СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Харків Справа № 7/127(917/1862/21)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Гребенюк Н.В.,

при секретарі судового засідання Стойки В.В.,

за участі представників сторін:

від відповідача та третьої особи: Сергієнко Т.Г.,

від ліквідатора: Іващук В.А.,

від інших: не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційні скарги представника ОСОБА_1 , Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Остапівка, за вх. №1021 П/1, та ОСОБА_2 , Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Остапівка, за вх. №1022 П/1, на рішення господарського суду Полтавської області від 23.08.22 (повний текст складено 02.09.22, суддя Іванко Л.А.) у справі № 7/127(917/1862/21)

за позовною заявою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "НИВА", Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Остапівка, в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Іващука Валентина Анатолійовича, м.Хмельницький,

до відповідача ОСОБА_1 , Полтавська обл., Лубенський р-н, с.Остапівка,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору

ОСОБА_2 , Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Остапівка,

Приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Карпець Оксану Михайлівну

про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та договорів купівлі-продажу

в межах справи про банкрутство №7/127

за заявою закритого акціонерного товариства Лазірківський елеватор, с.Лазірки Оржицького району

Приватного підприємця Михайлика Сергія Володимировича, м.Лубни

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Нива, с.Остапівка Лубенського району

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Полтавської області перебуває справа № 7/127 про банкрутство сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива».

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 29.03.2018 року поновлено провадження у справі №7/127 про банкрутство сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» на стадії ліквідаційної процедури.

Ухвалою Господарського суду від 29.09.2020 по справі № 7/127 ліквідатором СТОВ «Нива» призначено арбітражного керуючого Іващука Валентина Анатолійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 538 від 18.03.2013 року); зобов`язано ліквідатора СТОВ «Нива» здійснити заходи в ліквідаційній процедури відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

Наразі триває ліквідаційна процедура СТОВ «Нива».

В межах справи про банкрутство № 7/127 сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Нива»" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Іващука Валентина Анатолійовича, звернулося до ОСОБА_1 з позовом про визнання недійсними Свідоцтв про право на спадщину за заповітом та договорів купівлі-продажу нерухомого майна. До розгляду справи було залучено в якості третьої особи ОСОБА_2 .

Господарським судом Полтавської області прийнято рішення від 23.08.2022 по справі № 7/127(917/1862/21) про задоволення позовних вимог.

Визнано недійсними:

- Свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо «критого току №2», загальною площею: 723,0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний № 28) виданого в рамках спадкової справи № 54/2019 11 березня 2021р., посвідченого приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області - Карпець О.М.;

- Свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо «зерносховище №1» загальною площею: 787,1 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний № 28) в рамках спадкової справи № 54/2019 11 березня 2021р., посвідченого приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області - Карпець О.М.;

-Договір купівлі-продажу № 460 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12.03.2020 p., що посвідчувався приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської обл. - Карпець О.М. (серія НОІ 311208, 311209) та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно згідно рішення № 51586077 від 12.03.2020 р.;

- Договір купівлі-продажу № 461, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12.03.2020 p., що посвідчувався нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської обл. Карпець О.М. (серія НОІ 311210, 311211) та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно згідно рішення № 51586520 від 12.03.2020 р.

Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ОСОБА_1 звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення по відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що рішення по справі прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права без урахування усіх обставин справи. Зокрема посилається, що позивачем невірно було визначено правовий статус осіб, оскільки ОСОБА_2 , як власник майна та покупець, повинен бути залучений до розгляду справи в якості відповідача, а не третьої особи. Крім того, до справи не залучено приватного нотаріуса, який видавав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Вважає, що до справи повинно бути залучено ТОВ «Гранум Трейд АПК», яке також вважає себе власником спірного майна. При розгляді справи, Судом не було витребувано матеріали спадкової справи та текст заповіту. Наполягає, що позивачем було обрано не правильний спосіб захисту, оскільки визнання договорів купівлі-продажу недійсними та визнання Свідоцтв про право на спадщину не призведе, до поновлення прав позивача.

Для розгляду справи шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Гребенюк Н.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2022 р. відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.08.2022 р. по справі № 7/127(917/1862/21).

Крім того, на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга від ОСОБА_2 , в якій він просить рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що рішення по справі прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права , без урахування усіх обставин справи. Зокрема посилається, що позивачем було невірно визначено відповідача по справі, оскільки на момент розгляду справи спірне майно належить йому на праві власності, а тому його необхідно було залучити в якості другого відповідача. Про те, його було залучено в якості третьої особи на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Наполягає, що спірне майно вибуло з володіння СТОВ «Нива» саме за її волею, на підставі укладеної мирової угоди. На його переконання СТОВ «Нива» на момент звернення до суду не є власником спірного майна. Крім того, судом не взято до уваги, що він є добросовісним набувачем по справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2022 р. по справі №7/127(917/1862/21) апеляційну скаргу ОСОБА_2 (вх.№1021 П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 23.08.2022 у справі № 7/127(917/1862/21) прийнято до спільного розгляду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на це ж рішення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 р. розгляд справи призначено на 15.12.2022 р.

01.12.2022 до канцелярії Східного апеляційного господарського суду надійшла заява ліквідатора - арбітражного керуючого Іващука Валентина Анатолійовича, від 29.11.2022 (вх.7556) про відвід судді Східного апеляційного господарського суду Склярук О.І. від розгляду справи №7/127(917/1862/21) .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 р. визнано необґрунтованою заяву ліквідатора - арбітражного керуючого Іващука Валентина Анатолійовича, від 29.11.2022 (вх.7556) про відвід судді Східного апеляційного господарського суду Склярук О.І. від розгляду справи №7/127(917/1862/21). Заяву ліквідатора - арбітражного керуючого Іващука Валентина Анатолійовича, від 29.11.2022 (вх.7556) про відвід судді Східного апеляційного господарського суду Склярук О.І. від розгляду справи №7/127(917/1862/21) та матеріали справи №7/127(917/1862/21) для вирішення питання про відвід згідно до ч.3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України, передано судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.12.2022 р. відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора арбітражного керуючого Іващука Валентина Анатолійовича (вх.№7556 від 29.11.2022 року) про відвід судді Східного апеляційного господарського суду Склярук О.І. від розгляду справи №7/127(917/1862/21).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2022 розгляд справи №7/127(917/1862/21) призначено на 23.01.2023 р.

20.01.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від позивача по справі надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому він просить рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 р. розгляд справи № 7/127(917/1862/21) відкладено на 30.01.2023 р.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 до розгляду справи № 7/127(917/1862/21) залучено Приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Карпець Оксану Михайлівну (код ЄДРПОУ , адреса: 37500, Полтавська обл., м. Лубни, майдан Володимирський, 6, прим.36;) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. У судовому засіданні оголошувалася перерва до 20.02.2023 р.

На адресу Східного апеляційного господарського суду від приватного нотаріуса Карпець Оксани Михайлівни надійшли письмові пояснення в яких вона заперечує проти задоволення позовних вимог. Посилається, що на момент оформлення договорів купівлі-продажи була відсутня інформація про наявність обтяжень або арешту спірного нерухомого майна.

У судовому засіданні, яке відбулося 20.02.2023 р. приймали участь представник позивача та представник першого відповідача та третьої особи Повалія М.В., які підтримали свої вимоги та заперечення.

Інші представники сторін у судове засідання не з`явилися. Про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Явка представників сторін у судове засідання не визнавалася обов`язковою.

Відповідно до приписів ч. 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022, затвердженим Законом України №2119-IX від 15.03.2022, продовжено строк дії воєнного часу в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» , відповідно до якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Законом України № 7300 від 25.04.2022 затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» , відповідно до якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 25.05.2022 строком на 30 діб.

Законом України №2500-ІХ від 15.08.2022 затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

В подальшому строк дії воєнного стану було продовжено.

Відповідно до наказу Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 №03 «Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану» встановлено особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема:

- тимчасово зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду;

- запроваджено з 01.04.2022 роботу Східного апеляційного господарського суду у віддаленому режимі. Режим роботи суду може бути змінений з урахуванням об`єктивних обставин загострення збройної агресії (у тому числі ведення бойових дій) на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду;

- рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: ;

- забезпечено приймання та опрацювання вхідної кореспонденції, що надходить до суду засобами електронного зв`язку. У разі відсутності об`єктивної можливості дотримання приписів процесуального законодавства та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, відповідні дії здійснювати після усунення обставин, що зумовили таку неможливість.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі ( ч.1 ст.270 ГПК України).

Заслухавши доповідь головуючого по справі (суддю-доповідача) дослідивши апеляційні скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які з`явилися у судове засідання, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.

11 березня 2020 року приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Карпець О.М. посвідчила право ОСОБА_1 (відповідач/продавець) на спадкування за заповітом її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та видала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОІ № 311180, від 11.03.2020 р. за № 438, та НОІ 311181 від 11.03.2020 р. №439.

До спадщини увійшли: об`єкти нерухомості

- «критий тіку №2», загальною площею: 723,0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний №28)

- «зерносховище №1» загальною площею: 787,1 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний №28)

На підставі виданих оспорюваних Свідоцтв про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_1 (відповідач) уклала наступні договори купівлі-продажу:

- договір купівлі-продажу № 460 від 12 березня 2020 року, за умовами якого покупцем виступає ОСОБА_2 (далі - третя особа/покупець) який приймає від відповідача у власність об`єкт нерухомості - «критий тік №2», загальною площею: 723,0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний № 28). Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області - Карпець О.М. (серія НОІ 311208, 311209) та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно згідно рішення № 51586077 від 12.03.2020 р.;

- договір купівлі-продажу № 461 від 12 березня 2020 року, за умовами якого покупцем також виступає ОСОБА_2 (третя особа), який приймає від відповідача у власність об`єкт нерухомості - «зерносховище №1», загальною площею: 787,1 м2, що знаходиться за адресою: адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний № 28). Даний договір також посвідчувався приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської обл. - Карпець О.М. (серія НОІ 311210, 311211) та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно згідно рішення №51586520 від 12.03.2020 р.

В пунктах 1.2. вказаних договорів міститься інформація, згідно якої продавець (відповідач) є власником згадуваних вище об`єктів нерухомості на підставі Свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданого Карпець О.М., приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області 11.03.2020, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого приватним нотаріусом Карпець О.М. за номером 203689950 та 203683727 відповідно.

Судом апеляційної інстанції було встановлено такі обставини справи.

06.05.2008 Господарський суд Полтавської області прийняв постанову по справі №7/127 про визнання СТОВ «Нива» банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури. Ліквідатором призначено арбітражного керуючого Боровика Р.Л.

У липні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» (далі - СТОВ «Нива») про зобов`язання укласти договір, посилаючись на те, що 01 червня 2010 року між ним та товариством укладено попередній договір, за умовами якого відповідач зобов`язався не пізніше 20 липня 2010 року укласти із ним договір купівлі-продажу нерухомого майна: критого току № 2, який розташований за адресою АДРЕСА_1 ; зерносховища № 1 яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , зерносховища току за адресою АДРЕСА_1 . Разом з тим, у встановлений строк договір купівлі-продажу укладено не було.

Посилаючись на те, що внаслідок невиконання відповідачем обов`язку укласти з ним основний договір він позбавлений права на придбання вказаного нерухомого майна, позивач просив зобов`язати СТОВ «Нива» укласти з ним нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна.

09 серпня 2010 року сторони звернулися до суду із спільною заявою про укладення мирової угоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2010 року у справі №2-2544/10 затверджено мирову угоду, укладену 06 серпня 2010 року між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Нива» та ОСОБА_3 на наступних умовах: «З метою добровільного врегулювання спору, на виконання умов попереднього договору від 01 червня 2010 року та взаємних поступок сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Нива» зобов`язується передати, а ОСОБА_3 погоджується прийняти у власність наступне нерухоме майно : нежитлову будівлю критий тік № 2, загальною площею 723,0 кв.м, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю зерносховище № 1, загальною площею 787,1 кв.м, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю зерносховище току, загальною площею 363,8 кв.м, вимощення І, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . Залишкова вартість нерухомості для відчуження складає : приміщення критого току № 2 - 45 000,00 грн; приміщення зерносховища № 1 - 35 000,00 грн; приміщення зерносховища току - 15 000,00 грн. Договірною вартістю нерухомого майна, за згодою сторін, вважається 95 000,00 грн, які сплачені ОСОБА_4 в повному обсязі 29 липня 2010 року. ОСОБА_4 набуває право власності на зазначене нерухоме майно після затвердження Мирової угоди Ленінським районним судом м. Полтави та державної реєстрації права власності на нерухоме майно відповідно до норм чинного законодавства України».

Вказана ухвала набрала законної сили 17 серпня 2010 року.

Враховуючи повну оплату ОСОБА_3 вартості придбаного майна, про що було зазначено у мировій угоді, а також обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, СТОВ «Нива» передало ОСОБА_3 зазначене вище нерухоме майно.

В подальшому, постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 2- 2544/10 ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2010 року було скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

27 липня 2018 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області ухвалою по справі № 2-2544/10 залишив без розгляду позов ОСОБА_3 до СТОВ «Нива» про зобов`язання укласти договір купівлі-продажу.

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідки №№ 159548164, , 159553513 від 14 березня 2019 року), власником спірного нерухомого майна станом на 14.11.2019 р., було Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранум-Трейд АПК».

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 29.03.2018 року поновлено провадження у справі №7/127 про банкрутство сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» на стадії ліквідаційної процедури. Зобов`язано ліквідатора СТОВ "Нива" арбітражного керуючого Боровика Руслана Леонідовича здійснити ліквідаційну процедуру відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21 жовтня 2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства. Частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвалою Господарського суду від 29.09.2020 по справі № 7/127 ліквідатором СТОВ «Нива» призначено арбітражного керуючого Іващука Валентина Анатолійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 538 від 18.03.2013 року); зобов`язано ліквідатора СТОВ «Нива» здійснити заходи в ліквідаційній процедури відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства

З огляду на наведене, Ліквідатор звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум-Трейд АПК» про витребування нерухомого майна: нежитлову будівлю критий тік № 2, загальною площею 723,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю зерносховище № 1, загальною площею 787,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ; нежитлову будівлю зерносховище току, загальною площею 363,8 кв.м, вимощення I, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.11.2019 р. по справі №7/127 позовні вимоги було задоволено у повному обсязі. Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог.

Зазначене рішення оскаржувалось в апеляційному порядку та залишено без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 р. по справі № 7/127.

Судом апеляційної інстанції під час розгляду справи № 7/127 було встановлено наступне.

Рішення господарського суду Полтавської області по справі № 7/127 від 14.11.2019 не було виконано, спірні об`єкти нерухомості позивачу не повернуто.

26.03.2016 року ОСОБА_3 вступив до числа учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум-Трейд АПК». В якості внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум-Трейд АПК» ОСОБА_3 передав товариству нерухоме майно на суму 95 000 грн, що складає 98,96 % Статутного капіталу, а саме: нежитлову будівлю критий тік № 2, загальною площею 723,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю зерносховище № 1, загальною площею 787,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ; нежитлову будівлю зерносховище току, загальною площею 363,8 кв.м, вимощення I, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., що підтверджується копією протоколу № 2 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум-Трейд АПК» від 26.03.2016 року.

05.06.2019 р. ОСОБА_3 вийшов зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум-Трейд АПК», у зв`язку з чим було зменшено розмір статутного капіталу Товариства, перерозподілені частки у статутному капіталі та надано директору ТОВ «Гранум-Трейд АПК» повноваження на подачу документів для державної реєстрації змін, що підтверджується копією протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум-Трейд АПК» від 05.06.2019 р.

ОСОБА_1 , була дружиною ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 10.06.2019 р.

Під час розгляду справи № 917/1863/21 судом апеляційної інстанції також встановлено, що за актом приймання-передачі від 05.06.2019 р. спірні об`єкти нерухомого майна було повернуто ОСОБА_3 .

При оформленні Свідоцтв про право на спадщину за заповітом нотаріусом було взято до уваги вище зазначені документи.

Про те, на час оформлення та видачі Свідоцтв про право на спадщину, спірне нерухоме майно було зареєстровано за ТОВ «Гранум-Трейд АПК», що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Доказів реєстрації спірного майна, на час оформлення Свідоцтв про право на спадщину за заповітом, саме за ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Судова колегія зазначає, що оскільки підстава виникнення права власності у померлого ОСОБА_3 відпала , а саме: ухвала Ленінського районного суду м. Полтави від 09.08.2010 р. у справі № 2-2544/10 скасована Постановою Верховного Суду від 23.01.2018 року, то померлий ОСОБА_3 був позбавлений права розпоряджатись та вирішувати питання передачі, відчуження «критого току № 2», та «зерносховища №1», у зв`язку з тим, що з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані не чинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та в подальшому виконанню не підлягають, та не можуть бути підставою для визнання права власності.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказує, що оспорювані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані 11.03.2020 та, як наслідок вчинені на підставі них, договори купівлі-продажу № 460 та 461 від 12.03.2020 по відношенню до майна: критого току №2 та зерносховища № 1, порушують майнові права позивача та позбавляють належного йому права власності на об`єкти нерухомості, у зв`язку з чим, виходячи з викладених у позові обставин, позивачем заявлено вимоги про визнання їх недійсними.

Як зазначалося вище, позовні вимоги рішенням по справі було задоволено у повному обсязі. Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для визнання недійсними Свідоцтв про право на спадщину за заповітом та договорів купівлі-продажу.

Про те, судова колегія не може погодитися з висновками суду про наявність підстав для задоволення позову з огляду на нижче викладене.

Як зазначено у позовній заяві, позивач просить суд визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом відносно спірного нерухомого майна та договори купівлі-продажи цього майна, які було укладено між відповідачем та третьою особою по цій справі.

Стаття 1216 Цивільного кодексу України встановлює, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. ( ст.1217 ЦК України)

Статтею 1218 Цивільного кодексу України унормовано, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до приписів статті 1236 Цивільного кодексу України Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Частиною 4 статті 1236 Цивільного кодексу України передбачено, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до приписів статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Статтею 1301 Цивільного кодексу України унормовано, що Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У статті 1301 Цивільного кодексу України, як на підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, тощо (вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 14.11.2018 справа № 2-1316/2227/11.

Судовою колегією встановлено, що оскаржувані Свідоцтва про право на спадщину були видані нотаріусом щодо нерухомого майна, право власності на яке на той час не буле зареєстровано за померлим ОСОБА_3 . Відповідно до витягів з Державного реєстру, право власності на спірне майно було зареєстровано за Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранум-трейд АПК». Крім того, правова підстава реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_3 відпала у зв`язку зі скасуванням постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №2- 2544/10 ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2010 року про затвердження мирової угоди.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. ( ч.1 ст. 215 ЦК України)

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. ( ч.2 ст.215 ЦК України)

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 216 Цивільного кодексу України, встановлює правові наслідки недійсності правочину.

Відповідно до приписів частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , на час розгляду справи, є особою, яка придбала спірне майно у відповідача по цій справі на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна, які просить визнати недійсним позивач.

З огляду на цю обставину та враховуючи приписи статей 215 та 216 Цивільного кодексу України, ОСОБА_2 повинен бути другим відповідачем за позовною вимогою про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Про те, в порушення норм процесуального права, суд першої інстанції залучив останнього в якості третьої особи.

Відповідно до приписів статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу ( ч.1 ст.16 ЦК України).

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії яка порушує право, відновлення становище, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до приписів частин 1- 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. ( ч.1 ст. 2 ГПК України)

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. ( ч.1 ст.5 ГПК України)

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача ( пункт 57 постанови ВС від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника ( пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство відокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) , усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23).

Виходячи з юридичної структури зазначеного спору та мотивів для визнання недійсними договорів купівлі-продажу, судова колегія зазначає, що, в даному випадку, йде мова про віндікаційний позов, адже як позивачем так і судом першої інстанції констатується факт незаконного набуття у власність спірного майна спочатку відповідачем , а потім третьою особою.

Як зазначалося вище, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. ( ч.1 ст. 215 ЦК України)

Відповідно до приписів частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю, про що прямо заначено у частині 1 статті 216 Цивільного кодексу України.

У разі недійсності правочину суд застосовує реституцію: кожна їх сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі усе, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Зобов`язання з реституції виникають внаслідок недійсності правочину (його нікчемністю чи визнання судом недійсним.) Реституція є заходом, спрямованим на приведення майнового стану сторін недійсного правочину до стану, який вони мали до вчинення такого правочину. Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного або нікчемного правочину, за правилами реституції може бути адресована тільки стороні цього правочину. Крім того, реституцію можна застосовувати лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він був переданий.

Приписи частини першої статті 216 Цивільного кодексу України не застосовуються як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не можуть задовольнятися позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не захищаються шляхом задоволення позову до добросовісного або недобросовісного набувача з використанням статей 215 та 216 Цивільного кодексу України. Такий захист можливий шляхом задоволення віндікаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Власник з дотримання вимог статей 387 та 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державного влади або органів місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчує відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що метою віндікаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.

Однієї з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В даному випадку, у разі визнання судом недійсними спірних договорів купівлі-продажу, в силу приписів статті 216 Цивільного кодексу України, у третьої особи виникне зобов`язання лише повернути спірне майно саме відповідачу по цій справі, а не позивачу. Таким чином, права позивача ні яким чином не будуть поновлені.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду було обрано не належний спосіб захисту, який не призводить до відновлення його порушених прав. У зв`язку з чим, позовні вимоги про визнання недійсним Свідоцтв про право на спадщину за заповітом та договорів купівлі-продажу не підлягають задоволенню.

Стаття 386 Цивільного кодексу України встановлює, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до приписів статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Стаття 388 Цивільного кодексу України закріплює право власника на витребування майна від добросовісного набувача

Так, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. ( ч.2 ст.388 ЦК України)

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. (ч.3 ст. 388 ЦК України).

Про те, позивач з вимогами про витребування майна у даній справі не звертався.

А тому судова колегія не аналізує та не оцінює твердження заявника апеляційної скарги ( третьої особи по справі) про те, що в даному випадку він є добросовісним набувачем спірного майна у якого це майно не може бути витребувано в силу приписів статті 388 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

Згідно до приписів ч.1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення по справі було прийнято з порушенням норм процесуального права без урахування усіх обставин справи, у зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення по справі скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати покладаються на позивача по справі.

Керуючись статтями 269,270,275,277,281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 , Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Остапівка, за вх. №1021 П/1, та ОСОБА_2 , Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Остапівка, за вх. №1022 П/1, на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.08.2022 по справі №7/127(917/1862/21) задовольнити.

2.Рішення Господарського суду Полтавської області по справі №7/127(917/1862/21) від 23.08.2022 скасувати.

Прийняти нове рішення у справі.

У задоволенні позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "НИВА" до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Карпець Оксани Михайлівни, про визнання недійсним Свідоцтв про право на спадщину за заповітом та договорів купівлі-продажу відмовити.

3.Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "НИВА" (37543, Полтавська обл., Лубенський р-н, с.Остапівка, ідент. код 30380232) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідент. код НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 13620,00 грн.

4.Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "НИВА" (37543, Полтавська обл., Лубенський р-н, с.Остапівка, ідент. код 30380232) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ідент. код НОМЕР_2 ) витрати по справі судового збору за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 13620,00 грн.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст.ст.286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.02.2023

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.В. Гребенюк