ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2023 р. Справа№ 910/5504/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Овчинніковій Я.Д.,

за участю представників:

від позивача - Бурла В.Е., в порядку самопредставництва,

від відповідача - Огнев`юк Т.В., ордер серії СВ №1040683 від 22.11.2022,

розглянувши апеляційну скаргу Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 у справі №910/5504/21 (суддя Борисенко І.І., повний текст складено - 10.11.2022) за позовом Міністерства юстиції України до Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України" про захист ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації.

ВСТАНОВИВ наступне.

До Господарського суду міста Києва звернулось Міністерство юстиції України з позовом до Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України", в якому просить суд:

- визнати недостовірною та такою, що порушує право Міністерства юстиції України та недоторканість ділової репутації, інформацію, оприлюднену: на веб-сайті Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України" 10.02.2021 у статті під назвою "Мін`юст має припинити тиск на приватних виконавців у вигляді притягнення до дисциплінарної відповідальності за фіктивним скаргами боржників" (доступно за посиланням: /https://apvu.com.ua/ tpost/t21neffa71-mnyust-ma-pripiniti-tisk-na-rivatnih-vi):

Абзац 2 Статті "8 лютого 2021 року на офіційній сторінці Facebook Міністерства юстиції з`явилась новина, у якій повідомлялось про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді припинення діяльності за нібито "систематичне порушення законодавства". У свою чергу 8 лютого ОСОБА_1 публічно повідомив, скарги, на основі якої Міністерством юстиції України підготовлено подання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не існує і боржник по зазначеній справі публічно і документально повідомив, що ніколи в житті не бачив і не підписував цього документу. До того ж виконавче провадження, яке стало приводом для розгляду справи приватного виконавця ОСОБА_1 на Дисциплінарній комісії, успішно завершено мировою угодою між сторонами, претензій до приватного виконавця вони не мають, про що офіційно і документально повідомили";

- зобов`язати Некомерційну професійну організацію "Асоціація приватних виконавців України", спростувати недостовірну інформацію, оприлюднену на веб-сайті Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України" 10.02.2021 у статті під назвою "Мін`юст має припинити тиск на приватних виконавців у вигляді притягнення до дисциплінарної відповідальності за фіктивним скаргами боржників" (доступно за посиланням: /https://apvu.com.ua/ tpost/t21neffa71-mnyust-ma-pripiniti-tisk-na-rivatnih-vi):

Абзац 2 Статті "8 лютого 2021 року на офіційній сторінці Facebook Міністерства юстиції з`явилась новина, у якій повідомлялось про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді припинення діяльності за нібито "систематичне порушення законодавства". У свою чергу 8 лютого ОСОБА_1 публічно повідомив, скарги, на основі якої Міністерством юстиції України підготовлено подання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не існує і боржник по зазначеній справі публічно і документально повідомив, що ніколи в житті не бачив і не підписував цього документу. До того ж виконавче провадження, яке стало приводом для розгляду справи приватного виконавця ОСОБА_1 на Дисциплінарній комісії, успішно завершено мировою угодою між сторонами, претензій до приватного виконавця вони не мають, про що офіційно і документально повідомили",

шляхом розміщення на веб-сайті Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України" повідомлення наступного змісту: "Спростування. Асоціація приватних виконавців України повідомляє, що оприлюднена на веб-сайті Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України" 10.02.2021 у статті під назвою "Мін`юст має припинити тиск на приватних виконавців у вигляді притягнення до дисциплінарної відповідальності за фіктивним скаргами боржників", а саме у абзаці 2 Статті, інформація: "8 лютого 2021 року на офіційній сторінці Facebook Міністерства юстиції з`явилась новина, у якій повідомлялось про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді припинення діяльності за нібито "систематичне порушення законодавства". У свою чергу 8 лютого ОСОБА_1 публічно повідомив, що скарги, на основі якої Міністерством юстиції України підготовлено подання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не існує і боржник по зазначеній справі публічно і документально повідомив, що ніколи в житті не бачив і не підписував цього документу. До того ж виконавче провадження, яке стало приводом для розгляду справи приватного виконавця ОСОБА_1 на Дисциплінарній комісії, успішно завершено мировою угодою ніж сторонами, претензій до приватного виконавця вони не мають, про що офіційно і документально повідомили" не відповідає дійсності.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що опублікована відповідачем інформація є недостовірною та містить відомості, які принижують ділову репутацію державного органу і його працівників, а тому підлягає спростуванню.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 у справі №910/5504/21 позов задоволено повністю; визнано недостовірною та такою, що порушує право Міністерства юстиції України та недоторканість ділової репутації, інформацію, оприлюднену: на веб-сайті Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України" 10.02.2021 у статті під назвою "Мін`юст має припинити тиск на приватних виконавців у вигляді притягнення до дисциплінарної відповідальності за фіктивним скаргами боржників" (доступно за посиланням: /https://apvu.com.ua/tpost/t21neffa71-mnyust-ma-pripiniti-tisk-na-rivatnih-vi):

Абзац 2 Статті "8 лютого 2021 року на офіційній сторінці Facebook Міністерства юстиції з`явилась новина, у якій повідомлялось про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді припинення діяльності за нібито "систематичне порушення законодавства". У свою чергу 8 лютого ОСОБА_1 публічно повідомив, скарги, на основі якої Міністерством юстиції України підготовлено подання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не існує і боржник по зазначеній справі публічно і документально повідомив, що ніколи в житті не бачив і не підписував цього документу. До того ж виконавче провадження, яке стало приводом для розгляду справи приватного виконавця ОСОБА_1 на Дисциплінарній комісії, успішно завершено мировою угодою між сторонами, претензій до приватного виконавця вони не мають, про що офіційно і документально повідомили";

зобов`язано Некомерційну професійну організацію "Асоціація приватних виконавців України", спростувати недостовірну інформацію, оприлюднену на веб-сайті Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України" 10.02.2021 у статті під назвою "Мін`юст має припинити тиск на приватних виконавців у вигляді притягнення до дисциплінарної відповідальності за фіктивним скаргами боржників" (доступно за посиланням: /https://apvu.com.ua/ tpost/t21neffa71-mnyust-ma-pripiniti-tisk-na-rivatnih-vi):

Абзац 2 Статті "8 лютого 2021 року на офіційній сторінці Facebook Міністерства юстиції з`явилась новина, у якій повідомлялось про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді припинення діяльності за нібито "систематичне порушення законодавства". У свою чергу 8 лютого ОСОБА_1 публічно повідомив, скарги, на основі якої Міністерством юстиції України підготовлено подання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не існує і боржник по зазначеній справі публічно і документально повідомив, що ніколи в житті не бачив і не підписував цього документу. До того ж виконавче провадження, яке стало приводом для розгляду справи приватного виконавця ОСОБА_1 на Дисциплінарній комісії, успішно завершено мировою угодою між сторонами, претензій до приватного виконавця вони не мають, про що офіційно і документально повідомили",

шляхом розміщення на веб-сайті Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України" повідомлення наступного змісту: "Спростування. Асоціація приватних виконавців України повідомляє, що оприлюднена на веб-сайті Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України" 10.02.2021 у статті під назвою "Мін`юст має припинити тиск на приватних виконавців у вигляді притягнення до дисциплінарної відповідальності за фіктивним скаргами боржників", а саме у абзаці 2 Статті, інформація: "8 лютого 2021 року на офіційній сторінці Facebook Міністерства юстиції з`явилась новина, у якій повідомлялось про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді припинення діяльності за нібито "систематичне порушення законодавства". У свою чергу 8 лютого ОСОБА_1 публічно повідомив, що скарги, на основі якої Міністерством юстиції України підготовлено подання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не існує і боржник по зазначеній справі публічно і документально повідомив, що ніколи в житті не бачив і не підписував цього документу. До того ж виконавче провадження, яке стало приводом для розгляду справи приватного виконавця ОСОБА_1 на Дисциплінарній комісії, успішно завершено мировою угодою ніж сторонами, претензій до приватного виконавця вони не мають, про що офіційно і документально повідомили" не відповідає дійсності.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач довів факт поширення про нього недостовірної інформації, яка принижує його ділову репутацію, у зв`язку з чим позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на достовірність поширеної ним інформації та вказує про ігнорування судом першої інстанції доказів, які були подані відповідачем до суду на підтвердження вказаних обставин.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, якими просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

При цьому, стосовно клопотання позивача про відкладення розгляду даної справи до розгляду Дніпровським апеляційним судом справи №367/2624/21, колегія суддів вказує наступне.

Так, розгляд Дніпровським апеляційним судом вказаної справи за позовом Міністерства юстиції України до ОСОБА_1 про захист ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації жодним чином не унеможливлює розгляду даної справи та не перешкоджає самостійному встановленню судом в межах цієї господарської справи обставин щодо достовірності чи недостовірності поширеної відповідачем інформації.

Колегія суддів також зазначає, що встановлені в іншій справі обставини не можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Враховуючи викладене, судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

На веб-сайті Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України", відповідачем 10.02.2021 була розміщена стаття під назвою "Мін`юст має припинити тиск на приватних виконавців у вигляді притягнення до дисциплінарної відповідальності за фіктивним скаргами боржників" (доступно за посиланням:/https://apvu.com.ua/tpost/t21neffa71-mnyust-ma-pripiniti-tisk-na-rivatnih-vi), зокрема, абзац 2 цієї статті:

"8 лютого 2021 року на офіційній сторінці Facebook Міністерства юстиції з`явилась новина, у якій повідомлялось про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді припинення діяльності за нібито "систематичне порушення законодавства". У свою чергу 8 лютого ОСОБА_1 публічно повідомив, скарги, на основі якої Міністерством юстиції України підготовлено подання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не існує і боржник по зазначеній справі публічно і документально повідомив, що ніколи в житті не бачив і не підписував цього документу. До того ж виконавче провадження, яке стало приводом для розгляду справи приватного виконавця ОСОБА_1 на Дисциплінарній комісії, успішно завершено мировою угодою між сторонами, претензій до приватного виконавця вони не мають, про що офіційно і документально повідомили".

Позивач, вважаючи, що вказана інформація завдає шкоди його особистим немайновим правам, зокрема, на недоторканість ділової репутації, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з наступного:

інформація викладена відповідачем у спірній публікації є фактичним твердженням;

стаття складається як із змісту наповнення, так і заголовку відповідного інформаційного навантаження, що є єдиним і цілим спірної статті та висвітленої інформації;

дисциплінарне стягнення до приватного виконавця ОСОБА_1 застосовано не через порушення вимог законодавства з примусового виконання рішень під час перевірки, а саме у зв`язку з невиконанням ним свого обов`язку щодо надання відповіді на запит, визначеного п. 27 розділу ІІІ Порядку № 3284/5;

твердження відповідача щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності на підставі фіктивного звернення є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам справи;

відповідачем не доведено достовірність та правдивість інформації, яка ним викладена у спірній статті в частині чинення позивачем тиску на приватних виконавців через фіктивні скарги.

Колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вказаних позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

За положеннями статті 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про інформацію", приписи якої кореспондуються з частиною першою статті 200 Цивільного кодексу України, під інформацією розуміються будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію (частини перша, друга статті 7 Закону України "Про інформацію").

Згідно із статтею 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Частиною четвертою статті 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За змістом частини першої статті 91 Цивільного кодексу України право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 Цивільного кодексу України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, яка порушує право на ділову репутацію юридичної особи.

При цьому слід враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

При розгляді справ зазначеної категорії необхідно враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною необхідно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 10 Конвенції визначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі "Карпюк та інші проти України" від 06.10.2015) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає "демократичного суспільства" (рішення у справі "Карпюк та інші проти України" від 06.10.2015).

У рішенні ЄСПЛ від 28.03.2013 у справі "Нова газета" та Бородянський проти Росії" Суд наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

ЄСПЛ також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: І) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Системний аналіз зазначених норм права з урахуванням релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію особи, може бути визнана лише інформація, що є фактичним твердженням, а не оціночним судженням.

Тобто, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У даному випадку, відповідачем у абзаці 2 статті під назвою "Мін`юст має припинити тиск на приватних виконавців у вигляді притягнення до дисциплінарної відповідальності за фіктивним скаргами боржників" викладено інформацію, яка є фактичним твердженням.

Стосовно здійснення судом першої інстанції оцінки спірної інформації, наведеної у абз.2 вказаної статті у сукупності з її назвою, слід зазначити наступне.

Так, із прохальної частини позовної заяви слідує, що позивач просив суд визнати недостовірною інформацію, оприлюднену у статті під назвою "Мін`юст має припинити тиск на приватних виконавців у вигляді притягнення до дисциплінарної відповідальності за фіктивним скаргами боржників" у абзаці 2.

Також, позивачем заявлено вимогу про спростування цієї інформації "шляхом розміщення на веб-сайті Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України" повідомлення наступного змісту: "Спростування. Асоціація приватних виконавців України повідомляє, що оприлюднена на веб-сайті Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України" 10.02.2021 у статті під назвою "Мін`юст має припинити тиск на приватних виконавців у вигляді притягнення до дисциплінарної відповідальності за фіктивним скаргами боржників", а саме у абзаці 2 Статті, інформація: "8 лютого 2021 року на офіційній сторінці Facebook Міністерства юстиції з`явилась новина, у якій повідомлялось про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді припинення діяльності за нібито "систематичне порушення законодавства". У свою чергу 8 лютого ОСОБА_1 публічно повідомив, що скарги, на основі якої Міністерством юстиції України підготовлено подання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не існує і боржник по зазначеній справі публічно і документально повідомив, що ніколи в житті не бачив і не підписував цього документу. До того ж виконавче провадження, яке стало приводом для розгляду справи приватного виконавця ОСОБА_1 на Дисциплінарній комісії, успішно завершено мировою угодою ніж сторонами, претензій до приватного виконавця вони не мають, про що офіційно і документально повідомили" не відповідає дійсності".

З наведеного слідує, що позивач оспорив та просив спростувати інформацію викладену саме в абз. 2 статті.

В свою чергу, суд першої інстанції вдався до аналізу змісту назви цієї статті, хоча в резолютивній частині зобов`язав відповідача спростувати інформацію викладену саме в абз. 2.

Таким чином, оцінивши назву статті, яку позивач не оспорював, суд першої інстанції тим самим вийшов за межі позовних вимог.

Отже, дослідженню на предмет достовірності чи не достовірності підлягає оспорювана позивачем інформація зміст, якої було викладено в абз. 2 вказаної статті.

Колегія суддів вказує, що недостовірність негативної інформації є правовою презумпцією і саме на відповідача у такій категорії спорів покладено обов`язок довести її достовірність. Позивач має право, а не обов`язок подати докази недостовірності поширеної інформації та повинен довести тільки факт її поширення відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено особисті немайнові права позивача.

Послідовна та стала правова позиція щодо предмета дослідження та суб`єкта доказування у цій категорії справ при застосуванні положень статті 277 ЦК України висловлена Верховним Судом у постановах від 20.11.2019 зі справи № 910/7978/18, від 03.09.2019 зі справи №920/593/18, від 18.03.2020 зі справи №910/8347/19, від 11.02.2021 зі справи № 917/527/18, від 18.03.2021 зі справи №910/12445/19, від 07.04.2021 зі справи № 910/1255/20.

Суд першої інстанції, визнаючи недостовірною інформацію наступного змісту: "8 лютого 2021 року на офіційній сторінці Facebook Міністерства юстиції з`явилась новина, у якій повідомлялось про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді припинення діяльності за нібито "систематичне порушення законодавства". У свою чергу 8 лютого ОСОБА_1 публічно повідомив, що скарги, на основі якої Міністерством юстиції України підготовлено подання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не існує і боржник по зазначеній справі публічно і документально повідомив, що ніколи в житті не бачив і не підписував цього документу. До того ж виконавче провадження, яке стало приводом для розгляду справи приватного виконавця ОСОБА_1 на Дисциплінарній комісії, успішно завершено мировою угодою ніж сторонами, претензій до приватного виконавця вони не мають, про що офіційно і документально повідомили" не врахував, поданих відповідачем доказів на підтвердження її достовірності.

Так, щодо інформації наведеної у першому реченні, а саме: "8 лютого 2021 року на офіційній сторінці Facebook Міністерства юстиції з`явилась новина, у якій повідомлялось про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді припинення діяльності за нібито "систематичне порушення законодавства", слід зазначити наступне.

За даними офіційної сторінки Міністерства юстиції України в соціальній мережі "Facebook" 08.02.2021 було розміщено публікацію, в якій вказано, зокрема наступне: "Дисциплінарна комісія припинила діяльність приватного виконавця за систематичне порушення законодавства. На засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яке відбулося 4 лютого, було винесено два питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця ОСОБА_1 ".

На підтвердження розміщення позивачем вказаної інформації, відповідачем було подано до суду першої інстанції скріншот із офіційної сторінки Міністерства юстиції України в соціальній мережі "Facebook".

З наведеного вбачається, що інформація, наведена у першому реченні статті відповідача, а саме: "8 лютого 2021 року на офіційній сторінці Facebook Міністерства юстиції з`явилась новина, у якій повідомлялось про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді припинення діяльності за нібито "систематичне порушення законодавства", відповідала дійсності, оскільки Міністерство юстиції України 08.02.2021 на своїй офіційній сторінці в "Facebook" повідомило про припинення Дисциплінарною комісією діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 за систематичне порушення законодавства.

Отже, відображена відповідачем вказана спірна інформація відповідає дійсності, оскільки публікація Міністерства юстиції України 08.02.2021 на своїй офіційній сторінці в "Facebook" щодо припинення Дисциплінарною комісією діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 за систематичне порушення законодавства, дійсно мала місце.

Стосовно 2 та 3 речень спірного абз. 2 статті: "У свою чергу 8 лютого ОСОБА_1 публічно повідомив, що скарги, на основі якої Міністерством юстиції України підготовлено подання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не існує і боржник по зазначеній справі публічно і документально повідомив, що ніколи в житті не бачив і не підписував цього документу. До того ж виконавче провадження, яке стало приводом для розгляду справи приватного виконавця ОСОБА_1 на Дисциплінарній комісії, успішно завершено мировою угодою ніж сторонами, претензій до приватного виконавця вони не мають, про що офіційно і документально повідомили", слід зазначити наступне.

Так, приватним виконавцем ОСОБА_1 на своїй офіційній сторінці в соціальній мережі "Facebook" 08.02.2021 розміщено публікацію, в якій вказується, зокрема, наступне:

"Сьогодні офіційна сторінка facebook Міністерства юстиції видала новину, відповідно до якої мою діяльність, як приватного виконавця, начебто, припинено за "систематичне порушення законодавства."…".

"В котрий раз нагадую: скарги, на основі якої вельмишановний Директор департаменту ДВС ОСОБА_4 підготував своє сфабриковане подання щодо притягнення мене до відповідальності, не існує. Боржник її ніколи в житті не бачив і не підписував.

В рамках виконавчого провадження, через яке регулятор зараз намагається повісити замок на мій офіс і залишити мою команду без роботи, я успішно врегулював спір через заборгованість між двома фізичними особами. Справа вже закрита. Сторони виконавчого провадження спокійно потисли руки один одному у моєму офісі і виконавче провадження давно завершено.".

На підтвердження розміщення приватним виконавцем ОСОБА_1 вказаної публікації, відповідачем було подано до суду першої інстанції скріншот із офіційної сторінки вказаної особи в соціальній мережі "Facebook".

Отже, з наведеного слідує, що приватний виконавець ОСОБА_1 у мережі "Facebook" повідомив, зокрема, що стосується спірної статті:

про відсутність існування скарги, на підставі якої було підготовлено подання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності;

про не підписання такої скарги боржником;

про врегулювання спору між сторонами виконавчого провадження;

про завершення цього виконавчого провадження.

Інформація, викладена відповідачем у 2 та 3 реченнях спірного абз. 2 статті, відповідає наведеному самим приватним виконавцем у своїй публікації.

Отже, відповідач, вказавши про те, що "8 лютого ОСОБА_1 публічно повідомив, що скарги, на основі якої Міністерством юстиції України підготовлено подання щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не існує і боржник по зазначеній справі публічно і документально повідомив, що ніколи в житті не бачив і не підписував цього документу. До того ж виконавче провадження, яке стало приводом для розгляду справи приватного виконавця ОСОБА_1 на Дисциплінарній комісії, успішно завершено мировою угодою ніж сторонами, претензій до приватного виконавця вони не мають, про що офіційно і документально повідомили" жодним чином не виклав неправдиво ті дані, про які вказав приватний виконавець в своїй публікації.

Тобто, така подія, як повідомлення 8 лютого 2021 року ОСОБА_1 наведеного, дійсно мала місце, а тому вказані відомості, викладені відповідачем у 2 та 3 реченнях спірного абз. 2 статті не можуть вважатися такими, що не відповідають дійсності.

Відповідачем також на підтвердження обставин завершення виконавчого провадження, про яке йшла мова у повідомленні приватного виконавця ОСОБА_1 , було надано до суду першої інстанції витяг з Автоматизованої системи виконавчого провадження.

Враховуючи все вищевикладене у сукупності слід зазначити, що поширена відповідачем у абз. 2 його статті вказана вище інформація є достовірною.

Стосовно доводів позивача, а також висновків суду першої інстанції про те, що дисциплінарне стягнення до приватного виконавця ОСОБА_1 застосовано не через порушення вимог законодавства з примусового виконання рішень під час перевірки, а саме у зв`язку з невиконанням ним свого обов`язку щодо надання відповіді на запит, визначеного п. 27 розділу ІІІ Порядку № 3284/5, слід зазначити наступне.

На підставі звернення ОСОБА_7 від 19.10.2020 Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлено Управлінню забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) доручення №8015/20.5.1.1/20 щодо проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 у виконавчому провадженню №55076653

20.11.2020 Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) направлено приватному виконавцю виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 запит №9671/03.2/31/20 щодо надання у строк до 30.11.2020 відповіді щодо фактів, викладених у зверненні ОСОБА_7 та копій матеріалів виконавчого провадження №55076653.

У поданні Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця ОСОБА_1 вказано, що 26.11.2020 приватним виконавцем надіслано Управлінню копію заяви ОСОБА_7 від 26.11.2020 про залишення без розгляду звернення та припинення позапланової невиїзної перевірки, яка адресована Міністерству юстиції України.

Також, у поданні вказано, що зазначена заява надійшла до Міністерства юстиції України 01.12.2020.

Згідно наявної в матеріалах даної справи копії заяви ОСОБА_7 від 26.11.2020, останній просив Міністерство юстиції України залишити без розгляду звернення від 19.10.2020 (з огляду на те, що на ньому стоїть підпис, який не належить ОСОБА_7 и таке звернення подано невідомими особами), а також припинити проведення позапланової невиїзної перевірки в межах виконавчого провадження №55076653.

07.12.2020 Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) направлено до департаменту ДВС Міністерства юстиції України лист №10931/03.2/1/20, в якому повідомлено про ненадання приватним виконавцем ОСОБА_1 інформації та/або копій документів на запит Управління від 20.11.2020 №9671/03.2/31/20.

У поданні Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця ОСОБА_1 вказано, що Законом та Порядком не передбачено, що у випадку надходження від учасника виконавчого провадження заяви про залишення без розгляду його звернення на підставі якого проводиться позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця та/або припинення проведення такої перевірки, позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця припиняється, та приватний виконавець звільняється від обов`язку надати вмотивовану відповідь щодо фактів викладених у зверненні та копій відповідних документів.

Отже, з наведеного слідує, що Міністерство юстиції України на момент складання подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця ОСОБА_1 було обізнано про надходження заяви ОСОБА_7 від 26.11.2020 про залишення без розгляду звернення та припинення позапланової невиїзної перевірки, проте вказало, що наведене не звільняє приватного виконавця від обов`язку надати вмотивовану відповідь щодо фактів викладених у зверненні та копій відповідних документів.

При цьому, колегія суддів вказує на помилковість встановлення місцевим господарським судом обставин того, що у зв`язку з подачею ОСОБА_7 заяви про припинення перевірки від 26.11.2020 провадження по розгляду скарги про ініціювання перевірки ОСОБА_1 від 19.10.2020 - залишено без розгляду.

Як вже було встановлено, у поданні Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця ОСОБА_1 вказано, що надходження від учасника виконавчого провадження заяви про залишення без розгляду його звернення на підставі якого проводиться позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця не звільняє приватного виконавця від обов`язку надати вмотивовану відповідь щодо фактів викладених у зверненні та копій відповідних документів.

До того ж з подання Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця ОСОБА_1 не вбачається, що провадження по розгляду скарги про ініціювання перевірки ОСОБА_1 від 19.10.2020 було залишено без розгляду.

Більш того, Витягом з Протоколу №52 від 04.02.2021 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців спростовуються висновки суду про те, що подання за результатами розгляду скарги від 19.10.2020 Міністерством юстиції України до Дисциплінарної комісії не вносилось.

Так, згідно наведеного Витягу на розгляд до Комісії надійшло подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за результатами позапланової невиїзної перевірки, яка проводилась на підставі звернення ОСОБА_7 від 19.10.2020.

Із вказаного Витягу вбачається, що саме попередня позапланова невиїзна перевірка діяльності вказаного приватного виконавця, яка проводилась на підставі скарги ОСОБА_7 від 08.09.2020 була припинена з огляду на подання ОСОБА_7 заяви від 30.09.2020, в якій повідомлено про не підписання ним скарги від 08.09.2020.

В свою чергу, доказів того, що скарга ОСОБА_7 від 19.10.2020 була залишена без розгляду матеріали даної справи не містять, а тому висновки суду першої інстанції в наведеній частині є необґрунтованими.

Пунктом 19 розділу ІІІ Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців передбачено, що позапланові перевірки діяльності приватного виконавця поділяються на виїзні та невиїзні.

Позапланові невиїзні перевірки діяльності приватного виконавця проводяться на підставі письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця чи у разі надходження від Дисциплінарної комісії приватних виконавців скарги на діяльність приватного виконавця, яка була подана до цієї комісії, ухвалення Дисциплінарною комісією приватних виконавців рішення про відхилення подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та спрямування матеріалів для повторної перевірки діяльності приватного виконавця.

Під час проведення позапланових перевірок діяльності приватного виконавця з`ясовуються лише ті питання, потреба перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок.

Позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця проводиться шляхом витребування від приватного виконавця потрібних документів та відомостей у межах предмета звернення та надання висновку щодо відповідності рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця вимогам законодавства, який викладається в довідці за результатами такої перевірки (п. 26 розділу ІІІ вказаного Порядку).

З аналізу наведених положень Порядку слідує, що передумовою витребування від приватного виконавця документів є подання скарги, на підставі якої така перевірка і проводиться.

При цьому, від приватного виконавця проводиться витребування потрібних документів та відомостей у межах предмета звернення.

Відповідно у випадку відсутності скарги (подання ОСОБА_7 до Міністерства юстиції України заяви про не підписання ним скарги), підстави для витребування від приватного виконавця потрібних документів та відомостей відсутні, а отже притягнення до відповідальності за їх неподання у такому випадку не можна вважати правильним.

Враховуючи все вищевикладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що поширена відповідачем у абз. 2 статті спірна інформація є достовірною.

Стосовно посилань позивача на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі № 320/1817/21, яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року, колегія суддів вказує, що встановлені у ньому обставини не мають преюдиціального характеру для даної справи, оскільки Некомерційна професійна організація "Асоціація приватних виконавців України" не була учасником вказаної справи.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об`єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 у справі №910/5504/21 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 у справі №910/5504/21 про задоволення позову скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі №910/5504/21, яким у задоволенні позову Міністерства юстиції України до Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України" про захист ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації, відмовити повністю.

4. Стягнути з Міністерства юстиції України на користь Некомерційної професійної організації "Асоціація приватних виконавців України" 6 810 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 20.02.2023 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко