ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 Справа № 917/1060/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., секретар судового засідання Теницька С.В., розглянувши справу № 917/1060/22

за позовною заявою Державної екологічної інспекції Центрального округу, вул.Коцюбинського, 6, м. Полтава, Полтавська область, 36039

до відповідача Кобеляцького комунального підприємства "Водоканал плюс", вул.Покровська, 43 А, м. Кобеляки, Кобеляцький район, Полтавська область, 39200

про стягнення 323 288,23 грн. збитків за заподіяну державі шкоду

Без виклику учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

06.09.2022 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Державної екологічної інспекції Центрального округу до Кобеляцького комунального підприємства "Водоканал плюс" про стягнення 323 288,23 грн збитків за заподіяну державі шкоду, завданих порушенням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внаслідок використання водних ресурсів без спеціального дозволу на користування надрами (підземні води).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем завдані збитки державі шляхом порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок використання стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за період з 31.03.2020 по 13.04.2020 за відсутності спеціального дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази : копія Наказу від 30.03.2020 № 06-27/295; копія Направлення від 30.03.2020 №06-28/291; копія Акта перевірки від 13.04.2020 № 06-28/291; копія Припису від 17.04.2020 № 32/2/4-23; копія листа ДЕІ Центрального округу від 17.04.2020 № 02/4-17/1501 з доказами направлення; копія Наказу № 06-27/675 від 17.08.2021; копія Направлення № 06-28/646 від 17.08.2021; копія Акта перевірки від 02.09.2021 № 06-28/646; копія Припису від 09.09.2021 № 35/02.4-23; копія листа ДЕІ Центрального округу від 09.09.2021 № 02.4-17/4793 з доказами направлення; копія Довідки ККП «Водоканал Плюс» № 225 від 01.09.2021; копія Претензії № 184/07-17/2021 з розрахунком розміру збитків на суму 323 288,23 грн з описом вкладення та квитанції про відправлення; копія Наказу від 25.08.2021 № 324-к «Про надання щорічної відпустки»; копія витягу з дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № -57; копія витягу зі Звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин на ККП «Водоканал Плюс» від 2020 року; копія витягу з Документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для ККП «Водоканал Плюс» від 2020 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2022 справу № 917/1060/22 розподілено судді Ківшик О.В..

Ухвалою суду від 12.09.2022 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків. Дана ухвала була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З огляду на усунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений судом строк та спосіб суд ухвалою від 05.10.2022 прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), а також пунктом 3 даної ухвали встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали.

Відповідач клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) сторони суду не надали.

Ухвалу суду про прийняття позовної заяви до розгляду від 05.10.2022 р. відповідач отримав 14.10.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 56), тому останнім днем строку для подання відзиву є 31.10.2022.

16.11.2022 відповідач надіслав відзив на позовну заяву (вх. № 8798 від 16.11.2022, а.с. 58-62), згідно якого з позовними вимогами не погоджується та заперечує проти їх задоволення.

Крім того, відповідачем залучено до відзиву наступні заяви :

- заяву про поновлення пропущеного строку на подання відзиву на позовну заяву. В обґрунтування вказаної заяви відповідач посилається на те, що 26.10.2022 між відповідачем та адвокатом Ковтун О.П. було укладено Договір № 45 про надання правових послуг. 03.11.2022 року адвокату через електронний суд було надано доступ до матеріалів даної справи, після чого останній почав ознайомлення та написання відзиву на позовну заяву.

- заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення збитків за період з 01.01.2018 по 06.09.2019.

У п. 2 ст. 119 ГПК України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Суд, враховуючи доводи представника відповідача та положення ГПК України, задовольняє заяву про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву. Враховуючи вищевикладене, вказаний відзив та клопотання долучені судом до матеріалів справи, а правова позиція відповідача, викладена у відзиві на позов, враховується судом при винесенні даного рішення.

У відповіді на відзив на позовну заяву (вх. № 2463 від 07.04.2022) позивач спростовує доводи відповідача, в тому числі і щодо пропущення ним строків позовної давності.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази і письмові пояснення, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

У період з 31.03.2020 по 13.04.2020 Інспекцією було проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Кобеляцьким Комунальним підприємством «Водоканал Плюс» (далі - ККП «Водоканал Плюс»), результати якої оформлені актом перевірки від 13.04.2020 № 06-28/291.

Під час перевірки в ході обстеження території ККП «Водоканал Плюс» за адресою: м.Кобеляки, вул. Покровська, 43А, виявлено стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а саме: котел опалювальний сталевий «Маяк» AOT-50 та котел опалювальний водогрійний сталевий «Житомир-25», які працюють на твердому паливі та використовуються для опалення адмінприміщень, пічка (груба) для опалення приміщення охоронця.

В акті зафіксовано, що Дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря на вищевказані стаціонарні джерела викидів відсутній, інвентаризація стаціонарних джерел викидів не проведена.

З метою усунення виявлених порушень вимог природоохоронного законодавства, відповідно до ст. 202 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» видано припис від 17.04.2020 № 32/2/4-23, пунктом 2 якого зобов`язано відповідача провести інвентаризацію стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викиду ККП «Водоканал Плюс» за адресою: м. Кобеляки, вул. Покровська, 43А.

В період з 19.08.2021 - 02.09.2021 Інспекцією було проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства ККП «Водоканал Плюс», результати якої оформлені актом перевірки від 02.09.2021 № 06-28/646.

Під час перевірки ККП «Водоканал Плюс» надано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 04.03.2021 № -57 з обмеженим строком дії, Звіт по інвентаризації викидів забруднюючих речовин та Документи, у яких обґрунтовуються обсяги викидів для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для ККП «Водоканал Плюс» від 2020 року, розроблені ТОВ «Європейський екологічний стандарт».

Також, ККП «Водоканал Плюс» у додатку № 13 до довідки від 01.09.2021 № 225 надано інформацію стосовно фактично відпрацьованого часу стаціонарних джерел забруднення атмосферного повітря за період відсутності дозволу на викиди з 01.01.2018 по 03.03.2021.

Під час перевірки встановлено, що з 01.01.2018 по 03.03.2021 ККП «Водоканал Плюс» здійснювалися наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викиду а саме: котла опалювального сталевого «Маяк» АОТ-50 та котла опалювального водогрійного сталевого «Житомир-25», які працюють на твердому паливі та використовуються для опалення адмінприміщень, пічки (груби) для опалення приміщення охоронця, що експлуатувалися ККП «Водоканал Плюс» за адресою: м.Кобеляки, вул. Покровська, 43А без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади, що є порушенням ч. 5 ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

Інспекцією відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, яка затверджена наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України 28.04.2020 за № 277, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2020 №414/34697 (із змінами), розраховано розмір відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря в сумі 323 288,23 грн.

Листом від 07.10.2021 № 02.4-.15/5333 позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію № 184/07-17/2021 на суму 323 288,23 грн. для добровільної сплати останнім зазначеної суми збитків, заподіяних державі.

Позивач зазначає, що відповіді від ККП «Водоканал Плюс» не надходило, добровільно зазначена сума збитків не сплачена. Дані обставини стали підставою для звернення Інспекцією в суд з позовом про стягнення збитків.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» передбачено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання відповідним органом державної влади. У відповідності до ст. 10 вказаного Закону підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог передбачених дозволами на викиди забруднюючих речовин.

Здійснення відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без дозволу є порушенням ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

У відповідності до ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» ст. 33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 4 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України заподіяна шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 2.1. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України 28.04.2020 року № 277, зареєстрованим Міністерством юстиції України 07.05.2020 № 414/34697 (далі - Методика) наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.

Пунктом 2.8.1 Методики передбачено, що розрахункові методи визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та об`ємної витрати газопилового потоку застосовуються у випадках викиду забруднюючих речовин від джерел викидів, які здійснюються стаціонарними джерелами суб`єкта господарювання без дозволу.

Розділом 4 Методики регламентовано розрахунок розміру відшкодування збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Розрахунок розміру відшкодування збитків за наднормативний викид однієї тонни забруднюючої речовини в атмосферне повітря розраховується на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на час виявлення порушення, помноженої на коефіцієнт 1,1, з урахуванням регулювальних коефіцієнтів (додатки 1, 2 Методики) і показника відносної небезпечності кожної забруднюючої речовини, за формулою:

mi = 3,6 х 10-3 х (qmi - qm норм) х Т

mi - маса наднормативного викиду і-тої забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерел викидів забруднюючих речовин, віднесених до інших, т;

qmi - середнє значення масової витрати і-тої забруднюючої речовини, г/с;

qm норм - значення затвердженого нормативу і-тої забруднюючої речовини, наведеного в дозволі на викид, г/с;

Т - час роботи джерела викиду і-тої забруднюючої речовини в режимі наднормативного викиду, год.

Розрахунок розміру відшкодування збитків за наднормативний викид однієї тонни забруднюючої речовини в атмосферне повітря розраховується на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на час виявлення порушення, помноженої на коефіцієнт 1,1 з урахуванням регулювальних коефіцієнтів (додатки 1,2 Методики) і показника відносної небезпечності кожної забруднюючої речовини, за формулою:

З = mi х 1,1П х Аi х Кi х Кzі

З - розмір збитків, грн;

mi - маса наднормативного викиду і-тої забруднюючої речовини, т;

1,1П - розмір мінімальної заробітної плати на дату виявлення порушення за одну тонну забруднюючої речовини, помноженої на коефіцієнт (1,1), грн./т.;

Аi - безрозмірний показник відносної небезпечності і-тої забруднюючої речовини:

Кi - коефіцієнт, що враховує територіальні соціально-екологічні особливості;

Кzі - коефіцієнт, що залежить від рівня забруднення атмосферного повітря населеного пункту і-тою забруднюючою речовиною.

У відповідності до п. 2.2 Методики факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю та розрахунковими методами.

Пунктом 2.8. Методики передбачено, що розрахункові методи визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та об`ємної витрати газопилового потоку застосовуються у випадках викиду забруднюючих речовин від джерел викидів, які здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб`єктів господарювання

Згідно п. 3.7 Методики розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за: характеристиками джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб`єкта господарювання (Звіт по інвентаризації викидів забруднюючих речовин, технологічні регламенти виробництва); затвердженими методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди.

Як вбачається з відповіді на відзив, Позивач не заперечує факту надання Інспекції дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; характеристики джерел викидів (джерела утворення) та Звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин, у зв`язку з чим Інспекції не потрібно здійснювати інструментально-лабораторні дослідження гранично допустимих викидів.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та аргументує свою позицію безпідставністю застосування Методики при розрахунку шкоди.

Суд, приймаючи рішення по суті, виходив з того, що до 28.04.2020 року діяла Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 10.12.2008 № 639, зареєстрованим Міністерством юстиції України 21.01.2009 за № 48/16064, реєстрація якої була скасована 11.05.2019, та яка містила аналогічні вимоги щодо відповідальності та розрахунку шкоди державі за здійснення викидів забруднюючих речовин без дозволу.

Конституційний Суд України у рішенні у справі № 1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Враховуючи наведене, суд оцінює доводи відповідача щодо застосування позивачем Методики, яка на його думку не діяла у частину періоду спірних правопорушень як надмірний формалізм, оскільки Методика, яка діяла до 11.05.2019, та Методика, яка діяла після 11.05.2019, містили аналогічні вимоги щодо відповідальності та розрахунку шкоди державі за здійснення викидів забруднюючих речовин без дозволу.

Згідно з пунктом 3.11 Методики час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з дати початку вчинення порушення до моменту його усунення з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Інформацію про фактичний відпрацьований час в режимі наднормативного викиду (в годинах) надає суб`єкт господарювання по кожному джерелу викиду (утворення).

Факт усунення порушення (наднормативного викиду) може бути підтверджений отриманням суб`єктом господарювання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами у разі відсутності дозволу (п. 3.12 Методики)

Відповідно до частини 4 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

У своєму роз`ясненні від 27.06.2001р. №02-5/744 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» Вищий арбітражний суд України роз`яснив, що відповідно до статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення природоохоронного законодавства, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі (п.1.2).

Аналогічна позиція висвітлена в рішення Верховного Суду по справам №910/5858/17, №910/15305/17.

Пунктом 1.6 Роз`яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/744 від 27.06.2001 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника. У свою чергу відповідачем не надано підтвердження відсутності своєї вини у вчиненні господарської діяльності з 01.01.2018 по 03.03.2021 без дозвільних документів, а саме дозволу на викиди зі стаціонарних джерел.

Відповідач у своєму відзиві наголошував про застосування позовної давності, в той же час варто зазначити, що ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, згідно зі статтею 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність за статтею 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Приписами ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1 ст.260 ЦК України).

Згідно зі ст. 253, ч. 1 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

У даній справі спір виник щодо порушення відповідачем норм Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».

Факти порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства зафіксовано в акті перевірки.

Відтак, суд оцінює як правомірні доводи позивача, що останній дізнався про спірні порушення 02.09.2021, коли було сформовано акт перевірки № 06-28/646.

Відповідно до частини 6 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Із акта перевірки від 02.09.2021 № 06-28/646 вбачається, що попередня перевірка відповідача Інспекцією не проводилася.

Отже, про здійснення господарської діяльності за відсутності дозвільних документів - дозволу на викиди забруднюючих речовин зі стаціонарних джерел в період з 01.01.2018 по 03.03.2021 Інспекції стало відомо з 02.09.2021 (з дати закінчення проведення перевірки), тому строки позовної давності позивачем пропущено не було, оскільки останнім днем звернення до суду є 01.09.2024, що відповідає п. 1.9 роз`яснень Вищого господарського суду України № 02-5/744 від 27.06.2001 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» (із змінами, внесеними згідно з роз`ясненням Вищого господарського суду №04-5/609 від 31.05.2002, Рекомендаціями Вищого господарського суду №04-5/1429 від 18.11.2003, №04-06/44 від 25.03.2009 та узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Cуду від 12.06.2018 року по справі №910/10452/17).

Суд зазначає, що в діях відповідача наявні всі елементи складу правопорушення, зокрема: протиправна поведінка відповідача полягає у здійсненні господарської діяльності за відсутності дозвільних документів всупереч чинному законодавству, що підтверджується матеріалами перевірки; наявна сама шкода, яка правомірно розрахована відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 10.12.2008 № 639, зареєстрованим Міністерством юстиції України 21.01.2009 за № 48/16064; причинний зв`язок, що виражений у заподіянні зазначеної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача; вина відповідача, виражена у здійсненні наднормативні викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викиду. Відсутність вини у вчиненні правопорушенні відповідач не довів.

Наразі збитки, заподіяні державі внаслідок порушення Кобеляцьким КП "Водоканал Плюс" природоохоронного законодавства, не відшкодовані.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 323 288,23 грн. підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 4 849,32 грн. покладається на відповідача.

Оскільки суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, та враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, заявлені відповідачем до стягнення 30 000,00 грн витрат на правову допомогу покладаються на останнього.

Керуючись статтями 129, 231-233, 236, 237-238, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Кобеляцького Комунального підприємства «Водоканал Плюс» () заподіяну державі шкоду у розмірі 323 288,23 грн відповідно до норм розподілу вказаної суми між бюджетами (на рахунок UA0016682, отримувач - ГУК у Полт.обл/тг м. Кобеляки/24062100, код ЄДРПОУ 37959255, код класифікації доходів бюджету-24062100, «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності»).

3. Стягнути з Кобеляцького Комунального підприємства «Водоканал Плюс» () на користь Державно екологічної інспекції Центрального округу (UA0080293, Банк ДКСУ м. Київ, ) 4849,32 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати накази із набранням рішенням законної сили.

4. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення підписане 21.02.2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О.В.Ківшик