ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2023 р. Справа№ 910/7691/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар судового засідання Місюк О.П.

за участю представників:

позивача - Єгоров С.О.;

відповідача - Тележинський М.М.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2022

у справі №910/7691/22 (суддя - Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" про стягнення 997347,11 грн, з яких: 524374,44 грн - основний борг, 127860,68 грн - пеня, 157312,33 грн - штраф, 96124,55 грн - інфляційні втрати та 91675,11 грн 25% річних (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.10.2022).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 (повне рішення складено 09.12.2022) у справі №910/7691/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 131109,08 грн суми заборгованості, 127860,68 грн пені, 157312,33 грн штрафу, 96124,55 грн інфляційних втрат та 91675,11 грн 25% річних.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" у справі №910/7691/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 у справі №910/7691/22 залишено без змін.

10.02.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" подало до суду апеляційної інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, згідно якої заявник просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 112500,00 грн.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/7691/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/7691/22 прийнято до розгляду та призначено на 28.02.2023, надано відповідачу строк на подання клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

До суду 19.12.2022 відповідачем подано клопотання про зменшення суми судових витрат позивача на професійну правову допомогу до 5000,00 грн, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" вказує, що заявлений до стягнення позивачем розмір витрат на правову допомогу є завищеним, не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та співмірності відповідно до ціни позову.

У судове засідання 28.02.2023 з`явилися представники сторін та надали пояснення щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" про ухвалення додаткової постанови.

Представник позивача підтримав подану заяву, просив суд стягнути з відповідача 1125000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

Представник відповідача заперечував проти поданої заяви, просив суд зменшити розмір судових витрат позивача на професійну правову допомогу до 5000,00 грн, з підстав наведених у клопотанні про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про часткове задоволення зазначеної заяви з огляду на наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч 5 та 6 ст. 126 ГПК України).

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, також визначені положеннями ч. ч. 6, 7 та 9 ст. 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5- 7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5- 7 та 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, а також у постанові Верховного Суду від 12.01.2023 у справі №910/8342/21.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі ст. 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам ст. ст. 75-79 ГПК України.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону №5076-VI).

Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1 та 2 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення. Так, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Північний апеляційний господарський суд звертається до правової позиції, зазначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, згідно якої Велика Палата зробила наступні висновки.

За положенням ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пункт 1 частини 3 цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Зокрема, в абзаці 2 підпункту 4.1 пункту 4 Рішення від 02.11.2004 №15-рп/2004 ним акцентувалася увага на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Так, ч. 3 ст. 126 ГПК України передбачає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду узагальнила, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що ч. 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на апеляційну скаргу позивачем, крім іншого, повідомлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" буде звертатись до суду із заявою про розподіл понесених витрат на професійну правничу допомогу та визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у розмір 112500,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції при розгляді справи №910/7691/22, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, заявником надано:

- договір про надання професійної правничої допомоги адвоката №1508/22-59 від 15.08.2022, укладений між адвокатом Єгоровим С.О. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна";

- акт приймання-передачі наданої правової допомоги №А1508/22-59/02 від 07.02.2023 згідно з яким фіксована вартість наданих адвокатом Єгоровим С.О. послуг (розмір гонорару) в суді апеляційної інстанції складає 112500,00 грн (без ПДВ). В акті сторони зазначили, що клієнт не має претензій щодо сумлінності, своєчасності та належності наданої правової допомоги;

- рахунок на оплату №Р1508/22-59/02 від 07.02.2023 на суму 112500,00 грн;

- ордер про надання правової допомоги Серія АІ №1265920 від 16.08.2022 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 1.1 договору про надання професійної правничої допомоги адвоката №1508/22-59 від 15.08.2022, укладеного між адвокатом Єгоровим С.О. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна", клієнт доручив, а адвокат взяв на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу адвоката, яка полягає у представництві клієнта під час розгляду у суді справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" про стягнення заборгованості за генеральним договором надання транспортно-експедиційних послуг від 26.11.2021 №11.21-236РН/ТЕО, та наданні іншого виду правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання професійної правничої (правової) допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктами 4.2, 4.3 договору сторони погодили порядок обчислення гонорару адвоката у вигляді фіксованої суми та визначили, що розмір гонорару адвоката за надання клієнту правової допомоги під час розгляду справи становить:

- у суді першої інстанції - 75000,00 грн;

- у суді апеляційної інстанції - 112500,00 грн;

- у суді касаційної інстанції - 150000,00 грн.

Обсяг наданої правової допомоги та розмір гонорару погоджується сторонами у акті приймання-передачі наданої правової допомоги (п. 4.4 договору).

