УХВАЛА

м. Київ

27.02.2023Справа № 910/2940/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши

заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1

до

1. Вінницької міської ради,

2. Міністерства юстиції України

про забезпечення позову,

Без повідомлення (виклику) сторін.

Встановив:

До Господарського суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 /заявник) про забезпечення позову, яка подана до пред`явлення позову, відповідно до якої заявник просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом:

- заборони Вінницькій міській раді та Комісії з реорганізації шляхом приєднання Комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2» вчиняти дії щодо майна Комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2», а саме: передавати в оперативне управління, у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати, використовувати як заставу, вирішувати питання його відчуження.

Ознайомившись із поданою ОСОБА_1 заявою про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову, заявник, від імені якого діє законний представник ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 /представник), посилається на те, що внаслідок реорганізації Комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2» порушуються права заявника як члена територіальної громади міста Вінниці, зокрема, ОСОБА_1 зазнає майнової шкоди, оскільки перебуває на утриманні в ОСОБА_2 , яка працює в даному закладі. Крім того, у поданій заяві заявник одночасно зазначає, що реорганізація Комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2» порушує права трудового колективу, оскільки призведе до занедбання і можливого знесення будівлі, втрати і нецільового використання комунального майна та медичного обладнання, а трудовий колектив втратить кваліфікованих лікарів.

Отже, на думку ОСОБА_1 , невжиття заходів забезпечення позову унеможливить в подальшому виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів позивача, працівників підприємства і членів територіальної громади міста Вінниця.

Дослідивши наведені ОСОБА_1 обґрунтування щодо вжиття заходів до забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Згідно приписів ст.ст. 73, 74, 77, 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом із тим, до поданої ОСОБА_1 заяви про вжиття заходів забезпечення позову заявником не надано доказів на підтвердження викладених в ній обставин, зокрема, завдання відповідачами майнової шкоди заявнику, вчинення дій щодо знесення будівлі, втрати і нецільового використання комунального майна та медичного обладнання, а також звільнення трудового колективу. Заява ОСОБА_1 мотивована лише припущенням заявника про потенційну можливість невиконання судового рішення в майбутньому.

Отже, заявником не наведено достатніх, належних та допустимих у розумінні вищенаведених положень ГПК України обґрунтувань наявності обставин та відповідно необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук