевий господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, дійшов висновку, що 53,1% частики від індивідуально визначеного нерухомого майна площею 1 456,1 кв.м становлять лише добудовані другий та третій яруси в актовому залі лабораторного корпусу будинку Державного ЦНТЕІ вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне площами 397,4 кв.м та 407,9 кв.м відповідно.

При цьому, зазначені обставини учасниками справи не оскаржуються.

Разом з тим, не зважаючи на те, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 08.04.2008 у справі № 19/9 за ППФ "Алком" визнано право власності лише на 53,1 % частики від індивідуально визначеного майна, державним реєстратором зареєстровано право спільної часткової власності на 531/1000 будівлі у розмірі 1 456,1 кв.м.

У зв`язку з чим за державою зареєстровано право власності лише на 469/1000 частки даної будівлі.

5.12. Велика Палата Верховного Суду послідовно виснувала щодо ефективних способів захисту при неодноразовому відчуженні майна. Відповідно до її висновків захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 Цивільного кодексу України. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не є ефективним способом захисту права власника (пункти 73, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц; пункти 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

5.13. Разом з цим із встановлених судами попередніх інстанцій обставин не убачається, що спірне нерухоме майно відчужувалось третім особам. На момент розгляду справи судом першої інстанції право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за ППФ "Алком".

5.14. Зважаючи на обставини цієї справи, які існували на момент подання позову та прийняття рішення судом першої інстанції, для захисту порушеного права власності Позивача необхідно відновити становище, яке існувало до порушення. Вказане відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України.

5.15. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог (за яким позивач у позовній заяві повинен вказати спосіб захисту, визначений Цивільним кодексом України) суперечить завданням цивільного судочинства щодо справедливого та неупередженого вирішення судом цивільних спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

5.16. Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань, аби убезпечити особу повторно звертатись до суду за захистом своїх прав.

5.17. Положення Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" регламентують процедуру внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор повинен керуватися положеннями вищезазначеного Закону, чинними на момент вчинення ним дій на підставі такого судового рішення.

5.18. Абзацом другим частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав.

У разі якщо в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.

5.19. Положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

5.20. Таким чином, порядок дій державного реєстратора у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення врегульований абзацами другим і третім частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

5.21. Отже, якщо суд дійшов висновку, що право власності позивача було порушено та підлягає поновленню, державний реєстратор повинен одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно провести державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

5.22. При цьому, в силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості про право власності відповідача з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення.

5.23. Обов`язок суду скасовувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав (обтяжень) слід розуміти як обов`язок суду вирішити наявний спір про право.

5.24. Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20), до розгляду якої зупинялось касаційне провадження у даній справі та яка враховується Судом в силу приписів частини четвертої статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

5.25. Оскільки порушення права власності Позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ППФ "Алком", заявлені позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.

5.26. Таким чином, оскільки суди попередніх інстанцій встановили, що Відповідач порушив право Позивача шляхом реєстрації свого права стосовно приміщень у визначених частках, які йому не належали, то така реєстрація безумовно створює елемент правової невизначеності, по суті є подвійною реєстрацією, а отже її скасування дозволить ефективно відновити порушене право Позивача.

5.27. За таких обставин, вирішуючи спір у цій справі, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що права Позивача підлягають захисту, та зробили обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

5.28. Аргументи скаржника щодо обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав за встановлених судами обставин є безпідставними та спростовуються висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 зазначила про необхідність врахування саме останньої правової позиції Великої Палати Верховного Суду.

5.29. Щодо тверджень скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 57/314-6/526-2012, 13.02.2018 у справі № 910/9452/17, від 11.09.2018 у справі № 904/191/18 та постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 у справі № 6-48цс15 щодо застосування інституту позовної давності, судова колегія зазначає, що висновки судів у цих справах були зроблені з урахуванням конкретних обставин та наявних у таких справах і оцінених судами, згідно з вимогами процесуального законодавства, доказів, а отже, застосування судами положень статей 257, 261, 267 Цивільного кодексу України у справах, на які посилається скаржник, залежало від встановлення певної сукупності фактів, які мають матеріально-правове значення у питанні застосування або, навпаки, позовної давності.

У справі, що розглядається апеляційна інстанція застосовуючи принципи справедливості, добросовісності і розумності, виходячи з фактичних обставин та з огляду на дійсне порушення прав та законних інтересів Позивача, враховуючи відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів, які б свідчили про виконання Позивачем своїх обов`язків та зволіканням останнім вчинення дій щодо скасування реєстрації права власності та повернення державного майна, дійшла висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску Прокурором строків позовної давності поважними та захисту порушеного права Позивача.

5.30. Інші доводи касаційної скарги фактично спрямовані на спонукання Суду до необхідності переоцінки поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, що відповідно до норм статті 300 Господарського процесуального кодексу України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

5.31. При цьому, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

5.32. Зважаючи на викладене, наведені скаржником підстави касаційного оскарження не отримали підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних рішень попередніх інстанцій.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

6.2. Згідно із статтею 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.3. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.4. За змістом частини першої статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 309 Господарського процесуального кодексу України).

6.5. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для її зміни чи скасування.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства - фірми "Алком" залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 у справі № 918/1034/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв
Судді І. Берднік
В. Суховий