ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2023 року м.Дніпро Справа № 908/1790/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.,

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛД Інжиніринг та будівництво" на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.11.2022р. у справі №908/1790/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандгарант", м. Запоріжжя

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛД Інжиніринг та будівництво", м. Запоріжжя

про стягнення 667735,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.11.2022р. (повне судове рішення складено - 28.11.2022р., суддя - Мірошниченко М.В., м. Запоріжжя) у справі №908/1790/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛД Інжиніринг та будівництво" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандгарант" основний борг у сумі 446796,00 грн., пеню в сумі 74962,18 грн., штраф у сумі 89359,20 грн., інфляційні втрати в сумі 49462,57 грн., 3% річних у сумі 6986,61 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 10013,50 грн. Відмовлено у стягненні з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 13,06 грн., інфляційних втрат у сумі 5,63 грн. та пені в сумі 150,15 грн. Витрати зі сплати судового збору в сумі 2,53 грн. покладено на позивача.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що строки оплати товару є такими, що настали. Відповідач не надав доказів оплати товару в сумі 446796,00 грн. у встановлений строк або обґрунтованих заперечень проти позову. За розрахунком суду, обґрунтовано пред`явлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 49462,57 грн. У стягненні інфляційних витрат у сумі 5,63 грн. судом відмовлено. Також судом здійснено перерахунок 3% річних, враховуючи те, що позивач невірно визначив строк оплати по видатковій накладній №16 від 10.02.2022 на суму 79519,50 грн. за якою строк оплати настав 14.03.2022, а не 12.03.2022, як визначив позивач. Звідси суд розрахував від суми заборгованості по цій видатковій накладній (79519,50 грн.) 3% річних за період з 15.03.2022 року по 06.09.2022 (за 176 днів прострочення) в сумі 1150,31 грн. Решта 3% річних нарахована позивачем обґрунтовано. Загальна сума 3% річних з урахуванням цього перерахунку за період з 15.02.2022 по 06.09.2022 склала 6989,61 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У стягненні 3% річних у сумі 13,06 грн. суд відмовив. Судом здійснено перерахунок пені, враховуючи те, що строк оплати по видатковій накладній №4 від 17.01.2022 на суму 46062,00 грн. визначено позивачем невірно (визначено 17.02.2022 замість 16.02.2022), що впливає на кінцевий термін періоду нарахування пені (не може становити більше шести місяців з дня, коли зобов`язання мало бути виконано). За розрахунком суду від суми боргу 46062,00 грн. за період з 18.02.2022 по 17.08.2022 (181 день прострочення) пеня складає 7445,64 грн. Також позивачем невірно визначено строк оплати по видатковій накладній №16 від 10.02.2022 на суму 79519,50 грн. (визначено 12.03.2022 замість 14.03.2022) та початок виникнення прострочення (визначено 13.03.2022 замість 15.03.2022). За розрахунком суду від суми боргу 79519,50 грн. за період з 15.03.2022 по 06.09.2022 (176 днів прострочення) пеня складає 13943,15 грн. Решта пені нарахована позивачем обґрунтовано. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 74962,18 грн. У стягненні пені в сумі 150,15 грн. суд відмовив. Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 89359,20 грн. визнані судом обґрунтованими та задоволені.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛД Інжиніринг та будівництво" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 28.11.2022р. у справі №908/1790/22 скасувати, прийняти нове рішення, яким у позовних вимогах відмовити у повному обсязі.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- оскаржуване рішення прийняте на підставі неповністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права;

- судом не прийнято до уваги те, що ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. 24.02.2022 року Президентом України підписано Указ №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Воєнний стан запроваджено з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 28.02.2022 року Торгово-промисловою палатою України на підставі ст.ст. 14, 14-1 ЗУ "Про торгово-промислові палати України" засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставини для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що відповідач повинен заявити суду свої заперечення і по можливості обґрунтувати їх доказами в момент подання відповідного відзиву до початку розгляду справи по суті і тільки ці заперечення та докази можуть бути предметом розгляду їх судом. Водночас, вже при апеляційному розгляді справи, відповідач не має право посилатись на нові докази, твердження та обставини якщо не надасть суду апеляційної інстанції обґрунтовані доводи та не зазначить причини з яких ці докази не були надані суду першої інстанції у відповідні строки. Відповідач жодного разу письмово не повідомляв позивача про виникнення у нього форс-мажорних обставин за договором поставки №07/2022/13 від 14.01.2022, навіть коли отримав від позивача претензію про сплату заборгованості №22/08 від 22.08.2022, а отже керуючись умовами вищевказаного договору апелянт не має посилатися на ці обставини по даному предмету спору. Належним та допустимим доказом, що підтверджує дію форс-мажорних обставин за договором є відповідний сертифікат (свідоцтво), який видається Торгово-промисловою палатою для суб`єкта господарювання по кожному конкретному договору з урахуванням специфіки діяльності заявника. В даному випадку, апелянт обґрунтовуючи неможливість виконання своїх грошових зобов`язань за договором настанням для нього форс-мажорних обставин, не надав суду і позивачу жодних належних та допустимих доказів, що їх підтверджують.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛД Інжиніринг та будівництво" на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.11.2022р. у справі №908/1790/22. Розгляд справи призначено в судове засідання на 22.02.2023р.

01.02.2023р. представник ТОВ "Грандгарант" адвокат Міхантьєв М.Д. подав до суду апеляційної інстанції клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку EASYCON

22.02.2023р. судове засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів не відбулось, у зв`язку з технічною неможливістю з`єднання з представником ТОВ "Грандгарант".

Представник ТОВ "АЛД Інжиніринг та будівництво" у призначене судове засідання не прибув.

Перевіривши матеріали справи щодо належного повідомлення апелянта про дату, час та місце судового засідання, колегією суддів встановлено, що копію ухвали суду від 09.01.2023р. надіслано ТОВ "АЛД Інжиніринг та будівництво" на зазначену в апеляційній скарзі адресу: Південне шосе, 78А, Запоріжжя, 69005, однак поштове відправлення з ухвалою суду повернулось 06.02.2023р. до суду апеляційної інстанції з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі №800/547/17 (П/9901/87/18)).

За приписами п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

З огляду на те, що ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2023р. було надіслано ТОВ "АЛД Інжиніринг та будівництво" за адресою, вказаною ним в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала направлена за належною адресою та вважається врученою.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду прав людини від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії").

Інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення за допомогою контакт-центру суду та/або за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень.

Крім того, 08.02.2023р. судом апеляційної інстанції надіслано копію ухвали суду від 09.01.2023р. на наявну в матеріалах справи електронну адресу апелянта: .

Таким чином, апелянт не був позбавлений можливості прийняти участь у судовому засіданні 22.02.2023р.

Враховуючи, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представників сторін.

В судовому засіданні 22.02.2023р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

14.01.2022р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Грандгарант" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛД Інжиніринг та будівництво" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №07/2022/13 (далі - договір).

За умовами п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений у специфікації/-ях, що додається/-ються до договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-ами, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно з п. 1.2 договору найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та строк поставки вказуються у специфікації/-ях (далі - специфікація/-ії), яка є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 1.3 договору за домовленістю сторін поставка товару може відбуватися на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури. Факт оплати покупцем виставленого в його адрес рахунку-фактури означає взаємну згоду постачальника та покупця з умовами поставки та умовами оплати товару (якщо вони вказані у рахунку-фактурі постачальника), ціною, кількістю, асортиментом та номенклатурою товару, вказаною у відповідному рахунку-фактурі, а видаткова накладна є підтвердженням факту отримання покупцем від постачальника такого товару.

Згідно з п. 2.2 договору загальна вартість даного договору визначається вартістю товару, отриманого протягом дії цього договору згідно видаткових накладних, що є невід`ємними частинами даного договору.

Відповідно до п. 4.1 договору поставка товарів здійснюється у строки, передбачені специфікацією до договору.

Згідно з п. 5.1 договору покупець оплачує поставлені товари за цінами, визначеними в кожній окремій специфікації, на умовах даного договору в порядку і формах, які не суперечать чинному законодавству України.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що розрахунок за поставлену партію товару здійснюється покупцем на умовах післяоплати в розмірі 100% від вартості партії товару на підставі підписаної обома сторонами видаткової накладної та товарно-транспортної накладної шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару.

У пунктах 9.1, 9.2 договору погоджено, що договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2022. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання своїх обов`язків.

14.01.2022р. сторони підписали специфікацію №1 до договору на поставку піску річкового (ДСТУ БВ.2,7-32-95) в кількості 600 тон за ціною 187,50 грн. без ПДВ за тону загальною вартістю 135000,00 грн. з ПДВ та специфікацію №2 до договору на поставку піску річкового (ДСТУ БВ.2,7-32-95) в кількості 1000 тон за ціною 187,50 грн. без ПДВ за тону загальною вартістю 225000,00 грн. з ПДВ.

У специфікаціях сторони погодили, що поставка товару здійснюється постачальником протягом п`яти робочих днів з дати підписання сторонами специфікації. Умови поставки: DAP склад покупця, м. Запоріжжя, Південне шосе, 72, відповідно до Правил ІНКОТЕРМС в редакції 2020 року. Приймання товару здійснюється на складі постачальника.

На виконання договору позивач поставив відповідачу товар - пісок річковий (ДСТУ БВ.2,7-32-95) на загальну суму 446796,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними:

№3 від 14.01.2022 на суму 174109,50 грн. з ПДВ;

№4 від 17.01.2022 на суму 46062,00 грн. з ПДВ;

№14 від 08.02.2022 на суму 25402,50 грн. з ПДВ;

№15 від 09.02.2022 на суму 96606,00 грн. з ПДВ;

№16 від 10.02.2022 на суму 79519,50 грн. з ПДВ;

№17 від 14.02.2022 на суму 25096,50 грн. з ПДВ.

Доставка товару здійснювалась автомобільним транспортом, на підтвердження чого позивачем надано товарно-транспортні накладні від 17.01.2022, 08.02.2022, 09.02.2022, 10.02.2022, 10.02.2022, 14.02.2022.

З боку відповідача товар отримано представником Тимофєєвою О.С. без зауважень. Підпис представника скріплено печаткою відповідача.

Видаткові накладні виписані на підставі рахунків.

На оплату поставленого товару позивач виписав такі рахунки:

№5 від 14.01.2022 на суму 174109,50 грн. з ПДВ;

№7 від 17.01.2022 на суму 46062,00 грн. з ПДВ;

№38 від 08.02.2022 на суму 25402,50 грн. з ПДВ;

№39 від 09.02.2022 на суму 96606,00 грн. з ПДВ;

№40 від 10.02.2022 на суму 79519,50 грн. з ПДВ;

№41 від 14.02.2022 на суму 25096,50 грн. з ПДВ.

Оскільки відповідач не здійснив оплату поставленого товару після його прийняття у встановлений в договорі строк позивач надіслав відповідачу 22.08.2022 претензію вих. №22/08 від 22.08.2022 про сплату заборгованості за поставлений товар у сумі 446796,00 грн.

Відповідач не надав відповіді на претензію та не задовольнив вимоги позивача, що стало підставою для звернення позивача до Господарського суду Запорізької області з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 667735,40 грн., з яких 446796,00 грн. - основний борг,75112,33 грн. - пеня, 89359,20 грн. - штраф, 6999,67 грн. - 3% річних, 49468,20 грн. - інфляційні втрати.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується факт укладення Товариством з обмеженою відповідальністю "Грандгарант" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛД Інжиніринг та будівництво" договору поставки №07/2022/13 від 14.01.2022р., згідно п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації/-ях, що додається/ються до договору і є його невід`ємною частиною/-ами, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. договору, асортимент та ціна на товар, що поставляється, визначаються на підставі специфікацій постачальника, погодженої покупцем, яка є невід`ємною частиною даного договору. Загальна вартість даного договору визначається вартістю товару, отриманого протягом дії цього договору згідно видаткових накладних, що є невід`ємними частинами даного договору.

З документів, що містяться в матеріалах справи вбачається, що на виконання договору позивачем поставлено відповідачу товар - пісок річковий на загальну суму 446796,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними:

- №3 від 14.01.2022 на суму 174109,50 грн. з ПДВ;

- №4 від 17.01.2022 на суму 46062,00 грн. з ПДВ;

- №14 від 08.02.2022 на суму 25402,50 грн. з ПДВ;

- №15 від 09.02.2022 на суму 96606,00 грн. з ПДВ;

- №16 від 10.02.2022 на суму 79519,50 грн. з ПДВ;

- №17 від 14.02.2022 на суму 25096,50 грн. з ПДВ.

На оплату поставленого товару позивачем виписано такі рахунки:

- №5 від 14.01.2022 на суму 174109,50 грн. з ПДВ;

- № 7 від 17.01.2022 на суму 46062,00 грн. з ПДВ;

- №38 від 08.02.2022 на суму 25402,50 грн. з ПДВ;

- №39 від 09.02.2022 на суму 96606,00 грн. з ПДВ;

- №40 від 10.02.2022 на суму 79519,50 грн. з ПДВ;

- №41 від 14.02.2022 на суму 25096,50 грн. з ПДВ.

Також матеріали справи містять товарно-транспортні накладні від 17.01.2022 року, від 08.02.2022 року, від 09.02.2022 року, від 10.02.2022 року, від 10.02.2022 року, від 14.02.2022 року.

Таким чином, вищенаведеним підтверджується належне виконання позивачем взятого на себе зобов`язання з поставки товару (річкового піску) відповідачеві за договором №07/2022/13.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В пункті 5.2. договору сторони досягли згоди, що розрахунок за поставлену партію товару здійснюється покупцем на умовах післяоплати в розмірі 100% від вартості партії товару на підставі підписаної обома сторонами видаткової накладної та товарно-транспортної накладної, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ч. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем оплати за поставлений товар (річковий пісок) загальною вартістю 446796,00 грн.

За таких обставин та враховуючи те, що строки оплати є такими, що настали згідно умов п. 5.2. договору, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 446796,00 грн. в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Приписами частин 1, 2 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку з оплати поставленого товару, позивач нарахував йому штрафні санкції у вигляді 3% річних за період 15.02.2022 по 06.09.2022 у розмірі 6999,67 грн. та інфляційні втрати у розмірі 49468,20 за період з лютого по травень 2022 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунки, що містяться в матеріалах справи, погоджується з перерахунком інфляційних втрат та 3% річних, здійсненим господарським судом першої інстанції та висновками про те, що обґрунтовано було пред`явлено до стягнення інфляційні втрати у сумі 49462,57 грн. та 3% річних в сумі 6986,61 грн.

Пунктом 7.17 договору сторонами узгоджено, що в разі порушення покупцем строків оплати відповідної партії товару покупець сплачує постачальнику неустойку (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочки, за кожний день прострочення.

На виконання п. 7.17. договору позивач нарахував пеню за період з 15.02.2022 по 06.09.2022 в розмірі 75112,33 грн.

Апеляційний господарський суд зазначає, що оскільки договором не визначено строку нарахування пені, то, з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГУ України, її нарахування припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунки, суд апеляційної інстанції погоджується з перерахунком пені, здійсненим господарським судом першої інстанції та висновками про те, що позивачем було невірно визначено строк оплати по видатковій накладній №4 від 17.01.2022 (визначено 17.02.2022 замість 16.01.2022), що безпосередньо впливає на кінцевий термін періоду нарахування пені. Також, позивачем було невірно визначено строк оплати по видатковій накладній №16 від 10.02.2022 (визначено 12.03.2022 замість 14.03.2022), а також початок виникнення прострочення (визначено 13.03.2022 замість 15.03.2022). Таким чином, сума пені, яка підлягає до стягнення складає 74962,18 грн.

Згідно п. 7.18 договору, за прострочення оплати відповідної партії товару понад 30 календарних днів додатково до пені, передбаченої п. 7.17 договору, стягується штраф в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

У зв`язку з простроченням оплати товару на понад 30 календарних днів та на виконання п. 7.18 договору, позивачем нараховано штраф у розмірі 20% загальною сумою 89359,20 грн.

Перевіривши розрахунок штрафу, що міститься в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що він є обґрунтованим, арифметично вірним та підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, за результатами перегляду даної справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи, що викладені в апеляційній скарзі про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався місцевий господарський суд.

За таких умов колегією суддів апеляційного господарського суду не можуть бути взяті до уваги посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, які перешкоджали виконанню відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛД Інжиніринг та будівництво" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 28.11.2022р. у справі №908/1790/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.02.2023р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков