ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2023 р. Справа№ 911/2332/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 14.02.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 21.11.2022 (повний текст складено 21.11.2022)

у справі № 911/2332/22 (суддя Смірнов О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика"

до BBT Food & Beverages Company Limited

про стягнення 365 663, 43 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ДСВ ЛОГІСТИКА" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до BBT Food & Beverages Company Limited про стягнення 365663,43 грн.

Позов мотивовано заборгованістю відповідача перед позивачем, що утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем свого грошового зобов`язання відповідно до умов договору №GC-017578 від 16.12.2021.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.11.2022 у справі №911/2332/22 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ ЛОГІСТИКА" до BBT Food & Beverages Company Limited про стягнення 365663,43 грн.

Позовні матеріали повернуто заявнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "ДСВ ЛОГІСТИКА".

Ухвала мотивована тим, що позивачем не наведено, а судом не встановлено обставин, які з огляду на положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про міжнародне приватне право" можуть бути підставою для розгляду даного спору у господарських судах України.

Даний спір пов`язаний з виконанням укладеного між сторонами договору №GC-017578 від 16.12.2021, відповідно до п. 9.4. якого різні суперечки, претензії, що виникли у зв`язку з цим договором, а також порушення або анулювання його умов, які не можуть бути вирішені Сторонами шляхом переговорів, вирішуються в порядку, визначеному законодавством України.

Тобто, у договорі №GC-017578 від 16.12.2021 його сторони здійснили лише вибір права (право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом), а не визначили підсудність відповідної справи судам України.

Інших доказів того, що сторони своєю угодою передбачили можливість розгляду спорів, що виникають із даного договору у судах України, матеріали позовної заяви не містять.

За вказаних обставин, Господарський суд Київської області дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі та постановив ухвалу на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Київської області, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржувана ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає, що за умовами пункту 9.4. договору, до даних правовідносин застосовується право України, отже, положення законодавства України застосовуються до вирішення вказаного спору. Оскільки, експедиторські послуги, які надавались позивачем відповідачу, вчинені на території України, даний спір підсудний судам України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Явка представників у судове засідання

Представник відповідача в судове засідання 14.02.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на викладене, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ДСВ ЛОГІСТИКА" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до BBT Food & Beverages Company Limited про стягнення 365663,43 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що на виконання умов договору та заявки №1.2021 від 17.12.2021 позивачем відповідачу були надані транспортно-експедиційні послуги, пов`язані з організацією переведення вантажів відповідача у міжнародному сполученні за маршрутом авіаперевезення з аеропорту Бориспіль в аеропорт Ханой.

Разом з тим, як вказує позивач, відповідач за отримані послуги розрахувався частково, у зв`язку з чим у нього виникла перед позивачем заборгованість у сумі 9999 доларів США, що станом на 11.11.2022 становить 365663,43 грн.

З позовної заяви вбачається, що відповідач у справі - BBT Food & Beverages Company Limited є резидентом Соціалістичної Республіки В`єтнам.

Мотивуючи обставини підсудності даного спору господарським судам України, позивач послався на положення пункту 4 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», та зазначив, що враховуючи той факт, що експедитор прийняв перевезення вантажу на території України та зобов`язувався здійснити перевезення за маршрутом, який бере свій початок з міжнародного аеропорту Бориспіль (Україна), наявні дія та подія, які сталися на території України та є підставою для звернення до Господарського суду Київської області.

Судом першої інстанції встановлено, що BBT Food & Beverages Company Limited є нерезидентом України. Інформації щодо наявності на території України офіційно зареєстрованого представництва цієї компанії суду не надано. Так, адресою місцезнаходження відповідача - BBT Food & Beverages Company Limited є В`єтнам, м. Ханой, Район Ба Динь, Квартал Тхань Конг, вул. Тхань Конг 3.

Суд зазначив, що звертаючись до Господарського суду Київської області з вимогами про стягнення з BBT Food & Beverages Company Limited, позивачем не наведено, а судом не встановлено обставин, які з огляду на положення Господарського процесуального кодексу України (частна 1 статті 366) та Закону України "Про міжнародне приватне право" (статті 75-78) можуть бути підставою для розгляду даного спору у господарських судах України.

За висновками суду, даний спір пов`язаний з виконанням укладеного між сторонами договору №GC-017578 від 16.12.2021, відповідно до п. 9.4. якого різні суперечки, претензії, що виникли у зв`язку з цим договором, а також порушення або анулювання його умов, які не можуть бути вирішені Сторонами шляхом переговорів, вирішуються в порядку, визначеному законодавством України.

Тобто, у договорі №GC-017578 від 16.12.2021 його сторони здійснили лише вибір права (право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом), а не визначили підсудність відповідної справи судам України.

Інших доказів того, що сторони своєю угодою передбачили можливість розгляду спорів, що виникають із даного договору у судах України, матеріали позовної заяви не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ ЛОГІСТИКА" до BBT Food & Beverages Company Limited про стягнення 365663,43 грн. не підлягає розгляду у господарських судах України, у зв`язку чим на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України відмовив у відкритті провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ ЛОГІСТИКА".

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Частинами 1, 2 статті 45 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Статтею 365 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Положеннями статті 366 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність справ за участю іноземних осіб може бути визначено за угодою сторін.

У випадку, якщо виникає справа з іноземним елементом, господарський суд спочатку має звернутись до норм Закону України «Про міжнародне приватне право», щоб з`ясувати, чи підсудна ця справа судам України.

Так, частини 1, 2 статті 4-1 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачають, що учасники приватноправових відносин з іноземним елементом можуть укласти угоду про вибір суду, якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами.

Угода про вибір суду укладається у письмовій формі незалежно від місця її укладення. Угода про вибір суду, якою обрано суд України, укладається у письмовій формі відповідно до закону України.

Стаття 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює автономію волі учасників, а саме, у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про міжнародне приватне право» сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що даний спір пов`язаний з виконанням укладеного між сторонами договору №GC-017578 від 16.12.2021, відповідно до п. 9.4. якого різні суперечки, претензії, що виникли у зв`язку з цим договором, а також порушення або анулювання його умов, які не можуть бути вирішені сторонами шляхом переговорів, вирішуються в порядку, визначеному законодавством України.

Тобто, положеннями пункту 9.4. договору сторони проявили свою волю на вирішення спорів, що виникли у зв`язку з цим договором, у порядку, визначеному законодавством України.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, про те, що у договорі №GC-017578 від 16.12.2021 його сторони здійснили лише вибір права (право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом), а не визначили підсудність відповідної справи судам України.

Водночас, колегія суддів вважає, що вибір сторонами українського права як такого, що регулює їх відносини за угодою, означає вибір саме національного законодавства України, а не окремих законодавчих актів, що регулюють відповідні відносини сторін, у тому числі до вирішення спору, що виник між сторонами у даній справі.

Крім того, пунктами 1, 7 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» унормовано, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, зокрема, 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Відповідно до статті 77 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів у рамках державно-приватного партнерства, укладених Кабінетом Міністрів України, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт; 2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні; 3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання; 4) якщо спір пов`язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні; 5) якщо спір пов`язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців; 6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України; 7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України; 8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні; 9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України; 10) в інших випадках, визначених законами України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Стаття 29 Господарського процесуального кодексу України передбачає підсудність справ за вибором позивача.

Так, згідно з частинами 1, 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Як зазначалось вище, спір у даній справі виник у зв`язку з виконанням укладеного між сторонами договору №GC-017578 від 16.12.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме заявки №1.2021 від 17.12.2021 відправлення вантажу (виконання договору) здійснювалось з міжнародного аеропорту «Бориспіль», який знаходить на території України в Київській області (08300, Київська обл., с. Гора, вул. Бориспіль-7).

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли на території Київської області та з огляду на положення пункту 7 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» та частини 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України даний спір підсудний Господарському суду Київської області.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, місцевим судом було неправильно застосовано положення пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України до спірних правовідносин.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а справа направленню до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, 280, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика" на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.11.2022 у справі №911/2332/22 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 21.11.2022 у справі №911/2332/22 скасувати.

Справу №911/2332/22 направити до Господарського суду Київської області для розгляду по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 28.02.2023.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка