ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
21 лютого 2023 року Справа №924/564/22
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий суддя Мельник О.В.
суддя Гудак А.В.
суддя Олексюк Г.Є.
при секретарі судового засідання Стафійчук К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" про компенсацію витрат на правничу допомогу та розподіл судових витрат у справі №924/564/22
за позовом Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі:
1) Хмельницької обласної ради
2) Комунального некомерційного підприємства "Хмельницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Хмельницької обласної ради
до товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард"
за участю представників:
прокуратури - Мельничук Л.О.,
позивача 1 - не з`явився,
позивача 2 - не з`явився,
відповідача - не з`явився
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 28.11.2022 у справі №924/564/22 позов задоволено. Визнано недійсним пункт 3 додаткової угоди №4 від 10.02.2022 до договору №040420-10/08/2021-ШК517 від 10.08.2021, укладеного між комунальним некомерційним підприємством "Хмельницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Хмельницької обласної ради та товариством з обмеженою відповідальністю "Вест Кард", в частині збільшення ціни за одиницю товару з 01.01.2022. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" на користь комунального некомерційного підприємства "Хмельницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Хмельницької обласної ради кошти в сумі 81636,15 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.11.2022 у справі №924/564/22 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" задоволено частково. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.11.2022 у справі №924/564/22 - скасовано. Позов Заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної ради та комунального некомерційного підприємства "Хмельницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Хмельницької обласної ради - залишено без розгляду.

13.02.2023 року до Північно-західного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №924/564/22, яким стягнути з Хмельницької обласної прокуратури на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" 33000,00 грн. компенсації витрат на професійну правничу допомогу. Розгляд даної заяви просив здійснювати без участі представника ТОВ "Вест Кард" за наявними в матеріалах справи документами. До вказаної заяви долучені докази понесення відповідачем відповідних витрат.

Крім того, відповідачем також подано до суду апеляційної інстанції заяву про компенсацію витрат по сплаті судового збору, згідно якої просить стягнути з Хмельницької обласної прокуратури також судовий збір у сумі 7443,00 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.11.2022 у справі №924/564/22.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 вказані заяви призначені до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання, що відбулося 21.02.2023 року, позивачі не забезпечили явку повноважних представників, хоча належним чином повідомлялись про розгляд вказаних заяв в суді апеляційної інстанції, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи визначені процесуальним законодавством строки розгляду заяви про прийняття додаткового рішення, приймаючи до уваги клопотання відповідача про розгляд заяв за відсутності його представника, а також наявність в матеріалах справи доказів повідомлення всіх учасників справи про призначене судове засідання (т.1, а.с.246-249), колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду вказаних заяв за відсутності в судовому засіданні представників позивачів та відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1, 3 ст.244 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

За змістом ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Колегією суддів встановлено, що як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду рішення відповідач заявляв про те, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи в суді першої та апеляційної інстанцій (т.1, а.с.105, 182).

Згідно ч.7 ст.116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Заява про прийняття додаткового рішення разом із доказами понесених судових витрат були надіслані відповідачем на електронну пошту Північно-західного апеляційного господарського суду 13.02.2023, тобто в межах строків визначених у ч.8 ст.129 ГПК України із врахуванням ч.4 ст.116 ГПК України, що підтверджується відповідним відтиском печатки апеляційного суду на вказаній заяві (т.1, а.с.233).

Хмельницькою обласною прокуратурою до суду апеляційної інстанції подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат. Прокурор вважає, що відповідачем не наведено жодного обґрунтування недобросовісних дій позивача (прокурора), підстави для покладення на орган прокуратури судових витрат відповідно до норм ст.130 ГПК України відсутні, а тому заява відповідача про компенсацію судових витрат задоволенню не підлягає.

Розглянувши заяву відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції, а також щодо розподілу судового збору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.1, 3 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат за результатами вирішення спору врегульовано положеннями ст. 129 ГПК України, згідно з ч.5 якої під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом з тим, у статті 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.5 ст.130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч.6 ст. 130 ГПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Правовий аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129 -130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч.5 ст.130 ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, додатковій ухвалі Верховного Суду від 20.05.2021 у справі №910/14162/17, додатковій ухвалі Верховного Суду від 12.07.2021 у справі №903/254/20.

У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду.

Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення саме необґрунтованості дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Колегія суддів враховує, що ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідачу слід було довести, а суду встановити, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача, тощо (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 по справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, від 24.03.2021 по справі №922/2157/20).

Суд апеляційної інстанції, залишаючи позов без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.226 ГПК України, дійшов висновку про безпідставне звернення прокурора до суду в інтересах комунального некомерційного підприємства "Хмельницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" та Хмельницької обласної ради, оскільки належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель є Держаудитслужба. З огляду на викладене, прокурором в порушення ч.4 ст.53 ГПК України та вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру" не доведено підстав представництва інтересів держави в суді в особі вказаних органів, тобто пред`явлено необґрунтований позов.

Отже, колегія суддів вважає, що звернення прокурора із позовною заявою за відсутності правових підстав для представництва прокурором інтересів держави є необґрунтованими діями, а тому в даному випадку відповідач має право на отримання компенсації витрат на правничу допомогу на підставі ч.5 ст.130 ГПК України.

При цьому, колегія суддів також враховує, що ч.5 ст. 53 ГПК України встановлено, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

За приписами ч.1 ст.55 ГПК України органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті (стосовно права укладати мирові угоди).

Частини 1 та 2 ст.42 ГПК України містять переліки прав та обов`язків учасників справи, які не є вичерпними.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.10.2022 у справі №923/199/21 вказала на те, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі - позивача лише у випадках, передбачених відповідним процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом, він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові відступила від висновків стосовно застосування норм Господарського процесуального кодексу України щодо розподілу судових витрат у справах за позовами прокурора в інтересах держави та зазначила, що у вирішенні питання щодо розподілу судових витрат за наслідками розгляду справ, провадження в яких відкрито за позовом прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позиція цього органу щодо заявленого прокурором позову не є вирішальним критерієм, оскільки прокурор бере участь у розподілі судових витрат нарівні з іншими учасниками справи.

З огляду на викладене, прокурор, звертаючись з позовом в інтересах держави, є самостійним суб`єктом щодо реалізації своїх прав та виконання обов`язків, пов`язаних із розподілом судових витрат.

Відповідно до ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати та конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

Відповідно до ч.1, 2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 цього Кодексу).

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справ, оскільки склад та розмір витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем подано до суду копії (т.1, а.с.235-239): договору про надання правничої допомоги від 10.05.2022 року, додаткової угоди до вказаного договору від 19.08.2022 року, детального опису виконаних робіт від 08.02.2023, акту приймання-передачі виконаних робіт від 08.02.2023, платіжного доручення № від 13.02.2023.

10.05.2022 року між адвокатським об`єднанням "Золоті ворота" (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" (клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до п.1.1 якого виконавець зобов`язується здійснювати захист, представництво інтересів клієнта та надавати інші види правничої допомоги клієнту, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Згідно з п.1.2 договору, зміст, умови, вартість послуг та строки виконання покладених клієнтом на виконавця завдань визначаються сторонами у додаткових угодах до даного договору.

У відповідності до п.1.3 договору, факт надання виконавцем правової допомоги (послуг) клієнту оформляється актом приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт).

19.08.2022 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору, за умовами п.1 якої клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати клієнту юридичні послуги, що полягають у наданні правової допомоги у справі №924/564/22.

Пунктами 2, 3 додаткової угоди сторони погодили розмір гонорару (винагороди) та строк його оплати, зокрема, гонорар визначається із розрахунку за 1 год. роботи адвоката 2000,00 грн., 3000,00 грн. участь в судовому засіданні по справі.

Із акта приймання-передачі виконаних робіт від 08.02.2023 та детального опису виконаних робіт від 08.02.2023 вбачається, що сторони узгодили наступний перелік та вартість послуг на загальну суму 33000,00 грн, які були надані на виконання вказаного договору, зокрема, з них:

1) під час розгляду справи в суді першої інстанції на суму 20000,00 грн., а саме вивчення та аналіз документів наданих ТОВ "Вест Кард" у справі №924/564/22 (2000,00 грн.); підготовка та подання до Господарського суду Хмельницької області документів по суті справи (12000,00 грн.); участь адвоката у судових засіданнях (6000,00 грн.);

2) під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на суму 13000,00 грн., а саме підготовка та подання до Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційної скарги, підготовка заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу (10000,00 грн.); участь у судовому засіданні (3000,00 грн.).

Оцінюючи вказані докази, надані відповідачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), що застосовується як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Верховний Суд у додатковій постанові від 14.07.2022 у справі №910/430/21 зазначив, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц звернула увагу на те, що: 1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу; 3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, при перевірці та дослідженні розміру понесених стороною спору заявлених до стягнення витрат на оплату послуг адвоката суд керується принципами співмірності, достовірності, пропорційності та обґрунтованості цих витрат. При цьому у разі встановлення обставин того, що заявлений до стягнення розмір витрат не відповідає визначеним законом критеріям співмірності, суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони (аналогічні висновки наведені Верховним Судом у додатковій ухвалі від 03.02.2022 у справі №910/17183/20).

Наведене свідчить, що навіть у випадку визначення договором про надання професійної правничої допомоги розміру адвокатського гонорару, суд повинен дослідити чи відповідає визначена сторонами договору сума фактично наданим послугам.

Враховуючи вищевикладене та надаючи оцінку акту приймання-передачі виконаних робіт та детальному опису наданих позивачу послуг в частині виконаних робіт під час розгляду справи в суді першої інстанції (т.1, а.с.238-239), апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що послуги адвоката з "вивчення та аналізу документів наданих ТОВ "Вест Кард" охоплюються послугою з "підготовки та подання документів по справі (відзиву на позовну заяву, клопотання про залишення позову без розгляду, клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю)", а тому наявні правові підстави для зменшення суми витрат на правову допомогу на суму 2000,00 грн.

З огляду на викладене, компенсації підлягають витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції на суму 18000,00 грн. замість заявлених 20000,00 грн.

Оцінюючи перелік наданих послуг в суді апеляційної інстанції, колегією суддів встановлено, що поданий відповідачем відзив до Господарського суду Хмельницької області (т.1, а.с.102-105), є схожим за своїм змістом та правовим обґрунтуванням апеляційної скарги, поданої до Північно-західного апеляційного господарського суду (т.1, а.с.175-182). Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що підготовка схожих за змістом процесуальних документів не призвела до значного збільшення обсягу юридичної роботи адвоката під час підготовки апеляційної скарги.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим включення до правничих послуг, вартість яких підлягає відшкодуванню відповідно до ст.126, 129, 130 ГПК України, послуги щодо підготовки заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу, оскільки такі послуги не стосується підготовки до розгляду та самого процесу розгляду даної справи в суді.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі №910/2170/18.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав лише для часткового задоволення заявленого стягнення витрат за послуги надані в суді апеляційної інстанції, зокрема, лише на суму 5000,00 грн.

Таким чином, із заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції в сумі 33000,00 грн., обґрунтованими та співрозмірними до фактично наданих послуг є витрати відповідача на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з прокуратури в сумі 23000,00 грн. (18000,00 грн. витрати в суді першої інстанції; 5000,00 грн. - в суді апеляційної інстанції).

Щодо заяви відповідача про розподіл судових витрат, колегія суддів, враховуючи лише часткове задоволення апеляційної скарги, та відповідно залишення позову без розгляду, вважає, що до стягнення з Хмельницької обласної прокуратури на користь ТОВ "Вест Кард" підлягає судовий збір за розгляд апеляційної скарги лише в сумі 3721,50 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відтак, враховуючи складність справи та виконані роботи, керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, критеріїв реальності адвокатських витрат, співмірності та розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги не доведення правових підстав представництва прокурором інтересів держави в суді в порушення ч.4 ст.53 ГПК України та вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру», що стало підставою для залишення поданого позову без розгляду, враховуючи положення ст.126, 129, 130 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяв товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" про компенсацію витрат на правничу допомогу та про розподіл судових витрат у справі №924/564/22.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 130, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" про компенсацію витрат на правничу допомогу та про розподіл судових витрат у справі №924/564/22 задоволити частково.

2. Стягнути з Хмельницької обласної прокуратури (29000, м.Хмельницький, пров.Військоматський, 3, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" (43023, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Єршова, буд.1, ) 23000,00 грн. (двадцять три тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу та 3721,50 грн. (три тисячі сімсот двадцять одна гривня п`ятдесят копійок) судового збору за розгляд апеляційної скарги.

3. Господарському суду Хмельницької області видати судовий наказ.

4. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "23" лютого 2023 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.