УХВАЛА

27 лютого 2023 року

м. Київ

cправа № 916/1529/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М, Кондратова І.Д.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "Нібулон"

на рішення Господарського суду Одеської області

у складі судді Демешин О. А.

від 29.09.2022

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Ярош А.І., Діброва Г.І., Принцевська Н.М.

від 18.01.2023

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "Нібулон"

про стягнення 38 220,48 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства"Нібулон" (далі - Відповідач) з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просило стягнути 38220,48 грн за зберігання вантажу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.08.2022, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2023, позов задоволено повністю.

Суди першої та апеляційної інстанції зазначили, що Відповідач не надав судам належних та допустимих доказів, що підтверджують відсутність його вини, а саме факт надання ним перевізного документу на станцію Пальміра до моменту складання актів загальної форми ГУ-23, тобто Перевізник не надав основний для перевезення документ - накладну, а продовжував накопчувати вагони на коліях загального користування, подавав на станційні колії станції Пальміра групи вагонів без перевізного документу, а тому простій вагонів відбувся в очікуванні оформлення документів перевезення Відправником.

06 лютого 2023 року Відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2023.

Перевіривши касаційну скаргу, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року у сумі 2481,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення 38 220,48 грн. Відтак справа №916/1529/22 у розумінні приписів статті 12 ГПК України є малозначною.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України підстав (постанова від 21.05.2021 у справі №905/1623/20).

Верховний Суд відзначає, що, визначені підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України покладається на скаржника.

Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачених підпунктами "а", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Відповідач зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього. Відповідач вказує, що рішення суду першої та апеляційної інстанції постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, тому справа має фундаментальне значенння для формування єдиної правозастосовчої практики.

За твердженням Відповідача існує значна кількість справ, за якими Позивач у спорах з іншими суб`єктами визнали неправомірним нарахування платежів по зберіганню вантажу у справах: від 03.11.2021 по справі №910/20843/20, від 26.05.2021 по справі №910/18746/20; від 01.02.2022 по справі №910/20799/20; від 30.06.2021 по справі №910/1552/21; від 08.07.2021 по справі №910/1551/21; від 25.08.2021 по справі № 910/20851/20; від 13.09.2021 по справі № 910/910/21 та від 27.10.2022 по справі №910/908/21. А відтак, на думку Відповідача, це є свідченням, що справа становить значний суспільний інтерес та виняткове значення нього.

Суд зазначає, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Водночас, вказуючи на фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики Відповідач у касаційній скарзі не навів обґрунтованих доводів стосовно якої норми матеріального та/або процесуального права існує виключна правова проблема у спірних правовідносинах, яка полягає вирішенню, що ця правова проблема наявна у невизначеній кількості справ, які або вже існують або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

Лише вказівка на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики без належного обґрунтування таких доводів, не може бути визнана судом підставою, що підпадає під дію підпункту "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Наведені Відповідачем у касаційній скарзі доводи у контексті оскаржуваного судового рішення у цій справі не дають поза розумними сумнівами підстав для висновку про те, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або наявні інші підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені частиною третьої статті 287 ГПК України. Доводи касаційної скарги зводяться до заперечення встановлених судами першої та апеляційної інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійсненні господарськими судами під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи.

Також доводи Відповідача не містять аргументованих і переконливих обґрунтувань про те, що дана справа має суспільний інтерес та є винятковою для останнього, не підтверджені жодними доказами, а зводяться лише до незгоди із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Розглянувши доводи, зазначені у касаційній скарзі щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, Суд дійшов висновку про відсутність обставин, що підпадають під дію підпункту "а", "в" пункту два частини три статті 287 ГПК України, за яких Суд міг би визнати справу №916/1529/22 такою, судові рішення у якій можуть бути переглянуті в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, з огляду на засади (принципи) господарського судочинства, зокрема, змагальності та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі №916/1529/22 за касаційною скаргою Відповідача на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №916/1529/22 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "Нібулон" на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2023.

2. Надіслати копії ухвали учасникам справи.

3. Надіслати Відповідачу касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова