ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2023 р. Справа№ 910/12184/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Гаврилова О.Ю.

від відповідача: Майструк В.І.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу господарського суду міста Києва від 30.09.2021 (щодо розгляду заяви Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про відшкодування судових витрат)

у справі № 910/12184/20 господарського суду міста Києва

(суддя Павленко Є.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства «ПроКредит Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Укрпластик»

про стягнення 1 000 000,00 грн

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач; ОСОБА_1 ) пред`явлено позов до господарського суду міста Києва про стягнення з Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (далі за текстом - відповідач; АТ «ПроКредит Банк») збитків у розмірі 1 000 000 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 15 000 доларів США, що станом на день подання відзиву становило 422 550 грн; цю суму відповідач просив стягнути з позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.09.2021 (суддя Павленко Є.В.) позов залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у зв`язку з неявкою повноважного представника позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, у призначене судове засідання, ненадходженням від позивача будь-яких заяв про розгляд справи за її відсутності та неповідомленням ним причин такої неявки.

14.09.2021 до господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача від 13.09.2021, в якій він, посилаючись на положення ч. 5 ст. 130 ГПК України, просив відшкодувати йому судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в тому числі 408 572,97 грн витрат на професійну правничу допомогу та 50 000 грн витрат на проведення експертного дослідження.

22.09.2021 від позивача надійшли заперечення щодо заяви відповідача про відшкодування судових витрат, в якій позивач зазначив про таке:

- не доведено, що дії позивача з подання позову були б необґрунтованими та мали б протиправну мету;

- залишення позову без розгляду відбулося поза волею позивача, а у суду відсутні підстави відповідно до частини п`ятої статті 130 ГПК України приймати рішення про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи;

- заявлений відповідачем розмір витрат неспівмірний з ціною позову, обсяг фактично наданих послуг не відповідає обсягу, який визначено в договорі, а заява відповідача містить недостовірні відомості щодо відсутності надмірного тягаря для позивача;

- меморіальний ордер від 21.09.2020 №000000000 не підтверджує оплату послуг за договором №1/07-09-2020;

- необґрунтованим є заявлення про відшкодування витрат на проведення експертного дослідження, оскільки відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України такі витрати не відшкодовуються, а відповідач не довів їх неминучості та необхідності.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.09.2021 (суддя Павленко Є.В.): заяву відповідача від 13.09.2021 задоволено частково; вирішено стягнути з позивача на користь відповідача 12 000 грн судових витрат зі сплати вартості висновку експерта та 48 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу; у задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Зазначену ухвалу мотивовано, зокрема тим, що, оскільки позов ОСОБА_1 до АТ «ПроКредит Банк» залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача і саме нез`явлення представника позивача перешкоджало вирішенню спору, то понесені відповідачем у зв`язку з розглядом даної справи судові витрати підлягають розподілу між сторонами.

Не погодившись із постановленою ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви відповідача про відшкодування судових витрат.

Підставою для скасування судового рішення скаржник вважає порушення місцевим судом норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України), а саме ст. 80 та ч. 5 ст. 130 ГПК України.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги і залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на дотримання місцевим судом норм процесуального права при постановленні оскарженої ухвали.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 (головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В. і Разіна Т.І.): ухвалу господарського суду міста Києва від 30.09.2021 скасовано; постановлено додаткове рішення; заяву відповідача про компенсацію судових витрат задоволено частково; стягнуто з позивача на користь відповідача 12 000 грн судових витрат з оплати вартості висновку експерта та 48 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу; в решті вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 23.06.2022 зазначену постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 було скасовано, справу в частині розгляду заяви про відшкодування судових витрат передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Суд касаційної інстанції вказав, що під час нового розгляду суду апеляційної інстанції слід всебічно, повно та об`єктивно дослідити факт направлення відповідачем доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачеві, надати оцінку діям позивача на предмет їх обґрунтованості або необґрунтованості в розумінні положень ч.ч. 5-6 ст. 130 ГПК України та розглянути заяву про стягнення таких витрат відповідно до вимог чинного законодавства.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2022 (головуючий суддя Владимиренко С.В., судді Євсіков О.О. і Корсак В.А.) скасовано ухвалу господарського суду міста Києва від 30.09.2021; відмовлено у задоволенні заяви відповідача про компенсацію судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 02.12.2022 зазначену постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2022 було скасовано, справу в частині розгляду заяви про відшкодування судових витрат передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Суд касаційної інстанції відступив від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України), викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного суду - постанові від 09.07.2019 у справі №922/592/17, який було враховано судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови. Суд касаційної інстанції зазначив, що право позивача як особи, що подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності. Отже неявка повноважного представника позивача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи, у судове засідання у разі неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення причин такої неявки, можуть кваліфікуватися як необґрунтовані у розумінні ч. 5 ст. 130 ГПК України. У зв`язку з цим наявні підстави для вирішення питання про покладення відповідних судових витрат на позивача. Також Верховний Суд вказав, що апеляційний суд не дослідив докази понесення відповідачем судових витрат і не врахував, що сам по собі факт відсутності їх (договорів) надсилання іншим учасникам за встановлених обставин цієї справи не може бути самостійною підставою для залишення заяви відповідача без розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2023 матеріали справи передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14.02.2023) прийнято до розгляду апеляційну скаргу позивача на ухвалу господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі № 910/12184/20 (щодо розгляду заяви відповідача про відшкодування судових витрат) та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 15.02.2023.

У судове засідання 15.02.2023 з`явився представник позивача, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

У судове засідання 15.02.2023 з`явився представник відповідача, який заперечив проти апеляційної скарги і просив відмовити в її задоволенні.

Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляд справи. Процесуальні документи надсилалися третій особі в електронній формі на її офіційну електронну адресу.

Враховуючи, що явка представників у судове засідання не була визнана обов`язковою, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представника третьої особи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи та вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.09.2021 у цій справі позов ОСОБА_1 до АТ «ПроКредит Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ПрАТ «Укрпластик», про стягнення 1 000 000,00 грн залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 07.09.2020 між АТ «ПроКредит Банк» (клієнтом) та адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "ЕКВО" (далі за текстом - АО "Юридична фірма "ЕКВО"; адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 1/07-09-2020.

За умовами пунктів 2.1, 2.2 цього договору АО "Юридична фірма "ЕКВО" взяло на себе зобов`язання надати клієнту послуги щодо представництва його інтересів у господарському суді міста Києва по справі №910/12184/20 про відшкодування збитків (упущеної вигоди), а також в суді апеляційної інстанції з питань оскарження процесуальних ухвал суду першої інстанції, а клієнт - оплатити гонорар та відшкодувати адвокатському об`єднанню витрати.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору гонорар за надання послуг, зазначених в пункті 2 цього договору, становить 15 000,00 доларів США (еквівалент у гривнях, без ПДВ). Впродовж 7 днів з дня укладення даного договору клієнт сплачує адвокатському об`єднанню аванс у розмірі 7 500,00 доларів США (еквівалент у гривнях, без ПДВ).

Пунктом 5.2 договору клієнт зобов`язався повністю та вчасно оплачувати рахунки адвокатського об`єднання, але в будь-якому разі не пізніше ніж через 15 днів після їх отримання клієнтом, якщо сторони не домовились про інше.

На підтвердження факту надання послуг за цим договором та їх вартості відповідачем подано до матеріалів справи копії акта здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 10.09.2021 № 660 на суму 490 287,58 грн, у тому числі ПДВ - 81 714,59 грн, та додаток № 1 до цього акту, в якому зазначено перелік виконаних адвокатським об`єднанням робіт (наданих послуг), а також меморіальні ордери: від 21.09.2020 № 000000000 на суму 249 749,96 грн та від 13.09.2021 № 25914 на суму 240 537,60 грн.

У відзиві на позовну заяву АТ «ПроКредит Банк» зазначено про понесення витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 15 000,00 доларів США, що станом на день подання відзиву становило 422 550,00 грн, вказану суму відповідач просив стягнути з позивача.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 названого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотриманням вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 5 статті 130 ГПК України передбачено, що в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Оскільки позов ОСОБА_1 до АТ «ПроКредит Банк» залишено без розгляду на підставі ч. 4 ст. 226 ГПК України внаслідок необґрунтованих дій позивача, які полягали в неявці її повноважного представника в судове засідання, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, у призначене судове засідання, неподанні позивачем заяви про розгляд справи за її відсутності та неповідомленні останньою причин такої неявки, і саме нез`явлення представника позивача перешкоджало вирішенню спору, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що понесені відповідачем у зв`язку з розглядом даної справи судові витрати, підлягають розподілу між сторонами.

У додатку № 1 до акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 10.09.2021 № 660 зазначено перелік наданих за договором послуг, а саме: ознайомлення з матеріалами справи № 910/12184/20, аналіз позовної заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів, підготовка стратегії захисту інтересів АТ «ПроКредит Банк» в цій справі, аналіз судової практики щодо належності даного спору до юрисдикції господарських судів, підготовка відзиву на позовну заяву, підготовка клопотання про залучення до участі в справі третьої особи, підготовка клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з неналежністю спору до юрисдикції господарських судів, підготовка клопотання про відкладення судового засідання, аналіз висновку експерта за результатами оціночно-земельної експертизи, підготовка додаткових пояснень до клопотання про закриття провадження у справі №910/12184/20, аналіз додаткових пояснень ОСОБА_1 та висновку експерта, підготовленого за її заявою, підготовка заперечень про відмову в долученні висновку експерта, підготовленого за заявою ОСОБА_1 , аналіз відповіді на відзив, підготовка заперечень на відповідь на відзив, підготовка до судових засідань та представництво інтересів у судових засіданнях (24.09.2020, 29.10.2020, 26.11.2020, 28.01.2021, 16.08.2021, 09.09.2021).

Як вже зазначалось, гонорар за надання послуг, зазначених в пункті 2 цього договору, становить 15 000,00 доларів США (пункт 3.1 договору).

Такі послуги передбачають представництво інтересів АТ «ПроКредит Банк» в господарському суді міста Києва по справі № 910/12184/20, а також в суді апеляційної інстанції з питань оскарження процесуальних ухвал суду першої інстанції.

Місцевий суд дійшов висновку, що акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 10.09.2021 № 660 та додаток № 1 до нього не підтверджують надання всього обсягу правничої допомоги, передбаченої договором, сума гонорару за яким складає 15 000,00 доларів США, оскільки процесуальні ухвали в даній справі не були предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Крім цього, у додатку № 1 до перелічено ряд послуг, які фактично складають одну послугу. Так, підготовка відзиву на позовну заяву неможлива без аналізу позовної заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів, підготовки стратегії захисту інтересів АТ «ПроКредит Банк» в цій справі, підготовка заперечень на відповідь на відзив неможлива без здійснення аналізу відповіді на відзив, підготовка заперечень проти долучення до матеріалів справи висновку експерта, підготовленого за заявою ОСОБА_1 , неможлива без аналізу такого висновку.

Місцевий суд також визнав безпідставними вимоги про відшкодування за рахунок ОСОБА_1 вартості наданих адвокатським об`єднанням послуг, пов`язаних з поданням клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з неналежністю спору до юрисдикції господарських судів, оскільки в задоволенні зазначеного клопотання відмовлено ухвалою суду від 28.01.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у зв`язку із його необґрунтованістю.

При цьому, надані АТ «ПроКредит Банк» матеріали не містять детального опису вартості конкретних послуг, надання яких передбачено умовами договору.

Частина третя статті 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 дійшла висновку, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі "Гімайдуліна й інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року в справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За таких обставин вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених АТ «ПроКредит Банк» у зв`язку з розглядом даної справи, здійснюється судом з урахуванням зазначених положень ГПК України та практики ЄСПЛ щодо дійсності та необхідності наданих адвокатським об`єднанням послуг, співмірності вартості розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом фактично наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), ціною позову та значенням справи для сторони.

З урахуванням встановлених обставин, складності справи, кількості судових засідань, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, умов договору, тривалості підготовчих та судових засідань, беручи до уваги заперечення позивача проти розміру витрат на правову допомогу та її обсягу, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, місцевий суд задовольнив заявлену суму витрат відповідача на професійну правничу допомогу в справі №910/12184/20 частково, у розмірі 48 000,00 грн.

Окрім витрат на професійну правничу допомогу АТ «ПроКредит Банк» також було останнім заявлено до стягнення з ОСОБА_1 50 000,00 грн витрат на підготовку експертного висновку.

Частиною 4 статті 127 ГПК України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

У відзиві на позовну заяву відповідач повідомив про замовлення проведення експертного дослідження вартістю 50 000,00 грн для подання до матеріалів даної справи.

Висновок експерта від 25.09.2020 № 1/9-2020 за результатами проведеного дослідження подано АТ «ПроКредит Банк» до матеріалів справи 05.10.2020.

Наданими до матеріалів справи доказами (а саме договором на виконання робіт від 07.09.2020 № 10/12/19, актом прийому-передачі наданих послуг від 29.09.2020 № 05/09/20, меморіальними ордерами від 09.09.2020 №00000005 та від 29.09.2020 № 00000004) належним чином підтверджується понесення АТ «ПроКредит Банк» витрат на підготовку зазначеного вище висновку експерта в розмірі 50 000,00 грн.

Водночас зі змісту вказаного висновку, складеного судовим експертом Маркусом Я.І., вбачається, що на вирішення експерта АТ «ПроКредит Банк» було поставлено такі питання: 1. Яку корисність, переваги (недоліки) мають 11 земельних ділянок, розташованих за адресою: Київська область, Бориспільський район, Великоолександрівська сільська рада, перелік яких додається? 2. Чи відповідають існуючій нормативно-правовій базі в сфері оцінки підходи, методи та процедури, застосовані в звіті № 386-2 станом на 29 листопада 2019 року? Чому дорівнює ринкова вартість 11 земельних ділянок, розташованих за вказаною адресою, на 2 грудня 2019 року? Чи є достовірним результат ринкової вартості 11 земельних ділянок, що отриманий в рамках звіту № 386-2?.

Проте, для розгляду даної справи і вирішення спору між сторонами (виходячи з предмету та підстав поданого позову) необхідним було встановлення ринкової вартості 5 земельних ділянок станом 02.12.2019, що підтверджується, зокрема, висновками суду, викладеними в ухвалі від 28.01.2021 про призначення судової експертизи даній справі.

Решта поставлених АТ «ПроКредит Банк» судовому експерту Маркусу Я.І. питань, відповіді на які містяться в поданому висновку від 25.09.2020 №1/9-2020, не були необхідними для вирішення спору та поставлені виключно за ініціативою відповідача. Отже, понесені останнім під час розгляду даної справи витрати на підготовку експертного висновку слід було розподілити пропорційно кількості питань та обсягу проведеного дослідження, необхідного для розгляду справи № 910/12184/20. У зв`язку з викладеним, місцевий суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог АТ «ПроКредит Банк» про стягнення з ОСОБА_1 витрат на підготовку експертного висновку в розмірі 12 000,00 грн.

Інші доводи та заперечення ОСОБА_1 та АТ «ПроКредит Банк» місцевим судом відхилені як необґрунтовані та такі, що не можуть вплинути на результат розгляду вказаної заяви останнього про розподіл судових витрат.

Отже суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» 48 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 12 000,00 грн витрат на підготовку експертного висновку. В задоволенні решти вимог було відмовлено.

Наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає достатньо обґрунтованими і такими, що відповідають матеріалам справи та нормам процесуального закону.

Щодо викладених в апеляційній скарзі доводів позивача про порушення місцевим судом норм ч. 5 ст. 130 ГПК України колегія вважає зазначити таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 ГПК України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 4 частини першої статті 226 ГПК України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з ч. 5 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Водночас названий Кодекс не містить норм, які встановлювали б критерії визначення необґрунтованості дій позивача в контексті застосування ч. 5 ст. 130 ГПК України, однак очевидно, що під такими діями не можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав; близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.07.2021 у справі №910/13025/19, від 02.09.2021 у справі №922/2568/20, від 23.12.2021 у справі №910/16777/20.

Також колегія суддів враховує послідовну та сталу правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої ГПК України не містить норм, які встановлювали б критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду (постанови Верховного Суду від 16.02.2021 зі справи №905/121/19, від 13.05.2021 зі справи №910/16777/20, від 15.09.2021 зі справи №902/136/21, від 18.01.2022 зі справи №922/2017/17).

Отже, обов`язковими умовами для застосування передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.

Господарським процесуальним законом встановлено, що учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і разом з тим вони зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою (п. 2 ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 42).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.09.2019 зі справи №916/3616/15 дійшла висновку про те, що положення ч. 4 ст. 202 та п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України не пов`язують залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду. Наведене, однак, не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватись судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, але звернувся із заявою про розгляд цієї справи за його відсутності.

Також об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.06.2020 зі справи №910/16978/19 виклала висновок щодо застосування п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, вказавши, зокрема, що правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи, навіть у тих випадках, коли його явка визнана судом необов`язковою і наслідки неявки не роз`яснювалися.

У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні приписами статей 202, 226 ГПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з обов`язком такої особи подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за її відсутності (відповідний висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладено у постановах від 05.06.2020 у справі №910/16978/19, від 16.10.2020 у справі №910/8816/19).

Отже неявка повноважного представника позивача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи, у судове засідання у разі неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення причин такої неявки, можуть кваліфікуватися як необґрунтовані у розумінні ч. 5 ст. 130 ГПК України. При цьому саме на позивача покладається обов`язок доведення неможливості вчинення ним відповідних процесуальних дій.

Тому не можна вважати обґрунтованим посилання скаржника на незазначення в ухвалі місцевого господарського суду про обов`язковість явки учасників судового процесу в засідання суду. Адже застосування наведеного припису п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України не ставиться у залежність від того, чи вказувалося (або не вказувалося) в ухвалі суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі про обов`язковість явки учасника судового процесу в засідання суду.

З урахуванням наведеного слід дійти висновку про безпідставність викладених в апеляційній скарзі аргументів позивача щодо недоведеності того, що здійснені відповідачем витрати пов`язані з розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Щодо доводів позивача про ненадсилання учасникам цієї справи договорів №№1/07-09-2020, 10/12/19 та відповідно порушення норми ч. 9 ст. 80 ГПК України, слід зазначити таке.

Вимоги ч. 9 ст. 80 та ч. 8 ст. 129 ГПК України фактично гарантують іншим учасникам судового розгляду можливість ознайомитись зі змістом відповідних документів та надати свої заперечення. У справі, що переглядається, договори №№1/07-09-2020, 10/12/19 подавались під час розгляду справи по суті - разом із клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи (на підтвердження повноважень) та із відзивом на позовну заяву відповідно. Також питання щодо розподілу судових витрат (витрат на правничу допомогу) розглядалось судами неодноразово, позивач брала участь під час такого розгляду та, як встановлено, подавала свої заперечення стосовно спірного питання, що свідчить про те, що вона ознайомилась зі змістом договорів. Тому сам по собі факт ненадсилання відповідачем вказаних договорів іншим учасникам справи за встановлених обставин цієї справи не може бути самостійною підставою для залишення заяви відповідача без розгляду.

Відповідач виконав вимоги ч. 8 ст. 129 ГПК України щодо подання до суду доказів (договорів) до закінчення судових дебатів у справі.

Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що оскаржувана ухвала не є додатковим судовим рішенням, слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч.3 ст.244 ГПК).

Із аналізу змісту ст. 244 ГПК вбачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.

Оскільки первісним судовим актом є ухвала про залишення позову без розгляду, то додатковим судовим актом, яким вирішено питання про судові витрати в даному випадку мала б бути додаткова ухвала.

Враховуючи, що в даному випадку неправильне оформлення оскарженого судового рішення (у формі ухвали замість додаткової ухвали) не призвело до ухвалення незаконного судового рішення, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувану ухвалу місцевого суду належить залишити без змін з мотивів, викладених у цій постанові.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Частиною 1 статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 271, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/12184/20 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 27.02.2023 (у зв`язку з перебуванням суддів Ходаківської І.П. та Демидової А.М. у відпустках з 20.02.2023 по 24.02.2023).

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

О.М. Гаврилюк