ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

24.02.2023м. ХарківСправа № 922/703/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

розглянувши заяву про видачу судового наказу

заявник Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", м. Київ
боржник Фізичної особи підприємця Безсмертної Тетяни Анатоліївни, м. Харків

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", м. Київ звернулося до господарського суду Харківської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця Безсмертної Тетяни Анатоліївни, м. Харків заборгованості за договором № 304829-КС-001 про надання кредиту від 29 серпня 2021 року, що становить 14857,41 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 5000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах - 9107,41 грн, суми прострочених платежів за комісією - 750,00 грн.

Суд, розглянувши вищезазначену заяву про видачу судового наказу, зазначає наступне.

Порядок здійснення судочинства у наказному провадженні визначає Розділ ІІ "Наказне провадження" Господарського процесуального кодексу України.

Згідно частини 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до частини 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 Господарського процесуального кодексу України.

Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України).

Вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу передбачені статтею 150 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

За загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Водночас, за приписами частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема: заяву про видачу судового наказу подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу (пункт 1); із поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (пункт 8).

Тобто, вирішуючи питання щодо наявності підстав для видачі судового наказу, суд має здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів (у даному випадку договору про надання кредиту), інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків.

Обґрунтовуючи заяву про видачу судового наказу заявник Товариство з обмеженою відповідальністю - БІЗНЕС ПОЗИКА посилається на порушення боржником зобов`язань за договором № 304829-КС-001 про надання кредиту від 29 серпня 2021 року, укладеним шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному статтею 12 Закону України Про електронну комерцію.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України Про електронну комерцію, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно частин 3, 4 статті 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України Про електронну комерцію, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частиною 12 статті 11 Закону України Про електронну комерцію передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 КАС України (частина 13 статті 11 Закону України Про електронну комерцію).

Згідно статті 12 Закону України Про електронну комерцію, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України Про електронну комерцію: електронне повідомлення - інформація, представлена в електронній формі, надана учасником відносин у сфері електронної комерції з використанням інформаційно-комунікаційних систем (пункт 4); електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6); одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12).

Обґрунтовуючи вимоги заявник посилається на порушення боржником зобов`язань за договором № 304829-КС-001 про надання кредиту від 29 серпня 2021 року.

Як вказує заявник, вищезазначений договір був укладений в електронному вигляді, шляхом підписання боржником заявки одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України Про електронну комерцію.

Заявником до заяви про видачу судового наказу додано паперову копію договору № 304829-КС-001 про надання кредиту від 29 серпня 2021 року, проте не надано доказів на підтвердження укладення зазначеного договору саме із особою, яку заявником визначено як боржника, тобто з фізичною особою-підприємцем Безсмертною Тетяною Анатоліївною.

У заяві про видачу судового наказу заявник посилається на те, що Фізична особа - підприємець Безсмертна Тетяна Анатоліївна, через веб-сайт Кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшла до Особистого кабінету, з якого через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказує номер свого поточного (карткового) рахунку.

Згідно підпункту 3.1.1. Правил після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання кредиту в особистому кабінеті заявника розміщається оферта, яка є пропозицією в розумінні частини 4 статті 11 Закону України Про електронну комерцію. Після отримання оферти заявнику надсилається одноразовий ідентифікатор.

У випадку відмови від укладення заявником договору чи не підписання його шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, оферта вважається не акцептованою заявником і втрачає силу (підпункти 3.1.2, 3.1.3 Правил).

Товариство з обмеженою відповідальністю БІЗНЕС ПОЗИКА направлено 29 серпня 2021 року Фізичні особі - підприємцю Безсмертній Тетяні Анатоліївні, пропозицію (оферту) укласти договір № 304829-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС одноразового ідентифікатора G-3566, направленого позичальнику на номер телефону НОМЕР_1 , вказаного позичальником в заявці електронного повідомлення СМС-повідомлення.

Відповідно до підпункту 4.4.4 Правил, позичальник підтверджує, що вказаний ним (з метою отримання кредиту) поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_2 належать саме йому і треті особи не мають до нього доступу.

Разом з тим, заявником не надано доказів у відповідності до частини 13 статті 11 Закону України Про електронну комерцію на підтвердження того, що вказаний Одноразовий ідентифікатор G-3566 дійсно був направлений через ІТС шляхом направлення електронного повідомлення (СМС-повідомлення) з телефону НОМЕР_1 .

Таким чином заявником не надано належних доказів на підтвердження укладання електронного договору з боржником в розумінні частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, заявником не доведено, а матеріалами справи не підтверджується, що номер телефону НОМЕР_1 , з якого начебто був направлений через ІТС одноразовий ідентифікатор G-3566 шляхом направлення електронного повідомлення (СМС-повідомлення), та який вказаний в договорі про надання кредиту № 304829-КС-001, в пропозиції укласти договір (оферта) № 304829-КС-001 про надання кредиту від 29 серпня 2021 року, в прийнятті (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору №304829-КС-001 про надання кредиту та Анкеті-Згоді клієнта, належить особі, яку заявником визначено як боржника (фізичній особі-підприємцю Безсмертній Тетяні Анатоліївні, адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Таким чином, заявником не доведено укладення між ним та боржником електронного договору про надання кредиту.

На підтвердження перерахування коштів заявником надано копію повідомлення про перерахування коштів у розмірі 5000,00 грн. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 , втім з наданих заявником до заяви документів не вбачається за можливе встановити, чи належить боржнику банківський рахунок, на який були перераховані зазначені грошові кошти, оскільки ця інформація не підтверджена жодним наданим заявником документом.

Отже, з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги до боржника за договором про надання кредиту № 304829-КС-001 від 29 серпня 2021 року.

Згідно частини 3 статті 13, частини 1 статті 74, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами у справі, відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 76, частини 1 статті 77, статтей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі зазначеного, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів щодо їх належності, допустимості та достовірності, враховуючи, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги за договором про надання кредиту № 304829-КС-001 від 29 серпня 2021 року, заявником всупереч вимог пункту 4 частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України не додано до заяви про видачу судового наказу документи на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, зокрема заявником не доведено укладення між ним та боржником електронного договору про надання кредиту та не доведено, що банківський рахунок, на який були перераховані грошові кошти в сумі 5000,00 грн належить боржнику, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу на підставі пунктів 1, 8 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (частина 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами статті 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 3-6 частини 1 статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (частина 2 статті 151 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене та керуючись частиною 2 статті 12, статтями 147-148, 150, пунктами 1, 8 частини 1 статті 152, статтями 153, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", м. Київ про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця Безсмертної Тетяни Анатоліївни, м. Харків заборгованості за договором № 304829-КС-001 про надання кредиту від 29 серпня 2021 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, в порядку статтей 255-257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Ухвалу підписано 24.02.2023 року.

Суддя П. В. Хотенець