ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року Справа № 906/791/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. , суддя Савченко Г.І.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Сільськогосподарського обслуговуючого (неприбуткового) плодоовочевого кооперативу "Поліський світанок" на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 21.11.22р. суддею Машевською О.П. у м.Житомирі, повний текст складено 22.11.22р. у справі №906/791/22

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Формула"

до Сільськогосподарського обслуговуючого (неприбуткового) плодоовочевого кооперативу "Поліський світанок"

про стягнення 26 169,28 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Формула" звернулося до суду з позовом до відповідача Сільськогосподарського обслуговуючого (неприбутковий) плодоовочевого кооперативу "Поліський світанок" про стягнення 26169,28грн, з яких: 13060,00грн основного боргу, 3463,23грн пені, 6530,00грн штрафу, 349,94грн 3% річних та 2766,11грн інфляційних втрат.

В обґрунтування фактичних підстав позову Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем зобов`язання зі сплати коштів за отриманий товар за договором поставки №0709а-09/22 (з відстрочкою платежу) від 07.09.21р. (надалі за текстом - договір поставки №0709а-09/22).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 21.11.22 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 06.01.2023) позов задоволено. Стягнуто з Сільськогосподарського обслуговуючого (неприбуткового) плодоовочевого кооперативу "Поліський світанок" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Формула": 13060,00грн основного боргу; 3463,23грн пені; 6530,00грн штрафу; 349,94грн 3% річних; 2766,11грн інфляційних втрат; 2481,00грн судового збору.

Не погодившись із винесеним рішенням, скаржник звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 21.11.2022 у справі №906/791/22 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ Нова Формула" до Сільськогосподарського обслуговуючого (неприбуткового) плодоовочевого кооперативу "Поліський світанок" про стягнення заборгованості.

Зауважує, що відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 13060,00 грн на погашення заборгованості по видатковим накладним №10260025 від 26.10.2021 та №10260026 від 26.01.21, про, що свідчить копія платіжного доручення №148 від 11.10.2022, отже на момент ухвалення рішення суду був відсутній предмет спору та були підстави закрити провадження у справі.

Вважає, що судом першої інстанції було неправомірно не задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, зазначає, що не погоджується із стягненням з відповідача пені за період 02.11.2021 до 23.09.2022, тобто понад 6 місяців, що є порушенням п. 6 ст. 232 ГК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить свої міркування на спростування доводів скаржника. Разом з тим, підтверджує сплату відповідачем суми основного боргу у розмірі 13060,00 грн.

Просить апеляційну скаргу Сільськогосподарського обслуговуючого (неприбуткового) плодоовочевого кооперативу «Поліський Світанок» на рішення Господарського суду Рівненської області від 21.11.2022 у справі № 906/791/22 - залишити без задоволення.

Крім того, 13.01.2023 від позивача надійшла зава про відмову від частини позовних вимог та закриття провадження у справі, а саме просить прийняти відмову Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Формула» від позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 13 060,00 грн. Закрити провадження по справі № 906/791/22 в частині стягнення з відповідача - Сільськогосподарського обслуговуючого (неприбуткового) плодоовочевого кооперативу «Поліський Світанок» основного боргу у розмірі 13 060,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Сільськогосподарського обслуговуючого (неприбуткового) плодоовочевого кооперативу "Поліський світанок" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.11.22 у справі № 906/791/22 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла до наступного висновку.

07 вересня 2021 року між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Формула" (як постачальник) та відповідачем Сільськогосподарським обслуговуючим (неприбутковий) плодоовочевим кооперативом "Поліський світанок" (як покупець) був укладений Договір поставки №0709а-09/22, згідно якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити оплату його вартості на умовах даного Договору (п. 1.1. Договору поставки №0709а-09/22).

Предметом постачання є автомобільні запчастини, мастила, інші комплектуючі для транспортних засобів, що надалі іменуються - товар, найменування, асортимент та кількість якого зазначається в заявці покупця, яка узгоджується між сторонами за допомогою факсимільного зв`язку, або електронної пошти (п. 1.2. Договору поставки №0709а-09/22).

Підтвердження факту узгодження сторонами асортименту, кількості і ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній постачальника, яка після підписання її обома сторонами має юридичну силу Специфікації і є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.3. Договору поставки №0709а-09/22).

Найменування, асортимент, марка товару, одиниця виміру, кількість та ціна за одиницю товару, вказуються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору (п. 2.1. Договору поставки №0709а-09/22).

Ціна на товар у постачальника встановлюються у гривні і фіксуються в рахунку-фактурі на дату встановлення рахунку-фактури на кожну окрему партію товару. Ціна тари (упаковки) включена в ціну товару (п. 3.1. Договору поставки №0709а-09/22).

Загальна сума Договору визначається загальною вартістю товару що постачається на умовах даного Договору згідно всіх видаткових накладних, підписаних з обох сторін (п. 3.2. Договору поставки №0709а-09/22).

Оплата товару покупцем проводиться в національній валюті України, на умовах відстрочки платежу 5 (п`яти) календарних днів з моменту поставки товару на підставі видаткових накладних шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок (п. 3.3. Договору поставки №0709а-09/22).

Моментом поставки товару вважається момент підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної на товар. У випадку відмови уповноваженим представником покупця від підписання видаткової накладної представником постачальника складається акт (у такому випадку момент складення такого акту вважатиметься моментом поставки товару) (п. 4.3. Договору поставки №0709а-09/22).

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту поставки товару. Ризик загибелі чи випадкового пошкодження товару переходить одночасно з переходом права власності (п. 4.5. Договору поставки №0709а-09/22).

Строк дії договору поставки №0709а-09/22, згідно п. 9.1., з моменту підписання у повноваженими представниками сторін. Даний договір є безстроковим і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Факт належного виконання позивачем свого зобов`язання по поставці товару підтверджується видатковими накладними:

- №10260025 від 26.10.21р. на суму 9 300,00грн (а.с. 14);

- №10260026 від 26.10.21р. на суму 7 520,00грн (а.с. 15).

Відповідач 20.06.22р. частково повернув товар на суму 3760,00грн, про що свідчить зворотна накладна (а.с. 16).

У зв`язку з несплатою в досудовому порядку заборгованості за поставлений товар у повному обсязі позивач звернувся з позовом до суду про примусове стягнення боргу у сумі 13 060, 00 грн.

Додатково позивач заявив до стягнення 3463, 23грн пені, 6530,00 штрафу, 349, 94грн 3% річних та 2766,11грн інфляційних втрат.

Відповідач не скористався правом довести, що умови договору поставки №0709а-09/22 виконано належним чином та у строк, а також не скористався правом погасити основний борг у сумі 13060,00грн, у разі визнання останнього.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до норм статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір поставки №0709А-09/22 за своєю правовою природою є договором поставки, що регулюється параграфом 3 підрозділу 1 розділу ІІІ ЦК України.

За нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Порядок та строки оплати товару у відносинах поставки врегульовують загальні норми ст.ст. 692 та 693 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, умовами п. 3.3. Договору поставки товару №0709а-09/22 сторони домовилися про відстрочення оплати товару - 5 (п`ять) календарних днів з моменту поставки товару.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи встановлено, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 16820,00грн за видатковими накладними №10260025 та №10260026 від 26.10.21р., в свою чергу відповідач частково повернув товар за зворотною накладною від покупця №815 від 20.06.22р. на суму 3 760, 00 грн.

За наявними у справі доказами підтверджується заборгованість відповідача зі сплати основного боргу у сумі 13060,00грн.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Житомирської області від 21.11.22 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 06.01.2023) позов задоволено. Зокрема, стягнуто з Сільськогосподарського обслуговуючого (неприбуткового) плодоовочевого кооперативу "Поліський світанок" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Формула": 13060,00грн основного боргу.

Не погодившись із винесеним рішенням, скаржник звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 21.11.2022 у справі №906/791/22 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ Нова Формула" до Сільськогосподарського обслуговуючого (неприбуткового) плодоовочевого кооперативу "Поліський світанок" про стягнення заборгованості.

Зокрема, в апеляційній скарзі вказує про сплату до винесення судом першої інстанції оскарженого рішення суми основного боргу у розмірі 13060,00 грн. На підтвердження вказаного долучає завірену копію платіжного доручення №148 від 11.10.2022 на суму 13060,00 грн.

13.01.2023 від позивача надійшла зава про відмову від частини позовних вимог та закриття провадження у справі, а саме просить прийняти відмову Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Формула» від позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 13 060,00 грн. Закрити провадження по справі № 906/791/22 в частині стягнення з Відповідача - Сільськогосподарського обслуговую чого (неприбуткового) плодоовочевого кооперативу «Поліський Світанок» основного боргу у розмірі 13 060,00 грн.

Розглянувши вказану заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Формула", суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.46 ГПК позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст.191 ГПК позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Положення ст.191 ГПК дозволяють дійти висновку, що підставами відмови господарським судом у задоволенні заяви про відмову від позову є: (і) представник відповідної сторони обмежений у повноваженнях на вчинення процесуальної дії (відмови від позову); (іі) відмова позивача від позову у справі, в якій особу представляє її законний представник, суперечить інтересам особи, яку він представляє (аналогічний висновок міститься у п.4.1.3 ухвали Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 924/830/19).

Частиною 1 ст. 274 ГПК України передбачено, що у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.2 ст. 274 ГПК України, якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно з ст.14 ГПК одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Складовою зазначеного принципу є можливість суб`єкта відмовитися від свого права чи інтересу. Тобто право особи на звернення до суду з позовом рівною мірою стосується й права такої особи на відмову від такого позову або частини позовних вимог (ухвала Верховного Суду від 18.08.2021 у справі №916/3844/19).

Відмова від позову є формою реалізації принципу диспозитивності господарського судочинства (ухвала Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 927/739/17)

Відповідно ГПК гарантує позивачу право на відмову від позову на будь-якій стадії провадження у справі, в тому числі, у суді касаційної інстанції, (п.4.1.2 ухвали Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 924/830/19).

Відповідно до ч.3 ст.231 ГПК у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Апеляційний господарський суд встановив, що заяву про часткову відмову від позовних вимог подала представник позивача - адвокат Мусієнко О.В., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №6141 від 26.07.2018, виданого Радою адвокатів м. Києва на підставі рішення №15 від 12.07.2018, Договору про надання правової допомоги від 01.10.2021, яка має достатній обсяг повноважень для звернення з такою відмовою в порядку, передбаченому приписами ст.46 ГПК. Також відмова від позову не суперечить інтересам позивача і не порушує прав та законних інтересів інших осіб, не може бути визнана зловживанням процесуальними правами в розумінні вимог ст.43 ГПК.

Отже, подана позивачем заява про часткову відмову від позову відповідає вимогам, визначеним у ст.191 ГПК.

Враховуючи вказане, дотримуючись принципу диспозитивності, колегія суддів вважає за необхідне прийняти відмову позивача від позову у справі №906/791/22, визнати нечинним рішення Господарського суду Житомирської області від 21.11.2022 і закрити провадження у справі у цій частині стягнення з Сільськогосподарського обслуговуючого (неприбуткового) плодоовочевого кооперативу "Поліський світанок" основного боргу у розмірі 13 060,00 грн.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Так, п.2 ч.3 ст. 202 ГПК України встановлює, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

До викладеного, на підставі ч. 4 ст. 11 Кодексу суд застосовує практику ЄСПЛ як джерело права, зокрема, у справі Осіпов проти України, де Суд нагадав, що стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Суд повинен лише встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента (там само). З точки зору Конвенції заявник не має доводити, що його відсутність у судовому засіданні справді підірвала справедливість провадження або вплинула на його результат, оскільки така вимога позбавила б змісту гарантії статті 6 Конвенції.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 4, 7 ст. 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

З врахуванням викладеного та оскільки кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 13 Кодексу), суд першої інстанції правомірно відхилив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

При цьому, доводи скаржника про те, що у зв`язку із невідкладенням розгляду справи він не зміг подати докази погашення ним основного боргу, не беруться судовою колегією до уваги, оскільки представник міг подати вказані докази та повідомити суд про факт оплати боргу у клопотанні від 31.10.2022 чи від 21.11.2022 або відзиві на позов, що ним зроблено не було.

Щодо вимог про стягнення штрафних санкцій колегія суддів зауважує таке.

Позивач нарахував пеню за період прострочення з 01.11.21 до 23.09.22 на суму 3463,23грн.

За ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України).

Розмір пені, що стягується в судовому порядку, обмежений ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати) (правові позиції ВС/КГС у постановах від 28.01.20 у справі № 910/17753/18, від 20.08.20 у справі 902/959/19; від 10.09.20 у справі 916/1777/19).

У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України (правові позиції ВС/КГС у постановах від 20.08.20 у справі №902/959/19, від 09.03.21 у справі №924/441/20).

При цьому умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст.232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.06.19 у справі №910/23911/16, від 22.08.19 у справі №914/508/17, від 12.03.20р. у справі №907/65/18).

Згідно п. 7.1.-7.2. договору, за невиконання чи несвоєчасне виконання своїх зобов`язань винна сторона несе відповідальність згідно діючого законодавства України та умов цього договору. При простроченні оплати товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням пені, нарахованої на суму заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення платежу, за кожен день прострочення від суми заборгованості, без обмеження строків її нарахування, а також штраф: у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від суми поставленого, але неоплаченого товару, у випадку прострочення оплати коштів за поставлений товар більше ніж на 10 днів; у розмірі 40 (сорока) відсотків від суми поставленого, але неоплаченого товару, у випадку прострочення оплати коштів за поставлений товар більше ніж на 20 днів; у розмірі 50 (п`ятдесяти) відсотків від суми поставленого, але неоплаченого товару, у випадку прострочення оплати коштів за поставлений товар більше ніж на 30 днів.

Отже, з врахуванням редакції п.7.2 договору поставки №0709а-09/22 до періоду нарахування пені правило ч. 6 ст. 232 ГК України не застосовується.

За наведеного, суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині.

Перевіривши розрахунок пені здійснений судом першої інстанції колегія суддів вважає його обґрунтованим та арифметично вірним за період прострочення з 02.11.21 до 23.09.22 у розмірі 3475,03грн. Разом з тим, оскільки позивачем заявлено 3463,23 грн пені вказана сума підлягає задоволенню (п. 88 постанови ВПВС від 04.12.19р. у справі №917/1739/17; постанова ОП КГСУ у складі ВС від 18.09.20р. у справі №916/4693/15).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф на підставі п.7.2. договору поставки №0709а-09/22.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам частинами другою та четвертою статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, а також приписами статті 546 ЦК України та статті 231 ГК України (п.7.38 постанови ВПВС від 01.06.2021р. у справі № 910/12876/19).

Позивач розрахував штраф у розмірі 50% від суми поставленого, але неоплаченого товару - 13060,00грн.

Перевіривши розрахунок штрафу здійснений судом першої інстанції, колегія суддів вважає його правильним та арифметично вірним, а тому погоджується із судом першої інстанції про стягнення штрафу у сумі 6530,00грн (п. 88 постанови ВПВС від 04.12.19р. у справі №917/1739/17; постанова ОП КГСУ у складі ВС від 18.09.20р. у справі №916/4693/15).

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України колегія суддів зауважує таке.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (п. 43 постанови ВПВС від 07.04.20р. у справі №910/4590/19).

Перевіривши розрахунок 3% річних за період прострочення з 02.11.21 до 23.09.22 та інфляційних втрат із суми боргу 13060,00грн колегія суддів вважає їх правильними та арифметично вірними у розмірі 349,94грн та розмірі 2766,11грн відповідно, отже погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказані вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

За наведеного, колегія суддів вважає за необхідне прийняти відмову позивача від позову у справі №906/791/22, визнати нечинним рішення Господарського суду Житомирської області від 21.11.2022 і закрити провадження у справі у цій частині стягнення з Сільськогосподарського обслуговуючого (неприбуткового) плодоовочевого кооперативу "Поліський світанок" основного боргу у розмірі 13 060,00 грн, в решті рішення залишити без змін.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись статтями 191, 231, 269, 270, 273, 274, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарськи суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Формула» від позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 13 060,00 грн у справі №906/791/22.

2. Визнати нечинним рішення Господарського суду Житомирської області від 21.11.2022 в частині стягнення з Сільськогосподарського обслуговуючого (неприбуткового) плодоовочевого кооперативу "Поліський світанок" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Формула" основного боргу у розмірі 13 060,00 грн у справі №906/791/22.

3. Провадження у справі № 906/791/22 в частині стягнення з Сільськогосподарського обслуговую чого (неприбуткового) плодоовочевого кооперативу «Поліський Світанок» основного боргу у розмірі 13 060,00 грн закрити.

4. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського обслуговуючого (неприбуткового) плодоовочевого кооперативу "Поліський світанок" на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.11.22 у справі № 906/791/22 залишити без задоволення.

5. Рішення Господарського суду Житомирської області від 21.11.22 у справі №906/791/22 в частині стягнення 3463,23грн пені; 6530,00грн штрафу; 349,94грн 3% річних; 2766,11грн інфляційних втрат та 2481,00грн судового збору залишити без змін.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

7. Справу №906/791/22 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "02" березня 2023 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Савченко Г.І.