Згідно п. 4.8 договору клієнт зобов`язаний оплатити адвокату гонорар у розмірі визначеному п. 4.3 цього договору, згідно актів приймання-передачі наданої правової допомоги та на підставі виставлених адвокатом рахунків, у строк протягом 30 календарних днів з дня ухвалення судом відповідної інстанції, в якій адвокатом надавалась правнича допомога, судового рішення.

Суд апеляційної інстанції відмічає, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється та розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

З доданого заявником акту приймання-передачі наданої правової допомоги №А1508/22-59/02 від 07.02.2023 слідує, що адвокат Єгоров С.О. надав клієнту правову допомогу у вигляді представництва інтересів під час розгляду справи №910/7691/22 в суді апеляційної інстанції. Разом з цим в акті не зазначено опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для їх надання.

Колегія суддів зазначає, що підчас розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції представником позивача було надано відзив на апеляційну скаргу, а також адвокат Єгоров С.О. брав участь у судовому засіданні 07.02.2023.

Заперечуючи проти заяви позивача про відшкодування витрат на правову допомогу Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" вказує на те, що згідно акту приймання-передачі не можливо встановити скільки часу було витрачено адвокатом на виконання послуг, що перешкоджає об`єктивному встановленню співмірності витраченого адвокатом часу.

Також відповідач зазначає, що розмір витрат на правову допомогу не відповідає принципам співмірності, достовірності, пропорційності та обґрунтованості цих витрат, оскільки адвокат Єгоров С.О. приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, тому адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, а підготовка відзиву на апеляційну скаргу не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.

Північний апеляційний господарський суд частково погоджується з доводами, викладеними у клопотанні відповідача, щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та про неповне доведення заявником надання правових послуг на зазначену в акті суму, їх співмірності, фактичності та неминучості їх надання, з огляду на таке.

Дослідивши поданий позивачем відзив на апеляційну скаргу суд встановив, що під час розгляду справи в суді першої інстанції та апеляційного перегляду справи позиція Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" фактично не змінювалася. Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є подібними до аргументів, викладених у позовній заяві.

Тобто, правова позиція Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" щодо суті спору вже була сформована до апеляційного перегляду справи, а доказів додаткового комплексного та всестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається.

Також колегією суддів враховується, що позивач звертаючись до Господарського суду міста Києва з клопотанням про розподіл судових витрат просив стягнути з відповідача 75000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, як зазначено, правова позиція щодо суті спору була сформована в позовній заяві, розгляд справи в суді першої інстанції тривав більше 3 місяців та було призначено 4 судових засідання, тоді як заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу узгоджуються з доводами позовної заяви, а справа в суді апеляційної інстанції розглядалась менше місяця та проведено 1 судове засідання. Відтак, є незрозумілою погоджена між сторонами в договорі умова щодо збільшення розміру гонорару за представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції на 50% порівняно з місцевим господарським судом при одночасному зменшенні наданої адвокатом правової допомоги.

Разом з тим суд вважає, що участь адвоката Єгорова С.О. у судовому засіданні 07.02.2023 Північного апеляційного господарського суду у справі №910/7691/22 є дійсними та необхідними послугами у цій справі, підтверджені належними доказами.

При цьому слід зазначити, що тривалість участі у судовому засіданні не може бути наперед відомою учасникам справи та короткий час такого засідання не може слугувати підставою для покладення судом таких витрат на сторону, яка заявила про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (такі підстави визначені лише у ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, про що описано вище).

Отже, Північний апеляційний господарський суд вважає, що розмір заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 112500,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і неспівмірні з виконаною роботою у суді апеляційної інстанції, відтак їх розмір є необґрунтованим у зазначеній вище сумі.

Північний апеляційний господарський суд наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

З огляду на зазначене, враховуючи, що у разі встановленого договором фіксованого розміру гонорару співмірність витрат оцінюється через співвідношення суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів (їх складності та необхідності), кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо, оцінивши подані заявником докази на підтвердження понесених ним витрат, та зважаючи на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі та наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення Товариством з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" розміру витрат на професійну правничу допомогу з 112500,00 грн до 25000,00 грн.

Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена судом без задоволення, а отже судове рішення ухвалено на користь позивача, витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 25000,00 грн, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна".

Керуючись статтями 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" (, 03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 20-В, оф. 10373) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" (, 01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких (Московська) буд. 32/2, 10 поверх) 25000,00 (двадцять п`ять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу

3. В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

4. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст додаткової постанови складено 01.03.2023.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко