ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2023м. ДніпроСправа № 904/4967/22

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро

до Фізичної особи - підприємця Ментій Валентина Вікторовича, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості в розмірі 97 227, 72 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Ментій Валентина Вікторовича (далі - Відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 97 227,72 грн., в тому числі 34 265,04 грн. пені, 15 570,35 грн. інфляційних втрат, 6 122,09 грн. три проценти річних, 41 270,24 грн. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди нерухомого майна №12/02-3832-ОД від 24.12.2009 року.

Ухвалою суду від 29.12.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Відповідачу надано строк на подачу відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Через відсутність достатнього фінансування суду, надіслання ухвали про відкриття провадження у справу засобами поштового зв`язку не здійснювалося.

13.02.2023 року на Відповідачу передано телефонограму з повідомленням про розгляд справи.

Відповідач відзив на позов не подав, в зв`язку із чим, справа вирішується за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (далі - Орендодавець) та фізичною особою - підприємцем Ментій Валентином Вікторовичем (далі - Відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за № 12/02-3832-ОД (далі - Договір оренди).

Згідно п. 1.1. Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно, а саме, нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 280,0 кв.м., що перебувало на балансі Державного Підприємства "Придніпровська залізниця", розміщене за адресою: Дніпропетровська область м. Кривий Ріг, вул. Кириленка буд. 14-а.

Згідно з пунктом 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

У разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі, копія якого надається орендарем орендодавцю у місячний термін з дати його підписання (пункт 2.5 Договору).

Відповідно до пункту 3.1 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - листопад 2009 року 12 245,25 грн. Орендна плата за перший місяць оренди -грудень 2009 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за грудень 2009 року.

За змістом пунктів 3.2, 3.3 Договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з пунктом 3.6 договору оренди від 24.12.2009 року, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні:

-70 % до державного бюджету за місцем реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки, відкриті відділенням казначейства у розмірі 8571,68 грн.;

-30 % балансоутримувачу у розмірі 3673,57 грн. щомісяця, не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 3.8. Договору визначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати. За змістом п. 3.9. Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

За умовами пункту 3.11 зазначеного договору зобов`язання орендаря зі сплати орендної плати забезпечуються у виді завдатку в розмірі не меншому, ніж орендна плата за три (базових) місяці оренди, який вноситься в рахунок плати за три останні місяці оренди.

У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість з орендної плати, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу (пункт 3.12 договору).

Згідно з пунктами 5.2, 5.4, 5.5 Договору на орендаря покладено обов`язки щодо своєчасної та у повному обсязі сплати орендної плати у співвідношенні, визначеному у пункті 3.6 цього договору, компенсації експлуатаційних витрат і витрат на утримання майна, в тому числі сплати податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності; щомісячного, не пізніше 15 числа, звітування орендодавцю та балансоутримувачу про внесення орендної плати, скоригованої на індекс інфляції, до державного бюджету та на розрахунковий рахунок балансоутримувача з одночасним наданням копій платіжних доручень з відміткою обслуговуючого банку; у разі припинення або розірвання договору повернення балансоутримувачу орендованого майна за актом приймання-передачі у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодування орендодавцеві та балансоутримувачу збитків у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової") орендованого майна з вини орендаря. Один екземпляр акта приймання-передачі упродовж трьох днів надається орендодавцеві.

Згідно з пунктом 10.1 договору оренди від 24.12.2009 цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 24.12.2009 до 23.11.2012. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього договору, а саме наявності договору страхування, дозволу або декларації, наданої органом пожежного нагляду, та узгодження з балансоутримувачем, договір за заявою орендаря щодо продовження терміну дії може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у договорі.

У пункті 10.7 Договору визначено, що реорганізація орендодавця не є підставою для зміни або припинення чинності цього договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників).

Відповідно до пункту 10.13 Договору якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна після припинення договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення.

Взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України (пункт 10.14 договору оренди від 24.12.2009).

На виконання умов договору оренди від 24.12.2009 орендодавець передав, а орендар прийняв за актом приймання-передачі від 24.12.2009 в оренду нежитлові вбудовані приміщення площею 280 м2 у будівлі, що знаходиться на балансі ДП "Придніпровська залізниця" за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Кириленка, 14-А, вартістю 795 505,00 грн. за незалежною оцінкою на 27.08.2009 року.

Статтею 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», передбачено утворення на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності.

Пунктом 2 Постанови встановлено, що статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього, зокрема майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» передбачено, що внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу товариства може здійснюватися на підставі обліку майна на балансах Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 вищезазначеного Закону, переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, внесені до статутного капіталу товариства, здійснюється протягом двох років з дня державної реєстрації товариства.

Державна реєстрація прав на нерухоме майно, внесеного до статутного капіталу товариства, здійснюється на підставі передавального акту та акту оцінки майна залізничного транспорту, внесеного до статутного капіталу товариства. Передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту є документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу товариства.

18.08.2015 року Міністерством інфраструктури України, затверджено передавальний акт по ДП «Придніпровська залізниця», зведений акт оцінки майна, що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», а також, зведений передавальний акт майна, що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця».

Згідно зі ст. 329 Цивільного кодексу України, юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 85 Господарського кодексу України, ст. 115 Цивільного кодексу України, господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 затверджено Статут публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - Статут).

Пунктом 2 Статуту встановлено, що товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до пункту 20 Статуту, товариство має у власності майно, що внесене до його статутного капіталу, та/або інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством. Товариство здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту.

Пунктом 33 Статуту передбачено, що товариство здійснюючи право власності, володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, Статуту та меті діяльності підприємства.

З урахуванням наведених вище норм права та положень статуту ПАТ «Українська залізниця», слід дійти висновку, що остання набула право власності на майно, в тому числі, об`єкт нерухомості, що є предметом оренди за договором № №12/02-3832-ОД.

Частиною 1 статті 770 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Таким чином, у зв`язку з переходом права власності на майно, яке є об`єктом оренди, в силу вимог закону, відбулася заміна сторони в зобов`язанні, внаслідок чого до Позивача перейшли права та обов`язки Орендодавця по договору оренди №12/02-3832-ОД.

10.03.2016 між ПАТ "Українська залізниця" та ФОП Ментій В.В. укладено Додатковий договір до Договору оренди № 12/02-3832-ОД, згідно з пунктом 1 якого сторонами погоджено, що Орендодавцем майна, визначеного Договором оренди № 12/02-3832-ОД, є ПАТ "Українська залізниця". Крім того, сторони зазначеного Додаткового договору продовжили термін дії договору оренди до 31.03.2016 року.

В подальшому термін дії договору оренди неодноразово продовжувався. За доводами Позивача, які не спростовані Відповідачем у справі, останнє продовження договору відбулося на строк з 01.08.2019 по 31.10.2019.

Як убачається з матеріалів справи, Акт приймання-передавання нерухомого майна орендованого по договору оренди від 24.12.2009 №12/02-3832-ОД, за яким ФОП Ментій В.В. повернув Позивачу об`єкт оренди, складено сторонами 31.03.2022 року.

Позивач стверджує, що в зв`язку з невиконанням Відповідачем умов договору, виникла заборгованість з оплати орендних платежів за період із жовтня 2020 року по лютий 2022 року в розмірі 702 476,35 грн. З огляду на викладене, Позивач просить суд стягнути з Відповідачу неустойку (пеню та штраф), інфляційні витрати, три проценти річних за період прострочення з жовтня 2020 року по лютий 2022 року.

Згідно наданого Позивачем розрахунку (а.с. 32-36), відповідні нарахування (пеня, штраф, інфляційні та відсотки річні) проведені на суму орендних платежів, які за доводами Позивача, Відповідач мав сплачувати в період із жовтня 2020 року по лютий 2022 року.

Здійснивши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини за договором оренди нерухомого майна, яке належить до державної та комунальної власності, регулюються відповідними положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України.

Згідно статті 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 4 статті 284 Господарського кодексу України, передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 статті 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналіз частини 1 статті 283 ГК України та частини 1 статті 785 ЦК України дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди. Припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Матеріали справи свідчать, що укладений сторонами договір оренди припинився 31.10.2019 року із закінченням строку його дії. Фактичне повернення орендованого майна за актом приймання-передачі, відбулося 31.03.2022 року.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Тобто, неустойка згідно із частиною другої статті 785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Водночас, неустойка за частиною другою статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Встановлюючи відмінності між орендною платою (платою за користування майном) та неустойкою, передбаченою частиною другою статті 785 ЦК України, суд зазначає про таке.

Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 ЦК України).

Наведена правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 19.04.2021 року по справі № 910/11131/19.

З урахуванням викладеного, дії Позивача щодо продовження нарахування Відповідачу орендних платежів в період із жовтня 2020 року по лютий 2022 року, тобто після припинення договору, а також нарахування на суму боргу зі сплати таких платежів пені, штрафу, відсотків річних та інфляційних втрат, не відповідають наведеній позиції та правовому регулюванню, встановленому частиною другою статті 785 ЦК України.

З огляду на викладене, заявлені позивачем вимоги про стягнення 34 265,04 грн. пені, 15 570, 35 грн. інфляційних витрат, 6 122,09 грн. відсотків річних, 41 270, 24 грн. штрафу, які нараховані на суму заборгованості зі сплати орендних платежів, є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, витрати з оплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 129, 233, 236-241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Ліпинський