РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.02.2023Справа №910/12076/22

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна"

про стягнення 109 053,18 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" про стягнення 109 053,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" у січні-лютому 2022 року було надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" згідно Договору-заявки на організацію перевезення вантажу автомобільним транспортом №КИМА01220087 від 31.01.2022 послуги перевезення вантажу вартістю 79 073,00 грн., в той час як відповідач свого обов`язку з оплати наданих послуг не виконав, у зв`язку з чим у нього виник борг перед позивачем у вказаній сумі.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором-заявкою на організацію перевезення вантажу автомобільним транспортом №КИМА01220087 від 31.01.2022 позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" пені у розмірі 13 886,52 грн., 3% річних у розмірі 1 585,79 грн. та інфляційних втрат у розмірі 14 507,87 грн., нарахованих з 02.03.2022 по 31.10.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 відкрито провадження у справі №910/12076/22; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання); визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" про продовження строку на подання відзиву на позов задоволено частково; продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" встановлений судом процесуальний строк для подання відзиву на позов до 23.12.2022; звернуто увагу сторін, що строки на подання відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив встановлені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/12076/22.

26.12.2022 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" надійшов відзив на позов, в якому відповідач підтверджує надання йому послуг Товариством з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс", а також те, що ним не було сплачено такі послуги.

Крім того, відповідач у своєму відзиві вказує на те, що з урахуванням поточної військової, енергетичної та економічної ситуації він позбавлений вчасно проводити оплату наданих послуг перевезення, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 13 886,52 грн., 3% річних у розмірі 1 585,79 грн. та інфляційних втрат у розмірі 14 507,87 грн.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив на позов у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

31.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс", як експедитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна", як перевізником, укладено Договір-заявку на організацію перевезення вантажу автомобільним транспортом №КИМА01220087 (надалі - Договір), відповідно до умов якого експедитор доручає, а перевізник приймає на себе обов`язок виконати перевезення.

У Договорі зазначено, зокрема: дата та час завантаження: 31.01.2022 08:00; маршрут перевезення: Гамбург (Німеччина) - Запоріжжя (Україна); термін доставки: 08.02.2022 08:00; сума фрахту: 2 450,00 Євро по курсу НБУ на дату вивантаження; термін та умови оплати: через 7 днів після надання оригіналів рахунку та акту.

Договором визначено, що у разі якщо замовник не оплачує послуги перевізника у зазначений в даному Договорі термін, замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Спір у справі виник у зв`язку твердженням позивача про невиконанням відповідачем грошового зобов`язання по оплаті наданих послуг за Договором, у зв`язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 79 073,00 грн.

Крім того, позивач посилається на наявність підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 13 886,52 грн., 3% річних у розмірі 1 585,79 грн. та інфляційних втрат у розмірі 14 507,87 грн.

Договір є договором транспортного експедирування, а відтак між сторонами виникли відносини, які підпадають під правове регулювання Глави 32 Господарського кодексу України та Глав 64, 65 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

У відповідності до ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Плата за договором транспортного експедирування здійснюється за цінами, що визначаються відповідно до глави 21 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі Договору позивачем надано відповідачу послуги з перевезення вантажу, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) від 31.01.2022.

У Договорі зазначено, що сума фрахту - 2 450,00 Євро по курсу НБУ на дату вивантаження.

Таким чином, вартість перевезення за Договором становить 79 072,53 грн. (по курсу НБУ на дату вивантаження вантажу, яка відповідно до товарно-транспортної накладної від 31.01.2022 - 07.02.2022).

Також позивачем надано рахунок на оплату №257 від 07.02.2022 та Акт надання послуг №216 від 07.02.2022, які місять посилання на Договір.

Акт надання послуг №216 від 07.02.2022 не містить підпису відповідача, при цьому, як зазначає позивач, вказаний акт разом із рахунком на оплату №257 від 07.02.2022 були направлені Товариству з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" засобами поштового зв`язку.

Статтею 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У Договорі зазначено, що термін та умови оплати: через 7 днів після надання оригіналів рахунку та акту.

За інформацією з пошукової системи Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта" поштове відправлення №8297, яким направлялись відповідачу рахунок на оплату №257 від 07.02.2022 та Акт надання послуг №216 від 07.02.2022, отримане Товариством з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" 22.02.2022.

Враховуючи приписи ст. 530 Цивільного кодексу України та погоджений у Договорі порядок і строк розрахунку (через 7 днів після надання оригіналів рахунку та акту), суд приходить до висновку, що строк виконання грошового зобов`язання відповідача по оплаті наданих позивачем за Договором послуг настав 01.03.2022.

При цьому, у своєму відзиві на позов відповідачем було визнано наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" з оплати за виконання зобов`язання за Договором та наявність факту прострочення оплати наданих послуг відповідачем не заперечувалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Оскільки у суду відсутні підстави вважати недостовірними обставини, які визнаються учасниками справи, то такі обставини не підлягають доказуванню.

Попри наведене, судом встановлено, що дійсна вартість наданих позивачем послуг становить 79 072,53 грн. (2 450,00 Євро * 32,2745 грн.).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача заборгованості з оплати наданих послуг у розмірі 79 072,53 грн., а відповідач визнає наявність такої заборгованості, у зв`язку з чим вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" заборгованості підлягає задоволенню частково.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 13 886,52 грн., нарахованої за період з 02.03.2022 по 01.09.2022, 3% річних у розмірі 1 585,79 грн. та інфляційних втрат у розмірі 14 507,87 грн., нарахованих за період з 02.03.2022 по 31.10.2022.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по оплаті поставленого товару у повному обсязі не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Договором визначено, що у разі якщо замовник не оплачує послуги перевізника у зазначений в даному Договорі термін, замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

З наведеного пункту Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір (подвійна облікова ставка НБУ), порядок нарахування пені (за кожен день прострочення платежу), проте не визначено строк такого нарахування, а відтак в силу приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України період нарахування штрафних санкцій обмежено піврічним терміном.

Суд здійснивши перерахунок пені (враховуючи визначений позивачем період нарахування пені), з урахуванням визначеної судом суми боргу, прийшов до висновку про правомірність вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" пені у розмірі 13 886,44 грн.

В іншій частині заявлена до стягнення пеня у розмірі 0,08 грн. обрахована невірно, оскільки позивачем невірно визначено суму боргу, а відтак задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних (з врахуванням визначеного позивачем початку періоду нарахування 3% річних), з урахуванням визначеної судом суми боргу,прийшов до висновку про правомірність вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" 3% річних у розмірі 1 585,78 грн.

В іншій частині заявлені до стягнення 3% річних у розмірі 0,01 грн. обрахована невірно, оскільки позивачем невірно визначено суму боргу, а відтак задоволенню не підлягає.

Суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат (з врахуванням визначеного позивачем початку періоду нарахування інфляційних втрат), керуючись приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, якими встановлено обов`язок суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, прийшов до висновку про правомірність вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" про стягнення інфляційних втрат у розмірі 14 507,87 грн.

Відповідач у відзиві на позов вказує на те, що з урахуванням поточної військової, енергетичної та економічної ситуації він позбавлений вчасно проводити оплату наданих послуг перевезення, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

В той же час, суд не може відмовити у задоволенні вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, він лише наділений правом зменшення вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Проте, 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями (неустойкою), а є мірою відповідальності боржника, як зазначав Верховний Суд у постановах від 31.07.2019 у справі №910/3692/18, від 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18.

Відтак, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.

Натомість, вирішення питання про зменшення пені та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Застосоване у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (постанови Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №922/1607/19).

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, суд може зменшити пеню в тому числі за власною ініціативою.

При цьому, диспозиція частини третя статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо а) він значно перевищує розмір збитків, та б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення нарахованої відповідачу пені, суд враховує:

- прострочення з оплати наданих послуг мало місце з 02.03.2022, тобто після початку повномаштабних військові дії проти України та введення в Україні Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який станом на дату розгляду справи триває.

- процесуальну поведінку відповідача, який не заперечував наявність у нього заборгованості перед позивачем за Договором, не намагався ухилятись від виконання своїх зобов`язань шляхом зловживання своїми процесуальними правами та надав докази направлення позивачу листа №22122022 від 22.12.2022 з пропозицією укладення мирової угоди (опис вкладення від 22.12.2022 і накладна №07.4);

- позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" збитків саме у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання зобов`язання за Договором, в той час як прострочення грошових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" компенсується за рахунок стягнення 3% річних та інфляційних втрат;

З огляду на всі фактичні обставини справи та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру пені.

Однак, враховуючи, що запроваджений по всій території України воєнного стану та ведення бойових дій, впливає як діяльність відповідача так і на діяльність позивача, то суд вважає, що справедливо буде зменшити заявлену до стягнення неустойку (пеню) на 50%, що відповідає принципам рівності та справедливості.

За таких обставин позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" підлягають частковому задоволенню, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" підлягає стягненню заборгованість у розмірі 79 072,53 грн., пені у розмірі 6 943,22 грн., 3% річних у розмірі 1 585,78 грн. та інфляційні втрати у розмірі 14 507,87 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовної вимоги, яка визнана судом правомірною, з огляду те, що спір у даній справі виник у зв`язку з неправильними діями Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" в цій частині, а часткове задоволення позовних вимог обумовлене реалізацією судом свого права на зменшення неустойки.

Таким чином, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовної вимоги, яка визнана судом правомірною, з огляду те, що спір у даній справі виник у зв`язку з неправильними діями Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" в цій частині.

Суд не вбачає підстав для повернення з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем за подання позову, в частині визнаних відповідачем вимог, оскільки останнім визнано частину позовних вимог (основний борг) на стадії розгляду справи по суті.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ес Маккензі-Україна" (04060, м. Київ, вул. Академіка Щусева, буд. 36; ідентифікаційний код 33835710) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" (45034, Волинська обл., Ковельський р-н, селище міського типу Люблинець, вул. Заводська, буд. 7А; ідентифікаційний код 37707423) борг у розмірі 79 072 (сімдесят дев`ять тисяч сімдесят дві) грн. 53 коп., пеню у розмірі 6 943 (шість тисяч дев`ятсот сорок три) грн. 22 коп., інфляційні втрати у розмірі 14 507 (чотирнадцять тисяч п`ятсот сім) грн. 87 коп., 3% річних у розмірі 1 585 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 78 коп. та судовий збір у розмірі 2 480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) грн. 99 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п. 17.5 ч. 1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Р.В. Бойко