РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2023Справа № 910/14420/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Адміністрації Державної прикордонної служби України

про стягнення 14 513,21 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі відповідач) про стягнення стягнення 14 513,21 грн (13 959,65 грн основного боргу, 104,41 грн 3% річних та 449,15 грн втрат від інфляції).

Позовні вимоги обґрунтовані несплатою відповідачем аеропортового збору та послуг наземного обслуговування за картками на обслуговування авіарейсів № 864106 та № 864109.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) та встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, ухвала суду від 27.12.2022 була отримана позивачем 05.01.2023, а відповідачем - 03.01.2023, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які долучені до матеріалів справи.

19.01.2023 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, до якого було долучено оригінал квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки в розмірі 13 959,65 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Як зазначено у позовній заяві, з метою участі у виставці авіаційної техніки під час проведення на території Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» форуму «Велике будівництво: авіація і туризм», відповідачем у період часу з 24.11.2021 (на прибуття) по 25.11.2021 (на відправлення) було виконано наступні авіарейси:

- ??рейс № 54374 - повітряне судно Мі8, бортовий номер 01;

- ??рейс № 54371 - повітряне судно AS50, бортовий номер 64.

Позивачем для повітряних суден Mi8 бортовий номер 01 і AS50 бортовий номер 64 відповідача були надані послуги з наземного і аеропортового обслуговування.

Уповноваженими представниками сторін було підписано Картки на обслуговування авіарейсів в аеропорту Бориспіль № 864106 і № 864109, в яких зазначено відомості щодо типу ПС, номера борту, перевізника, замовника, прибуття-відправлення, код перевізника, номер та категорія рейсу, тип обслуговування, дата та час прибуття - відправлення, місце стоянки ті інші відомості.

Для сплати вартості наданих/отриманих у період 24.11.2021-25.11.2021 послуг позивачем 26.11.2021 були виставлені рахунки-фактури № 2/246 (збір за посадку-зліт та стоянка наднормативна) на суму 4 599,65 з ПДВ та № 2/247 (наземне обслуговування) на суму 9 360,00 з ПДВ. Вказані рахунки на оплату отриманих послуг були направлені 02.12.2021 на адресу відповідача та отримані останнім 06.12.2021, що підтверджується наданою копією роздруківки з сайту «Укрпошта» за трекінгом № 323 (копії доказів направлення наявні в матеріалах справи).

Однак, відповідачем не було сплачено на користь позивача вартість отриманих у період 24.11.2021 - 25.11.2021 послуг, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 13 959,65грн.

3 метою врегулювання спору у досудовому порядку позивачем було пред`явлено письмову претензію від 10.08.2022 № 35-28/5-60 на суму 13 959,65 грн основного боргу з вимогою сплатити її у місячний строк з дня одержання вказаної претензії. Дана претензія була отримана відповідачем 15.08.2022, відповідно до наявної у матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 486.

Листом № 26-28646/0/6-22 від 15.09.2022, наданим за результатами розгляду претензії від 10.08.2022 № 35-28/5-60, відповідач звернувся до позивача з проханням «.. розглянути питання щодо надання на безоплатній основі послуг з наземного та аеропортового обслуговування за картами на обслуговування авіарейсів в аеропорту Бориспіль № 864106 i № 864109».

У зв`язку з несплатою відповідачем аеропортового збору та послуг наземного обслуговування за картками на обслуговування авіарейсів № 864106 та № 864109, позивач звернувся з позовною заявою до суду з вимогою про стягнення 14 513,21 грн, з яких: 13 959,65 грн - основний борг, 104,41 грн - 3% річних та 449,15 грн - інфляційні втрати.

Як зазначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст. 175 Господарського кодекс України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Норми статті 181 Господарського кодексу України встановлюють загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вказане кореспондується з приписами ст. 205 Цивільного кодексу України.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Відповідно до норм статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1, 2 статті 633 Цивільного кодексу України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Дослідивши правову природу відносин, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку що між сторонами мало місце укладення правочину надання послуг у спрощений спосіб.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з нормами статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на підтвердження факту надання послуг відповідачу, надав картки на обслуговування авіарейсів в аеропорту Бориспіль № 864106 та № 864109, які підписані уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до абзацу 11 ст.1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» із змінами і доповненнями (далі - Закон), документом, який містить відомості про господарську операцію, є первинний документ.

Господарська операція - це факт підприємницької та іншої діяльності, що впливає на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів (абзац 2 п.2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 із змінами і доповненнями, далі - Наказ).

Первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Первинні облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.ч. 1, 2 ст.9 Закону, абзац 1 п.2.4. Наказу).

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо (абзац 2 п. 2.4. Наказу).

Для підтвердження факту надання послуг для кожного повітряного судна, що прибуває та у подальшому відправляється з аеропорту «Бориспіль», оформлюється первинний документ на бланку суворої звітності - Карта на обслуговування авіарейсу в аеропорту «Бориспіль».

Як вбачається з наявної в справі Інструкції по оформленню Карти на обслуговування авіарейсу в аеропорту Бориспіль від 10.08.2021 (Редакція 06) (далі - Інструкція), карта на обслуговування авіарейсу в аеропорту Бориспіль - це первинний документ, який підтверджує факт обслуговування авіарейсу в Аеропорту та призначений для: обліку послуг, які надаються при обслуговуванні авіарейсу; нарахування доходів, виставлення рахунку та оплати за послуг з обслуговування авіарейсу; забезпечення державної статистичної звітності (п. 3.1 Інструкції).

Після прибуття повітряного судна заповнюються інформаційні поля лівої частини Карти на обслуговування авіарейсу в аеропорту Бориспіль та вказуються послуги, що надані після прильоту повітряного судна. Перед відправленням повітряного судна заповнюються інформаційні поля правої частини Карти на обслуговування авіарейсу в аеропорту Бориспіль та вказуються послуги, надані при обслуговуванні повітряного судна перед вильотом (п.4.2 Інструкції).

Карта на обслуговування авіарейсу в аеропорту Бориспіль має бути підписана з обох сторін: від Аеропорту, що підтверджує факт надання послуг та від Авіаперевізника, що підтверджує факт отримання послуг. Від Аеропорту підписує Агент, від Авіаперевізника - командир повітряного судна / представник Авіаперевізника або представник Хендлінгової компанії, який належним чином уповноважений на ї підписання. Окремо підписуються частини Карти на прибуття та на відправлення (п. 4.6 Інструкції).

Підписана Карта на обслуговування авіарейсу в аеропорту Бориспіль з боку Аеропорту та з боку Авіаперевізника - командира повітряного судна / представника Авіаперевізника або представника Хендлінгової компанії є підтвердженням, що інформація, занесена до Карти з оригіналів чи копій перевізної документації є вірною (п.4.9 Інструкції).

Дані з Карти на обслуговування авіарейсу в аеропорту Бориспіль заносяться техніком-касиром до інформаційної бази даних за допомогою програмного забезпечення «Авіаційна діяльність аеропорту». Інформація, занесена до бази даних, є основою для нарахування доходів, виставлення рахунку та передачі його представнику Авіаперевізника (п.4.14 Інструкції).

Таким чином, за своїм змістом «Карта на обслуговування авіарейсу в аеропорту «Бориспіль» є первинним документом, який, відповідно до наведеного у ст. 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначення терміну «первинний документ», містить в собі відомості про господарську операцію та інші обов`язкові для первинного документу реквізити.

У подальшому, 26.11.2021 позивачем були виставлені рахунки-фактури для сплати вартості наданих/отриманих у період 24.11.2021-25.11.2021 послуг, а саме: № 2/246 (збір за посадку-зліт та стоянка наднормативна) на суму 4 599,65 з ПДВ та № 2/247 (наземне обслуговування) на суму 9 360,00 з ПДВ. Вказані рахунки були направлені 02.12.2021 на адресу відповідача та отримані останнім - 06.12.2021, що підтверджується наданою копією роздруківки із сайту «Укрпошта» за трекінгом № 323 (копії доказів направлення наявні в матеріалах справи).

За приписами ст. 81 Повітряного кодексу України, у разі надання в аеропортах та на аеродромах послуг із забезпечення зльоту-посадки повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, забезпечення авіаційної безпеки, пошуку та рятування в зоні відповідальності аеропорту, забезпечення наднормативної стоянки, обслуговування вантажів, забезпечення приймання, зберігання, контролю якості та видачі авіаційного пального для заливу в паливозаправники або заправлення баків повітряних суден та в разі надання інших послуг, пов`язаних з діяльністю аеропорту, в аеропортах та на цивільних аеродромах справляється плата за надання таких послуг.

Розмір плати за надання послуг із забезпечення зльоту-посадки повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, забезпечення авіаційної безпеки, забезпечення наднормативної стоянки (аеропортові збори) та за інші послуги, що надаються аеропортом(аеродромом) користувачам, встановлюється відповідно до законодавства України. Порядок розрахунку плати за аеропортове обслуговування та інші послуги, що надаються в аеропортах (на аеродромах), порядок оплати та звільнення від неї визначаються відповідно до законодавства України та стандартів

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» із змінами і доповненнями та рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ІКАО), наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2008 № 337 затверджено аеропортові збори за обслуговування повітряних суден і пасажирів у державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - Наказ).

Загальними положеннями Наказу встановлено, що за аеропортове обслуговування повітряних суден (далі - ПС) і пасажирів, пов`язане із забезпеченням: посадки-зльоту ПС, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, наднормативної стоянки ПС, авіаційної безпеки, стягуються аеропортові збори.

Збір за посадку-зліт ПС установлюється за кожну тонну максимальної злітної маси (далі - МЗМ) ПС, зазначеної у посвідченні про придатність його до виконання польотів, залежно від виду сполучення та відшкодовує витрати експлуатанта аеропорту (аеродрому) на використання, утримання та розвиток об`єктів і спеціальних засобів, призначених для забезпечення посадки-зльоту ПС, зокрема льотної смуги, руліжних доріжок з прилеглою грунтовою частиною, дренажної системи, світлосигнальної системи, засобів зв`язку між наземною станцією та ПС, а також на орнітологічне, радіотехнічне забезпечення польотів ПС та комплекс заходів аварійно-рятувального та протипожежного забезпечення польотів, швидкої медичної допомоги і нормативної стоянки ПС.

Від сплати збору за посадку-зліт ПС звільняються рейси під літерою "А", а також польоти з метою обльоту авіаційної техніки, тренувальні, випробувальні та перегінні польоти для забезпечення виконання рейсів під літерою "А" (п.2.1. Наказу).

Збір за наднормативну стоянку ПС установлюється за кожну годину наднормативної стоянки та кожну тонну МЗМ ПС незалежно від виду сполучення (час наднормативної стоянки визначається у годинах з округленням до першого десяткового знака) та становить 0,41 дол. США за кожну годину наднормативної стоянки та за кожну тонну МЗМ ПС. Збір за наднормативну стоянку ПС відшкодовує витрати експлуатанта аеропорту (аеродрому) в межах контрольованої зони, пов`язані з використанням, утриманням та розвитком аеродрому для стоянки ПС понад нормативний час, освітленням, пожежною охороною протягом цього часу. Нормативний (без сплати збору) час стоянки пасажирського ПС становить 3 години.

Збір за наднормативну стоянку не стягується, якщо затримка авіарейсу сталася з вини працівників аеропорту; якщо здійснюються рейси під літерою "А", які виконує державне авіаційне підприємство "Україна", а також за стоянку ПС, щодо яких з експлуатантом аеропорту (аеродрому) укладено відповідну угоду на зберігання або розміщення (базування) на визначений термін (п. 2.4. Наказу).

Пунктами 3.2., 3.3. Наказу встановлено, що сплата аеропортових зборів здійснюється відповідно до законодавства України. Ці аеропортові збори є граничним (максимальним) розміром плати за аеропортове обслуговування, що стягується з користувачів аеропорту (аеродрому).

Однак, відповідачем не було сплачено на користь позивача вартість отриманих послуг до моменту звернення позивача до суду з даним позовом, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 13 959,65грн.

3 метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивачем було пред`явлено письмову претензію від 10.08.2022 № 35-28/5-60 на суму 13 959,65 грн основного боргу з вимогою сплатити її у місячний строк з дня одержання вказаної претензії. Дана претензія була отримана відповідачем - 15.08.2022, відповідно до наявної у матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 486.

Листом від 15.09.2022 № 26-28646/0/6-22, наданим за результатами розгляду претензії від 10.08.2022 № 35-28/5-60, відповідач звернувся до позивача з проханням «.. розглянути питання щодо надання на безоплатній основі послуг з наземного та аеропортового обслуговування за картами на обслуговування авіарейсів в аеропорту Бориспіль №864106 i № 864109».

У зв`язку з несплатою відповідачем аеропортового збору та послуг наземного обслуговування за картками на обслуговування авіарейсів № 864106 та № 864109, позивач звернувся з позовною заявою до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Матеріалами справи підтверджується факт надання відповідачу послуг з наземного і аеропортового обслуговування.

Жодного заперечення відповідача стосовно суми заборгованості за отримані послуги в матеріалах справи не міститься.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача заборгованість за надані послугах з наземного і аеропортового обслуговування у розмірі 13 959,65 грн.

Судом встановлено, що у процесі розгляду справи відповідачем було надано докази оплати суми боргу у розмірі 13 959,65 грн згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 14.01.2023.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За приписами ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Враховуючи, що кошти в розмірі 13 959,65 грн сплачені відповідачем після звернення позивача до суду із позовом у цій справі, провадження у справі в частині вимог про стягнення 13 959,65 грн основного боргу підлягає закриттю за відсутністю предмета спору. Витрати по сплаті судового збору в цій частині покладаються на відповідача.

Крім основного боргу, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача 104,41 грн 3% річних та 449,15 грн втрат від інфляції.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пред`являючи письмову претензію від 10.08.2022 № 35-28/5-60 на суму 13 959,65 грн основного боргу позивач вимагав сплатити її у місячний строк з дня одержання вказаної претензії. Дана претензія була отримана відповідачем 15.08.2022, однак залишена без задоволення.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат у межах заявленого періоду, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Пункт 3 частини другої ст. 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Частиною першою ст. 77 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 13 959,65 грн внаслідок оплати боргу та відсутності предмету спору у цій частині; задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 104,41 грн 3% річних та 449,15 грн втрат від інфляції.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/14420/22 в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості у розмірі 13 959,65 грн закрити, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26, код 00034039) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, код 20572069) 3% річних у розмірі 104 (сто чотири) грн 41 коп., інфляційні втрати у розмірі 449 (чотириста сорок дев`ять) грн 15 коп. та судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.03.2023.

Суддя О.Г. Удалова