ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"21" лютого 2023 р. м. Одеса Справа № 916/3387/22
Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,
при секретарі судового засідання Дюльгер С.В.,
розглянувши справу №916/3387/22
про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення державного реєстратора;
представники сторін:
від позивача Варбаногло В.А.,
від відповідача не з`явився,
від третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Добров Р.М.,
Позивач, Одеська міська рада, звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОФІР-ЛЕНД», в якому просить:
Ухвалою від 19.12.2022 позовну заяву (вх. № 3500/22 від 13.12.2022) Одеської міської ради залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали шляхом надання до суду зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів доказів, копії яких додано до заяви.
27.12.2022 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків.
Ухвалою від 02.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/3387/22, яку ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.02.2023, запропоновано відповідачу подати відзив.
24.01.2023 за вх. № 2391/23 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача про розгляд справи без його участі. У цій заяві представник також зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Протокольною ухвалою від 01.02.2023 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 21.02.2023.
У судовому засіданні представники позивача та третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Аналогічна за змістом норма щодо наявності у відповідача права визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, закріплена у ч. 1 ст. 191 ГПК України.
Частина 4 вказаної статті також зазначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом враховано, що заява представника відповідача (вх. № 2391/23 від 24.01.2023), в якій він зазначив, що проти позовних вимог не заперечує, фактично є заявою про визнання позовних вимог.
21.02.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, суд встановив наступне.
Як вбачається з листа Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради (Т. 1, а.с. 22), будівля за адресою: Коблевська, 38А, є об`єктом культурної спадщини у складі «Комплексу будівель Руссова» по вул. Коблевській, 38 А, 38 Б, прийнята під охорону держави рішенням Одеського облвиконкому від 15.08.1985 р. № 480 як пам`ятка архітектури та містобудування місцевого значення («Будинок прибутковий Руссова» кін. XIX ст.), а рішенням Одеського облвиконкому від 25.12.1984 р. № 652 як пам`ятка історії місцевого значення. Наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 р. № 728/0/16-08 занесена до Держаного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення, охоронний номер 373/1-Од.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що житловий будинок за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Коблевська, будинок 38-А, загальною площею 3946,51 кв.м., житловою площею 2041,47 кв.м., зареєстрований 31.10.2012 р. за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, номер запису: 196 в книзі: 13ог-167 на підставі Свідоцтва про право власності від 21.06.2012 р. серії САЕ № 672269.
06.03.2018 р. між територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, від імені якої діяв Департамент комунальної власності Одеської міської ради, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОФІР-ЛЕНД» укладено договір купівлі - продажу нежитлових приміщень першого поверху, що розташовані за адресою: місто Одеса, вулиця Коблевська, будинок 38 а, загальною площею 106,4 кв.м, відображених у технічному паспорті.
Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 (у редакції, чинній на момент прийняття рішення державним реєстратором), державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком.
Як вказав позивач, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо про захоплення покупцем підвалу.
Відповідно до абз. 3. п. 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 (у редакції, чинній на момент прийняття рішення державним реєстратором), для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, утворене у результаті поділу, виділу частки або об`єднання, подається документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу, виділу частки або об`єднання, крім випадків, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такий документ відсутній у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням.
Однак, як вбачається з самого договору купівлі-продажу, виданого 06.03.2018, серія та номер: 382, видавник Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н.Ю., він (договір) не посвідчує право власності на приміщення підвалу до його поділу. Отже, як вбачається з електронних копій матеріалів вищевказаних реєстраційних справ, фактично на підставі Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (Т. 1, а.с. 38) Товариством з обмеженою відповідальністю «ОФІР-ЛЕНД» зареєстровано право власності на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 137,3 кв.м.
19.01.2022 Комунальною установою «Муніципальна служба комунальної власності Одеської міської ради» та Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради проведено обстеження підвалу за адресою: м. Одеса, вул. Коблевська, 38-А, за результатами якого встановлено, що нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 137,3 кв.м., розташовано в 4-поверховому житловому будинку. Вхід здійснюється з під`їздів будинків за адресами: м. Одеса, вул. Коблевська, 38-А або 38-Б. Під час проведення обстеження доступ до об`єкта був відсутній. Також встановлено, що ліва частина приміщення підвалу, загальною площею 137,3 кв.м., увійшла до загальної площі домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Коблевська, 38Б, а права частина - до загальної площі житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Коблевська, 38А.
Про вищевказані обставини 19.01.2022 складено Акт (Т. 1, а.с. 44), в якому фахівці дійшли наступного висновку: «На підставі зазначеного вище та порівнюючи схеми розташування вказаного об`єкта зі схемами підвальних приміщень домоволодінь, можна зробити висновок, що реєстрація права власності на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 137,3 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Коблевська, 38а, за ТОВ «ОФІР-ЛЕНД» відбулася за рахунок захоплення та присвоєння підвальних приміщень житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Коблевська, 38А та домоволодіння за адресою: м. м. Одеса, вул. Коблевська, 38Б».
Одеська міська рада у відповідності до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду міста Одеси та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами України. Згідно зі ст. 80 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальні громади, які реалізують право власності через органи місцевого самоврядування, є суб`єктами права комунальної власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
На виконання Закону України «Про власність» (втратив чинність 20.06.2007) Кабінетом Міністрів України 05.11.1991 прийнято постанову № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю), що заклало правові підстави для розподілу майна, яке в радянський період було виключно державним, на державне та комунальне.
Згідно з вимогами п. 5 Постанови Верховної ради УРСР «Про введення в дію Закону УРСР «Про власність» від 26.03.1991 року Раді Міністрів України було доручено забезпечити за участю Кримської АРСР, а також виконавчих комітетів обласних рад народних депутатів розмежування майна між власністю Української PCP та власністю відповідно Кримської АРСР, міста Києва та інших областей.
На підставі Постанови КМУ від 05.11.1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266-ХХІ затверджений Перелік державного майна, що передано у власність Одеської обласної ради, та Перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування.
Згідно з п. 1 розділу «Житлово-комунальне господарство» додатку 2 до вказаного рішення у комунальну власність адміністративно-територіальної одиниці м. Одеси передано весь житловий та нежитловий фонд місцевих Рад народних депутатів.
На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 21.06.2012 р. серії САЕ № 672269, виданого замість свідоцтва про право власності від 21.03.2007 р., та свідоцтва про право власності на житловий будинок від 04 квітня 2007 р. серії САВ № 301798 територіальна громада міста Одеси є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Коблевська, З8-А, та домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Коблевська, 38 Б.
Відповідно до п. 1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02 № 7/5 (що втратив чинність, але діяв на момент видачі свідоцтв Одеській міській раді), державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів особи, що звернулася до БТІ.
Видача свідоцтва про право власності передбачена п. 6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02 № 7/5 (що втратив чинність, але діяв на момент видачі свідоцтв Одеській міській раді), що регулює оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, яке здійснюється місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, державними органами приватизації, Державним управлінням справами на житлові та нежитлові об`єкти.
Таким чином, з урахування діючого на той час законодавства України територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради на законних підставах набула право власності на домоволодіння, у тому числі спірний підвал.
Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майно, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користування майном відповідно до загальних інтересів.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема встановлює наявність обтяжень прав на нерухоме майно.
Положення п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлюють обов`язкову підставу для відмови у державній реєстрації прав у випадку, коли наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.
Одним із таких засобів захисту порушеного права є витребування майна із чужого незаконного володіння. Статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правоморчностей.
Тобто, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 зазначено, що згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України та положеннями процесуального законодавства особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
Щодо задоволення позову відповідач не заперечував, а навпаки, як вже було зазначено, фактично визнав позовні вимоги.
Частиною 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та наявними матеріалами справи. Водночас, виходячи з матеріалів справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб, а тому є можливим застосування ч.4 ст. 191 ГПК України стосовно ухвалення рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Частиною 1 ст. 130 ГПК України та частиною 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Крім того, за загальним правилом, встановленим ст. 129 ГПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
Згідно з платіжним дорученням № 736 від 01.12.2022 за подання позову у даній справі позивач сплатив 4 962,00 грн судового збору.
Отже, суд вважає доцільним розподілити судові витрати у справі наступним чином: 50 відсотків сплаченого судового збору у сумі 2 481,00 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, а решта 50 відсотків підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 86, 91, 129, 130, 191, 232, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено у судовому засіданні 21 лютого 2023 р. Повний текст рішення складено та підписано 03 березня 2023 р.

Суддя Р.В. Волков