РІШЕННЯ

Іменем України

27 лютого 2023 року м. Чернігів справа № 927/1139/22

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами позовну заяву
за позовом Акціонерного товариства "РВС БАНК" 04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58 (ІНФОРМАЦІЯ_1)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" 14014, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 66, офіс 1
про стягнення 241 265 грн. 34 коп.
ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2022 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "РВС БАНК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс", якою позивач просить:

стягнути з відповідача в порядку регресу 238 650,00 грн, виплачених банком Міністерству оборони України на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2022 у справі № 910/16220/21 згідно банківської гарантії № 1080-19Г від 28.02.2019, 980,75 грн тридцяти процентів річних з простроченої суми та 1 634,59 грн пені;

до моменту виконання на суму основного боргу нараховувати за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році - 365(366)) 30 процентів річних, розрахувавши остаточну суму, що підлягає виплаті відповідачем на користь позивача за правилами обчислення простих точних процентів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на укладений між сторонами договір про надання гарантії № Д-1080-19Г від 25.02.2019.

Нормативно-правовим обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем визначено ст. 569 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2022, зокрема:

прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі;

постановлено здійснювати розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами;

встановлений процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;

встановлені процесуальні строки: для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; для подання відповідачем заперечення - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 26.12.2022, направлена на адресу відповідача, отримана останнім 30.12.2022 згідно поштового повідомлення №180.

Процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Процесуальним правом на подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін останні не скористались.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

05.03.2019 між Міністерством оборони України (Замовником) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" (Постачальником) укладено договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/19/59, за умовами якого Постачальник зобов`язався у 2019 році поставити Міністерству оборони України вироби домашнього текстилю (39510000-0) (Ковдра напіввовняна (для санаторно-курортних установ, казарм та казарм поліпшеного типу Збройних сил України)) (товар), а Замовник, в свою чергу, зобов`язався забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Відповідно до п. 1.5. договору, товар постачається на об`єднані центри забезпечення після приймального контролю (якості) представниками Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України (представник замовника).

Згідно із п. 1.6. договору, товар постачається партіями, які формуються відповідно до рознарядки та ростовки Міністерства оборони України, які є невід`ємними частинами цього договору.

Ціна цього договору становить 4 773 000,00 грн. та коригується у порядку визначеному у статті 36 ЗУ «Про публічні закупівлі» (п.3.1-3.2 Договору).

Згідно п.4.1 Договору, розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі), але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року.

За умовами п. 5.1. договору товар постачається на умовах DDP склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо.

В силу п. 5.2. договору місцем поставки товару є об`єднані центри забезпечення Тилу Збройних Сил України (одержувачі замовника) згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України, які є невід`ємною частиною договору, з обов`язковим дотриманням передбачених ними вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень. Поставка товару здійснюється транспортом постачальника. Витрати щодо перевезення товару до місця приймання одержувачем замовника несе постачальник.

Відповідно до п. 10.1. договору він набирає чинності з дати його укладання сторонами і діє до 31.12.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

25.02.2019 між Акціонерним товариством "РВС БАНК" (далі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" (далі - Принципал) було укладено Договір про надання гарантії № Д-1080-19Г (далі - Договір банківської гарантії), відповідно до п. 1.1. якого, за заявою Принципала Банк надає на користь Бенефіціара Гарантію, за якою зобов`язується сплатити Бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму у разі гарантійного випадку та дотримання умов Гарантії цього Договору.

Сума Гарантії складає 238650,00 грн. Гарантія вступає в силу з моменту її надання та діє по 04.02.2020 включно (п. 1.2., 1.4. Договору банківської гарантії).

Згідно з п. 3.1. Договору банківської гарантії після належного виконання Принципалом вимог п.4.1 цього договору, оригінал гарантії передається Принципалу для подальшого передавання її Бенефіціару шляхом отримання оригіналу гарантії у банку Принципал підтверджує те, що він ознайомлений та згоден з її змістом.

Якщо на вимогу Бенефіціара Банк виплачує кошти за Гарантією, Принципал зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання одержання повідомлення від Банку, але не пізніше дня закінчення строку Гарантії, повністю відшкодувати Банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати Банку, у валюті Гарантії. До повного такого відшкодовування Принципал сплачує Банку проценти від суми боргу в розмірі 30% (тридцять) процентів річних (за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році - 365(366)) у валюті Гарантії, за період з моменту виконання Банком вимоги Бенефіціара до моменту зарахування суми боргу на належні рахунку Банку (п. 4.2. Договору банківської гарантії).

Принципал не може бути звільнений від виконання зобов`язань та/або відповідальності за цим Договором ні при яких обставинах, у тому числі навіть тих, що не залежить від Принципала (п. 5.3. Договору банківської гарантії).

Цей Договір є укладений з дня його підписання представниками Сторін та діє до повного виконання зобов`язань Сторонами по цьому Договору (п. 6.1. Договору банківської гарантії).

28.02.2019 ПАТ "РВС БАНК" (Гарант) було видано Банківську гарантію № 1080-19Г (далі - Гарантія), за якою Бенефіціар - це Міністерство оборони України, Принципал - це Товариство з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс", предмет забезпечувального зобов`язання - договір на закупівлю: вироби домашнього текстилю (39510000-0) (Ковдра напіввовняна (для санаторно-курортних установ, казарм та казарм поліпшеного типу Збройних Сил України)), код ДК 021:2015 - (39510000-0) - Вироби домашнього текстилю.

Відповідно до умов Гарантії, Гарант безумовно та безвідклично зобов`язується виплатити Бенефіціару суму, що складає 238650,00 грн, протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання письмової вимоги Бенефіціара, підписаної уповноваженою особою та у якій Бенефіціар заявляє про те, що Принципал не виконав свої зобов`язання за договором про закупівлю чи принципал неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором про закупівлю стосовно асортименту, кількості, якості та строків.

Гарант має право відмовити Бенефіціару в задоволенні його вимог, у випадку, якщо вимога по Гарантії надана Банку-Гаранту після закінчення строку дії Гарантії.

Зобов`язання Гаранта за цією Гарантією припиняються у разі: 1) сплати Бенефіціару загальної суми цієї Гарантії; 2) закінчення строку, на який видана Гарантія; 3) відмови Бенефіціара від своїх прав за Гарантією.

Ця гарантія діє з моменту її надання по 04.02.2020 включно.

Як зазначає позивач у позовній заяві, за наслідком невиконання Принципалом зобов`язань за Договором № 286/3/19/59 Банком було отримано вимогу Бенефіціара про сплату за Гарантією.

У зв`язку з відмовою ПАТ "РВС БАНК" у сплаті за Гарантією Бенефіціар звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Банку, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс", про стягнення 238650,00 грн за Гарантією.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2022 у справі № 910/16220/21 за позовом Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до АТ "РВС БАНК", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс " позов задоволено повністю та стягнуто з АТ "РВС БАНК" на користь Міністерства оборони України суму гарантії в розмірі 238650,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2022 у справі №910/16220/21 залишено без змін.

На виконання вказаного судового рішення, АТ "РВС БАНК" було сплачено суму за банківською гарантією в розмірі 238650,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 1 від 23.11.2022.

АТ "РВС БАНК" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" з регресною вимогою вих. № 1507/22-БТ від 25.11.22 про відшкодування АТ "РВС БАНК" всіх витрат за Гарантією та сплату Банку, зокрема, 238650,00 грн грошових коштів за гарантією.

Вказана вимога, яка була надіслана Товариству з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" була повернута відправнику 10.12.2022 з відміткою відділу поштового зв`язку - за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується відповідною довідкою з сайту Укрпошти.

Регресна вимога позивача щодо сплати грошових коштів за гарантією була залишена відповідачем без відповіді та належного виконання, що і стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 частини другої ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Аналогічні положення містяться у ст. 174 Господарського кодексу України.

Матеріалами справи підтверджено, що 05.03.2019 між Міністерством оборони України і Товариством з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" укладено договір про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/19/59, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до частини першої ст. 200 Господарського кодексу України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (далі - Положення), відповідно до пп. 9 п. 3 розділу І якого, гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що гарантія - це односторонній правочин, за яким гарант приймає на себе обов`язок сплатити бенефіціару на його вимогу певну грошову суму внаслідок невиконання боржником (принципалом) взятих на себе зобов`язань, забезпечених гарантією. Основна функція гарантії полягає в забезпеченні належного виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром. Отже, підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення принципалом виконання своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням. Тобто гарант сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.07.2021 у справі № 910/7575/20).

Частинами першою, другою та третьою ст. 563 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії; вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі, до якої додаються документи, зазначені у гарантії, та вказується, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Суд зазначає, що гарантія може забезпечувати як грошове, так і не грошове зобов`язання боржника, оскільки законом не встановлено будь-яких обмежень щодо можливості застосування такого способу забезпечення в залежності від правової природи основного зобов`язання.

При цьому відповідальність гаранта перед кредитором носить виключно грошовий характер. При порушенні боржником основного зобов`язання гарант повинен лише сплатити грошову суму відповідно до умов гарантії в розмірі, що не перевищує максимальний, який встановлений гарантією, а не виконати забезпечене зобов`язання в натурі (передати товар, виконати роботи, надати послуги, тощо) або відповідати за Принципала за порушення виконання зобов`язання.

Враховуючи приписи ст. 560, 563, 565 Цивільного кодексу України, обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами.

Судом у даній справі встановлено, що АТ "РВС БАНК" було сплачено на користь Міністерства оборони України суму за банківською гарантією в розмірі 238650,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 1 від 23.11.2022 року з призначенням платежу: сплата за гарантією №1080-19Г від 28.02.2019 згідно з Рішенням господарського суду м.Києва від 02.06.2022 у справі №910/16220/21.

Частиною першою ст. 569 Цивільного кодексу України передбачено, що Гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Як вже зазначалось вище, відповідно до п. 4.2. Договору банківської гарантії, якщо на вимогу Бенефіціара Банк виплачує кошти за Гарантією, Принципал зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання повідомлення від Банку, але не пізніше дня закінчення строку Гарантії, повністю відшкодувати Банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати Банку, у валюті Гарантії.

Банк має нічим не обмежене право на зворотну вимогу до Принципала (регрес) у розмірі суми Гарантії, процентів та будь-яких витрат (збитків) (п. 4.4. Договору банківської гарантії).

АТ "РВС БАНК" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" з регресною вимогою вих. № 1507/22-БТ від 25.11.22 про відшкодування АТ "РВС БАНК" всіх витрат за Гарантією та сплату Банку, зокрема, 238650,000 грн грошових коштів за гарантією.

Вказана вимога, яка надіслана Товариству з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" була повернута відправнику 10.12.2022 з відміткою відділу поштового зв`язку за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошти.

Проте сам по собі факт неотримання відповідачем кореспонденції, яку позивач надіслав на офіційну адресу відповідача, не може вважатися поважною причиною невиконання дій, обумовлених таким поштовим відправленням, оскільки викликаний не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Таким чином, датою отримання відповідачем вимоги є 10.12.2022. Строк виконання відповідачем зобов`язання щодо сплати грошових коштів за гарантією - до 16.12.2022.

Отже, прострочення виконання грошового зобов`язання у відповідача виникло з 17.12.2022.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами частини другої ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Доказів погашення відповідачем суми, сплаченої АТ "РВС БАНК" за Банківською гарантією № 1080-19Г від 28.02.2019 у розмірі 238650,00 грн матеріали справи не містять, як не містять і жодних доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин.

Відповідно до ст. 73 та ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (частина перша ст. 76 ГПК України).

Частиною першою ст. 77 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини першої ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, з огляду на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань відшкодувати позивачу, сплачені ним за Банківською гарантією № 1080-19Г від 28.02.2019 грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 238650,00 грн основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 30% річних у розмірі 980,75 грн за період з 10.12.2022 по 14.12.2022, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами п. 4.2. Договору банківської гарантії сторонами передбачено, що якщо на вимогу Бенефіціара Банк виплачує кошти за Гарантією, Принципал зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання одержання повідомлення від Банку, але не пізніше дня закінчення строку Гарантії, повністю відшкодувати Банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати Банку, у валюті Гарантії. До повного такого відшкодовування Принципал сплачує Банку проценти від суми боргу в розмірі 30% (тридцять) процентів річних (за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році - 365(366)) у валюті Гарантії, за період з моменту виконання Банком вимоги Бенефіціара до моменту зарахування суми боргу на належні рахунку Банку.

Таким чином, сторонами у Договорі банківської гарантії було передбачено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу (відшкодування суми сплаченої банківської гарантії).

Перевіривши наданий розрахунок 30% річних, суд зазначає, що він здійснений вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 30% річних у розмірі 980,75 грн також підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також позивачем в поданому до суду позові заявлено клопотання про нарахування 30 % річних до моменту виконання рішення суду.

Приписами частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Тобто, вимога про зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення не є самостійною позовною вимогою майнового характеру, яка має оплачуватись судовим збором, оскільки вказана вимога заявляється безпосередньо не до відповідача у справі, а за своєю правовою природою є клопотанням позивача заявленим до суду про використання останнім права передбаченого приписами частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України.

Положеннями частини 11 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.

Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку, що клопотання позивача про нарахування 30 % річних до моменту виконання рішення суду є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

До моменту виконання рішення суду нарахування 30% річних здійснюється відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України від заборгованості відповідача, яка на момент винесення рішення становить 238650,00 грн, починаючи з 15.12.2022 за наступною формулою: С х 30 х Д : К : 100, де: С- сума непогашеної заборгованості; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 1634,59 грн за період з 10.12.22 по 14.12.22, суд зазначає наступне.

В силу приписів ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною першою ст. 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частинами четвертою та шостою статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 5.1. Договору банківської гарантії, за порушення строків повернення Банку коштів, сплачених Банком за Гарантією/сплата процентів, комісій та/або інших платежів за цим Договором Принципал сплачує Банку пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочки, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Принципал не може бути звільнений від виконання зобов`язань та/або відповідальності за цим Договором ні при яких обставинах, у тому числі навіть тих, що не залежить від Принципала (п. 5.3. Договору банківської гарантії).

Як встановлено судом, прострочення виконання грошового зобов`язання у відповідача виникло з 17.12.2022, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені за період з 10.12.22 по 14.12.22 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в повному обсязі та свідчили про відсутність у нього обов`язку відшкодувати позивачу сплачену ним на користь бенефіціара суму банківської гарантії, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3594,47грн судового збору.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства "РВС БАНК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" про стягнення 241265,34 грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" (; 14014, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 66, офіс 1) на користь Акціонерного товариства "РВС БАНК" (; 04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58) 238650,00 грн заборгованості, 980,75 грн 30% річних та 3594,47 грн судового збору.

Відповідно до частини десятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України нарахування 30% річних з Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніформ Плюс" (; 14014, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 66, офіс 1) на користь Акціонерного товариства "РВС БАНК" (; 04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58) у період з 15.12.2022 і до моменту виконання рішення суду здійснювати від суми заборгованості за наступною формулою: С х 30 х Д : К : 100, де: С- сума непогашеної заборгованості; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 27.02.2023.

Суддя А.С.Сидоренко