ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2023 р.

м. Київ

Справа № 911/1373/22

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Смоляк М.Д., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позов Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (04136, місто Київ, вул. Стеценка, будинок 1 А, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірпіньелектропостач" (08200, Київська обл., місто Ірпінь, вулиця Університетська, будинок 2/1, )

про стягнення 1489725,89 грн,

за участю представників:

позивача: Безштанько Віталій Васильович;

відповідача: не з`явились,

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні аспекти розгляду справи

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" до ТОВ "Ірпіньелектропостач" про стягнення 1489725,89 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.08.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Судом призначено проведення підготовчого судового засідання на 26.09.2022 на 14:15, встановлено строк для подання відзиву на позов.

У судове засідання 26.09.2022 з`явились, як представник позивача, так і представник відповідача. З протоколу судового засідання вбачається, що у судовому засіданні оголошено перерву для надання можливості представнику відповідача ознайомитись із позовом та надати відзив. Перерву оголошено до 10.10.2022.

Через підвищену небезпеку для працівників суду та учасників процесу 10.10.2022, враховуючи інтенсивний ракетний обстріл міста Києва, зокрема його центральної частини, безпечно здійснювати розгляд справи у судовому засіданні не видавалось за можливе. Тож судом було знято з розгляду справи, що були призначені до розгляду на 10.10.2022. Суд 13.10.2022 виніс ухвалу про повідомлення учасників справи, що наступне судове засідання вирішено проводити 31.10.2022.

До суду 14.10.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. 26.10.2022 позивачем подано відповідь на відзив.

Відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи. У судовому засіданні 31.10.2022 з огляду на неявку сторін, суд відклав розгляд справи, а також встановив відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до наступного судового засідання.

У судовому засіданні 20.12.2022 була присутня представник позивача. До Господарського суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, які прийняті судом та долучені до матеріалів справи. У цьому засіданні суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 24.01.2023.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 24.01.2023 був присутній представник позивача. Від відповідача в цей же день надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом залишено без задоволення з огляду на закінчення відведеного процесуальним законом часу для розгляду справи по суті. Суд дійшов до висновку про можливість прийняти рішення у справі за відсутності представника відповідача, оскільки всі наведені відповідачем позиції по суті спору, що викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, судом прийняті до уваги та в повній мірі проаналізовані.

Обставини спірних правовідносин, вимоги позивача

Між позивачем та відповідачем 17.06.2020 укладено договір про надання послуг з розподілу електричної енергії № 247002000 (далі по тексту договір розподілу електроенергії) шляхом подання ТОВ "Ірпіньелектропостач" заяви-приєднання від 17.06.2020 до договору. Відповідно до цієї заяви-приєднання відповідач погодився з умовами публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії розміщеного на сайті Оператора системи розподілу, тобто позивача, який внаслідок внесення змін до відомостей про юридичну особу 03.09.2020 станом на 03.09.2020 змінив найменування з ПрАТ "Київобленерго" на ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі". За умовами цього договору позивач іменується оператором системи, а відповідач постачальником.

З розділу 2 договору розподілу електроенергії (предмет договору) вбачається, що на підставі цього договору оператор системи забезпечує недискримінаційний доступ постачальника до мереж оператора системи з метою реалізації постачальником, як суб`єктом роздрібного ринку, своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності оператора системи.

В силу пункту 2.2 договору розподілу електроенергії постачальник здійснює оплату послуг з розподілу електричної енергії та інших послуг оператора системи згідно з умовами глави 3 цього договору та порядку розрахунків, який є додатком №2 до цього договору.

Прийняття постачальником послуг з розподілу електроенергії оформляється Актом приймання-передачі послуг з розподілу електричної енергії, що підписується сторонами до 10 числа місяця наступного за розрахунковим вказано у пункті 2.3 договору розподілу електроенергії.

Відповідно до пункту 3.2 договору розподілу електроенергії постачальником здійснюється оплата послуг з розподілу за сукупністю споживачів, яким згідно з договорами про постачання електричної енергії споживачу, розподіл забезпечує постачальник.

Пунктом 3.4 закріплено, що оплата послуг з розподілу здійснюється постачальником шляхом 100-відсоткової попередньої оплати до початку розрахункового періоду. Розрахунковим періодом для цілей цього Договору є календарний місяць, вказано у пункті 3.3 цього договору.

Пункт 3.6 визначає, що постачальник зобов`язаний здійснити остаточний розрахунок за послуги з розподілу електричної енергії, надані оператором системи за розрахунковий період, протягом 5-ти робочих днів після отримання рахунку оператора системи, але не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

В силу пункту 4.2 договору розподілу електроенергії до обов`язків постачальника, зокрема, віднесено: здійснення оплат послуг в повному обсязі, здійснення 100-відсоткової попередньої оплати послуг до початку розрахункового періоду, виконання умов договору.

Позивач вказує, що на виконання умов договору ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" виставлено відповідачу відповідні рахунки-фактури та акти. За період з 01.01.2022 по 31.03.2022 заборгованість ТОВ "Ірпіньелектропостач" становить 1489725,87 грн, стверджує позивач. Водночас, відповідачем не виконано свій обов`язок з оплати наданих послуг, що стало підставою для позивача звернутися до суду йдеться в позовній заяві. Тож позивач просив суд стягнути наявну у відповідача заборгованості у цей період на загальну суму 1489725,89 грн.

До позову долучено копію договору розподілу електроенергії № 247002000 з заявою-приєднання, копії рахунків-фактур та актів приймання-передачі наданих послуг за січень березень 2022 року.

Позиції сторін та висновки господарського суду

Відповідач заперечив проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову. Перш за все, позиція відповідача будується на тому, що місто Ірпінь, де здійснює свою господарську діяльність ТОВ "Ірпіньелектропостач" перебувало в тимчасовій окупації в період з 24.02.2022 по 01.04.2022, що підтверджується відповідним переліком населених пунктів, копія якого надана до суду.

Протягом всього періоду перебування військ держави-агресора на території м. Ірпінь та значного часу після виходу цих військ з території міста було відсутнє електропостачання. Тобто послуги з електропостачання позивачем не надавалися відповідачу, зазначає останній. Вказані обставини є загальновідомими та не потребують доказуванню відповідно до ст. 75 ГПК України.

Суд погоджується з такими аргументами відповідача та приймає до уваги обставину відсутності поставок електроенергії в межах цього договору надання послуг розподілу електричної енергії в зазначений час. Водночас, суд бере до уваги також те, що позиція позивача у більшій мірі базується на виникненні у відповідача обов`язку з оплати послуг наданих у період, що передує в часі наведеним обставинам окупації та відсутності електроенергії на території міста.

Відповідач вказує, що в період окупації підприємству-відповідачу надано статус "Дефолтний", зазначає, що у зв`язку з форс-мажорними обставинами товариство не мало можливості виконати свої зобов`язання за договором. Відповідач посилається на пункти 7.1 та 7.2 договору розподілу електроенергії, де вказано, що строк виконання зобов`язання відкладається на строк дії обставин непереборної сили.

Також відповідач звертав увагу, що незважаючи на відсутності у розпорядженні підприємства документів на оплату, було проведено платіж на суму 900000,00 грн. Ця обставина також взята судом до уваги. З`ясовано, що рахунок-фактура за січень 2022 року враховує проведену оплату в розрахунковий період, в результаті чого сальдо на кінець місяця сформовано на основі цієї проплати, початкового сальдо та нарахованого розміру вартості послуг.

Відповідач зазначає, що документи, які є підставою для проведення оплати (акти та рахунки за спірний період) не були отримані та не були підписані ним. Позивач в свою чергу акцентує увагу на тому, що рахунки фактури, які фігурують підставою для проведення оплат в цих правовідносинах, виставлені відповідачу, більше того, вони були додатково направлені на адресу відповідача 28.06.2022. Позивач вважає, що посилання відповідача на відсутність вказаних документів не є правомірним. Позивач звертав увагу суду на те, що ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" належним чином виконало свої зобов`язання за договором в той час, як відповідач ухиляється від погашення боргу за надані до періоду окупації послуги.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач продовжив наполягати на тому, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку із відсутністю порушеного права позивача, оскільки в зв`язку із тривалістю правового режиму військового стану зобов`язання товариства зі сплати послуг за постачання електроенергії відкладається до припинення збройної агресії та скасування правового режиму військового стану.

Посилання відповідача на прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про виконавче провадження" щодо зупинення виконавчих дій у період воєнного стану відхиляються судом, позаяк не підлягають для застосування у спірних правовідносинах.

Розглядаючи висловлені у відзиві на позовну заяву та продубльовані у запереченнях на відповідь на відзив посилання на статті 617 Цивільного кодексу України та 218 Господарського кодексу України (норми, де наводяться підстави для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань), на лист Торгово промислової палати від 28.02.2022, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному: виникнення форс мажорних обставин не є підставою для звільнення від оплати наданих послуг, які були надані до їх виникнення.

Між іншими, можливість звільнення боржника від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану виникає лише у наведеному пунктом 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України випадку прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором. В даному випадку суд не має можливості реалізувати механізм звільнення відповідача від виконання покладених на нього договором обов`язків.

Суд також враховує наведені позивачем доводи зазначені у відповіді на відзив, де йдеться про те, що нарахування здійснено на обсяги електроенергії, розподіленої в січні та лютому 2022 року. В березні 2022 року нарахування не здійснювалося, а навпаки було здійснено коригування на суму 7512,04 грн зменшення суми нарахованої за лютий 2022 року.

Це повністю підтверджується доданими до позову документами. Судом перевірено дійсність твержень позивача та встановлено, що вони відтворюють відомості рахунків-фактур за спірний період. Тож нарахування заборгованості відбулось щодо реально наданих послуг до моменту настання дії форс-мажорних обставин. Зміст позовних вимог не включає в себе додаткових нарахувань за надані в подальшому, після лютого 2022 року, послуги.

Також суд звертає увагу на наявності у відповідача встановленого договором обов`язку здійснювати повну попередню плату до початку розрахункового періоду. В цьому випадку до моменту виникнення форс-мажорних обставин у відповідача вже розпочався строк для оплати послуг за лютий 2022 року. Водночас, за встановленими судом обставинами, незважаючи на виставлення рахунку за березень 2022 року, нових нарахувань позивачем не було здійснено, а навпаки, відбулось відрахування суми, що підлягає стягненню. Кінцевою датою оплати за останнім рахунком стала дата 18.04.2022.

Також відповідачем не доведено, що форс-мажорні обставини наразі продовжують свій вплив на товариство, що призводить до неможливості здійснення господарської діяльності чи неможливості виконання договірних зобов`язань.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд зазначає, що умови договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.08.2018 №312 (далі ПРРЕЕ).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Як визначено ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В силу підпункту 1 пункту 5.1.1 ПРРЕЕ Оператор системи має право отримувати своєчасно плату за надання послуги з розподілу або передачі електричної енергії та плату за перетікання реактивної електричної енергії відповідно до умов договорів та законодавства України.

Підпунктом 6 пункту 5.2.2 ПРРЕЕ закріплено, що постачальник електричної енергії зобов`язаний нести фінансову відповідальність відповідно до договорів, укладених згідно з цими Правилами.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Нормами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на положення договору щодо порядку та строків здійснення оплати, закріплений у рахунках-фактурах строк сплати, наявності у відповідача обов`язку відшкодовувати надані йому послуги з розподілу електричної енергії, зокрема, здійснювати повну передоплату за розрахунковий період, зважаючи на відсутність обставин, що можуть слугувати підставою для звільнення відповідача від відповідальності за договірне зобов`язання, враховуючи наведені вище положення кодексів та законів України, задля поновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне задовольнити позов. Правильність суми заборгованості перевірена судом та встановлена її повна відповідність наявним у матеріалах справи доказам та відсутність арифметичних відхилень. Таким чином позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішення питання про розподіл судових витрат, підсумки

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

В силу частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то витрати зі сплати судового збору покладаються судом на відповідача повністю.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку статті 81 ГПК України сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ірпіньелектропостач" (08200, Київська обл., місто Ірпінь, вулиця Університетська, будинок 2/1, ) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (04136, місто Київ, вул. Стеценка, будинок 1 А, ) заборгованість за розподіл електричної енергії в розмірі 1489725,87 грн та 22345,89 грн судового збору за подання позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 22.02.2023.

Суддя А.Ф. Черногуз