ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2023 р. Справа№ 910/15043/21 (910/971/22)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Полякова Б.М.

Грека Б.М.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників учасників справи:

від ПАТ АБ «Укргазбанк»: Бабенко А.І. - відповідно до витягу з ЄДРПОУ;

від ТОВ «Інтер Вей Капітал»: Суденко Р.В. - за довіреністю № 03/01-23 від 03.01.2023;

від ТОВ «Комплекс Агромарс»: не з`явилися.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) (суддя Мандичев Д.В., повний текст рішення складено та підписано - 03.11.2022)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»

до 1) Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал»

про визнання недійсним договору

в межах справи № 910/15043/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Буддевелопмент Київ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

21.01.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (надалі - ТОВ «Комплекс Агромарс»/позивач/скаржник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (надалі - ПАТ АБ «Укргазбанк»/відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Вей Капітал» (надалі - ТОВ «Інтер Вей Капітал»/відповідач-2) про визнання недійсним договору.

На обґрунтування позовних вимог ТОВ «Комплекс Агромарс» вказує, що уклавши оспорюваний договір відступлення прав за генеральним кредитним договором № 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020 на користь третьої сторони до закінчення терміну дії цього договору, відповідач-1 в односторонньому порядку припинив виконання взятих на себе обов`язків перед позивачем без повідомлення останнього про такий намір, чим допустив порушення вимог низки статей Цивільного кодексу України, що на переконання позивача вказує на недійсність оскаржуваного договору, відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) (суддя Мандичев Д.В., повний текст рішення складено та підписано - 03.11.2022) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судове рішення ухвалено з посиланням на приписи ст.ст. 11, 16, 177, 178, 190, 202, 203, 215, 512, 514, 515, 516, 656, 1048, 1077, 1078, 1079 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та мотивоване тим, що ТОВ «Комплекс Агромарс» не доведено порушення оспорюваним договором відступлення прав вимоги від 04.08.2021 прав позивача, та його укладення між відповідачами всупереч вимогам ст.ст. 203, 515, 516 ЦК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання його недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення її доводів

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ТОВ «Комплекс Агромарс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що уклавши оскаржуваний договір відступлення прав вимоги за генеральним кредитним договором № 407/2020/КОД-КД-ГКД від 12.11.2020 на користь третьої особи до закінчення терміну дії цього договору, відповідач-1 в односторонньому порядку припинив виконання взятих на себе обов`язків перед позивачем без повідомлення останнього про такий намір, допустив порушення вимог низки статей Цивільного кодексу України, що в свою чергу вказує на недійсність оскаржуваного договору, згідно з вимогами ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Крім того, ТОВ «Комплекс Агромарс» зазначає, що суд першої інстанції не врахував висновків, зокрема, про те, що оспорюваний договір не є договором факторингу.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

03.01.2023 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ПАТ АБ «Укргазбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого, останнє просить суд, залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Комплекс Агромарс» - без задоволення.

17.01.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Інтер Вей Капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким відповідач-2 просить суд, залишити апеляційну скаргу ТОВ «Комплекс Агромарс» без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) - без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2022 апеляційну скаргу ТОВ «Комплекс Агромарс» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Грек Б.М., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15043/21 (910/971/22) за позовом ТОВ «Комплекс Агромарс» до 1) ПАТ АБ «Укргазбанк», 2) ТОВ «Інтер Вей Капітал» про визнання недійсним договору. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ «Комплекс Агромарс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/15043/21 (910/971/22).

12.12.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/15043/21 (910/971/22).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги ТОВ «Комплекс Агромарс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) призначено на 01.02.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2023 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) задоволено клопотання ТОВ «Комплекс Агромарс» про відкладення розгляду справи; відкладено розгляд апеляційної скарги ТОВ «Комплекс Агромарс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) на 15.02.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) витребувано у ТОВ «Інтер Вей Капітал» належним чином засвідчені копії установчих документів за останні 3 (три) роки; зобов`язано ТОВ «Інтер Вей Капітал» завчасно, а саме до 14.02.2023 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) надати належним чином засвідчені копії установчих документів за останні 3 (три) роки; попереджено ТОВ «Інтер Вей Капітал» про те, що відповідно до положень ст. 135 ГПК України за невиконання зазначених дій суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, на виконання вищевканої ухвали суду, 14.02.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Інтер Вей Капітал» надійшла заява № 14/02/23 від 14.02.2023 про долучення документів до матеріалів справи, а саме:

- схематичне зображення структури власносні ТОВ «Інтер Вей Капітал»;

- копію статуту ТОВ «Інтер Вей Капітал» від 27.06.2018;

- копію статуту ТОВ «Інтер Вей Капітал» від 03.03.2021;

- копію довіреністі № 04/01 від 04.01.2022;

- копію свідоцтва серія ПТ № 2954 від 25.07.2019.

Дослідивши вищевказані документи, судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «Інтер Вей Капітал» не має та не мало засновників (учасників) юридичної особи або кінцевих беніфіціарів в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є російська федерація; громадяни російської федерації або юридична особа, створена та зареєсторована відповідно до законодавста російської федерації.

Відтак, за останні 3 (три) роки серед засновників (учасників) не було громадян російської федерації.

Явка представників сторін

15.02.2023 у судове засідання з`явилися представники ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Інтер Вей Капітал».

Представник ТОВ «Комплекс Агромарс» у судове засідання 15.02.2023 не з`явився; про час, місце та дату судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином; про причини нез`явлення суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами ст. 120 ГПК України передбачено можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

Слід зазначити, що копія ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2023 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) була надіслана судом апеляційної інстанції на електрону адресу учасників справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходить з того, якщо учасник справи надав суду електронну адресу, зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає/не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на зазначене, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989).

При цьому колегія суддів робить акцент на тому, що відповідно до приписів частин 6 та 7 статті 6 ГПК України: «Адвокати, реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку».

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за участю представників відповідача-1 та відповідача-2.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що 01.02.2023 розгляд апеляційної скарги ТОВ «Комплекс Агромарс» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) вже було відкладено у зв`язку з нез`явленням представника скаржника та заявленням останнім клопотання про відкладення розгляду даної справи.

Позиції учасників справи

У судовому засіданні 15.02.2023 представники ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Інтер Вей Капітал» заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просили залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2020 між ПАТ АБ «Укргазбанк» (банк) та ТОВ «Комплекс Агромарс» (позичальник) укладено договір генеральний кредитний договір № 407/2020/КОД-КБ-ГКД (надалі - договір) (а.с. 10-35, т. 1).

В силу п. 1.1. договору, останній визначає загальні умови та порядок здійснення банком на користь позичальника кредитних операцій у межах зального ліміту, визначеного п. 1.3 договору, а також встановлює права та обов`язки, відповідальність сторін та інші умови, які визнаються сторонами обов`язковими для застосування протягом всього строку дії договору та до всіх відносин, що виникнуть на підставі договору та додаткових договорів, укладених в рамках договору, які зазначені в додатку 1 до договору.

За змістом п. 1.2. договору кредитні операції здійснюються у порядку, визначеному у відповідних додаткових договорах та з урахуванням положень генерального кредитного договору. Кредитні операції за генеральним кредитним договором проводяться виключно після укладення Додаткових договорів до генерального кредитного договору, які є невід`ємною частиною генерального кредитного договору та містять посилання на генеральний кредитний договір.

Згідно з п. 1.3. договору загальний ліміт за генеральним кредитним договором встановлюється в розмірі 250 000 000,00 грн. Ліміт кредитування за кожним додатковим договором встановлюється в межах загального ліміту кредитування.

У відповідності до п. 1.4 договору, строк кредитування та проведення кредитних операцій за генеральним кредитним договором встановлюється з 12.11.2020 по 11.11 2025 включно.

Кредитні операції здійснюються банком на користь позичальника виключно після підписання сторонами відповідного додаткового договору в розмірі не більше ліміту кредитування за додатковим договором та на умовах, визначених додатковим договором та відповідно до умов генерального кредитного договору (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 4.1.1 договору, банк зобов`язується з урахуванням умов, встановлених положеннями генерального кредитного договору та додаткових договорів, здійснювати на користь позичальника кредитні операції в межах лімітів кредитування за додатковими договорами та в межах загального ліміту, визначеного в п. 1.3. генерального кредитного договору.

Пунктом 4.3.5 договору передбачено, що банк має право відступити право вимоги за генеральним кредитним договором із наступним повідомленням позичальника про особу нового кредитора протягом 5 банківських днів з моменту укладення банком із цього приводу договору.

У пункті 6.4 договору визначено, що позичальник згодний, що банк на власний розсуд буде надавати в обсягах та у формі, визначених банком, інформацію, що складає банківську таємницю, третім особам, які здійснюватимуть дії щодо повернення банку заборгованості позичальника за генеральним кредитним договором, або виявлять намір придбати (придбають) права вимоги за генеральним кредитним договором, або яким права вимоги за генеральним кредитним договором будуть відступлені банком.

Також, 12.11.2020 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Комплекс Агромарс» укладено додатковий договір № 407/2020/КОД-КБ-ГКД-ТКЛ1 про надання кредиту у формі відновлюваної кредитної лінії (траншевої) до генерального кредитного договору № 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020.

В силу п. 1 додаткового договору банк на умовах генерального кредитного договору та цього додаткового договору відкриває відновлювану кредитну лінію (траншеву) з лімітом: 230 000 000,00 грн терміном з 12.11.2020 по 30.09.2021; 153 333 333,00 грн терміном з 01.01.2021 по 31.10.2021; 76 666 666,00 грн терміном з 01.11.2021 по 11.11.2021, далі - ліміт кредитування за додатковим договором, у межах встановленого загального ліміту за генеральним кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит в межах строку кредитування, встановленого в п. 2 цього додаткового договору, та сплатити плату за кредит на умовах та в строки (терміни), визначені генеральним кредитним договором та додатковим договором. Доступний ліміт кредитування встановлюється в розмірі: 100 000 000,00 грн (на рефінансування кредиту в AT «Таскомбанк») - з дати укладення цього додаткового договору; 230 000 000,00 грн (190 000 000,00 грн на рефінансування кредиту в AT «Таскомбанк» та 40 000 000,00 грн на поповнення обігових коштів) - з дати підтвердження погашення заборгованості в AT «Таскомбанк» в розмірі 100 000 000,00 грн та зняття обтяження AT «Таскомбанк» з предметів застави та іпотеки, що передані в забезпечення банку та зазначені в п. 2.1. генерального кредитного договору.

Відповідно до п. 2.1. додаткового договору надання кредитних коштів здійснюється з 12.11.2020 по 11.11.2021 (включно).

У пункті 14 додаткового договору сторони погодили, що інші умови кредитування позичальника в рамках ліміту кредитування за додатковим договором, що не урегульовані даним додатковим договором, регулюються відповідними положеннями генерального кредитного договору.

За змістом п. 15 додаткового договору положення цього додаткового договору не змінюють умови генерального кредитного договору і сторони підтверджують за ним свої зобов`язання.

В подальшому, 04.08.2021 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Інтер Вей Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги за генеральним кредитним договором № 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020 (з урахуванням додаткового договору та додаткової угоди) за умовами якого, первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор оплачує та приймає всі права, включаючи правову вимогу у вигляді грошових коштів, без ПДВ, які існують станом на дату укладення цього договору, які виникли на підставі: - генерального кредитного договору № 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020 у рамках якого укладено додатковий договір № 407/2020/КОД-КБ-ГКД-ТКЛ1 про надання кредиту у формі відновлюваної кредитної лінії (траншевої) від 12.11.2020 до генерального кредитного договору №і 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020, що укладені між АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Комплекс Агромарс»; - додаткова угода № 1 від 16.11.2020 до генерального кредитного договору № 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020. У день укладення договору первісний кредитор розраховує та визначає розмір нарахування процентів за користування кредитними коштами до кінця терміну розрахунків нового кредитора згідно п. 2.1.1. договору та зазначає суму договору. Кредитний договір не містить заборони щодо заміни кредитора у зобов`язанні та не потребує згоди боржника на таку зміну кредитора.

Згідно з п. 1.2 договору, з моменту зарахування в повному обсязі (100 % від суми договору) та на умовах згідно з п. 2.1.1 договору суми грошових коштів за відступлення права вимоги за кредитним договором до нового кредитора переходять права вимоги (замість первісного кредитора) до боржника належного та реального виконання всіх зобов`язань боржника, які випливають з умов кредитного договору, в обсязі і на умовах, що існуватимуть на момент переходу цих прав. Факт 100 % сплати за договором, зокрема, підтверджується складанням акту розрахунків між первісним кредитором та новим кредитором.

У відповідності до п. 1.3 договору до нового кредитора переходить право вимагати (замість первісного кредитора) від боржника належного та реального виконання наступних обов`язків за кредитним договором - повернення заборгованості, що існує на дату укладення цього договору за кредитним договором, в сумі 243 953 333,33 грн без ПДВ, а саме: повернення заборгованості, що існує на дату укладення цього договору за основним зобов`язанням за кредитним договором без ПДВ, у сумі 229 999 999,99 грн; повернення заборгованості, що існує на дату укладення цього договору, з урахуванням процентів за користування кредитними коштами за період до кінця терміну розрахунків новим кредитором, по процентам за період з 01.06.2021 по 03.11.2021 (включно) користування кредитними коштами, нарахованими за процентною ставкою відповідно до умов кредитного договору, без ПДВ, у сумі 13 953 333,34 грн, та інші права і обов`язки, передбачені кредитним договором.

Пунктом 2.1.1 договору передбачено, що новий кредитор зобов`язаний за відступлення прав вимоги, що зазначені в п. 1.1. та в п. 1.3. договору, протягом 3-х місяців з дати укладення договору, оплатити в грошовій формі первісному кредитору суму в розмірі 243 953 333,33 грн без ПДВ, шляхом безготівкового перерахування на рахунок первісного кредитора № 0373973 в АБ «Укргазбанк», в наступному порядку: 20 % від суми договору, що визначає первісний кредитор в дату підписання договору, а саме: 48 790 666,67 грн, без ПДВ; 80 % від суми договору протягом 3-х місяців з дати укладення Договору щомісячно рівними частинами, а саме: 195 162 666,66 грн, без ПДВ.

В силу п. 2.1.2 договору протягом п`яти банківських днів з дати укладення акту розрахунків між первісним кредитором та новим кредитором про 100 % оплату за договором направити на адресу боржника письмове повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором новому кредитору. Повідомлення повинно містити інформацію про відступлення права вимоги із зазначенням реквізитів нового кредитора, необхідних для виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Як вчачається з матеріалів справи, 03.12.2021 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Інтер Вей Капітал» підписано акт розрахунків, відповідно до якого сторони підтверджують про 100 % оплату та зарахування в повному обсязі коштів за договором про відступлення прав вимоги за генеральним кредитним договором № 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020 (з урахуванням додаткового договору та додаткової угоди).

Також, 03.12.2021 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Інтер Вей Капітал» підписано акт приймання-передавання документації за договором про відступлення прав вимоги.

Слід зазначити, що 29.07.2021 ПАТ АБ «Укргазбанк» направив ТОВ «Комплекс Агромарс» лист-вимогу від 26.07.2021 № 172/28788/2021 щодо повернення суми кредиту за генеральним кредитним договором № 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020 протягом 30 календарних днів від дати пред`явлення вимоги згідно з пунктом 4.3.6 договору. Днем настання події припинення є календарна дата, наступна за датою спливу 30-денного терміну від дати пред`явлення цієї вимоги.

В подальшому, 17.12.2021 ТОВ «Комплекс Агромарс» від ТОВ «Інтер Вей Капітал» отримано повідомлення від 07.12.2021 № 07/12 про укладення 04.08.2021 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Інтер Вей Капітал» договору про відступлення прав вимоги за генеральним кредитним договором № 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020 та необхідність сплати платежів за цим договором на рахунок нового кредитора.

Так, звернувшись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що виконання положень генерального кредитного договору № 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020 нерозривно пов`язано з ПАТ АБ «Укргазбанк» та сторони за ним мали виконувати свої права та обов`язки протягом всього строку дії договору, тобто до 11.11.2025 включно. Натомість, ПАТ АБ «Укргазбанк» в односторонньому порядку припинено виконання взятих на себе зобов`язань без повідомлення про такий намір та до закінчення строку обслуговування кредиту за кредитним договором.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача-1 та відповідача-2, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «Комплекс Агромарс» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

Положеннями ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами ст. 215 ЦК України.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином (ст. 215 ЦК України).

Приписами ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України визначено, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці та містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.

В силу ст.ст. 512, 514 ЦК України статей кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 3 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст. 1078 ЦК України).

Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Положеннями ст. 1048 ЦК України визначено, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови.

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому.

Враховуючи вищенаведене, договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.03.2021 у справі № 906/1174/18 вказала, що слід виходити з наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу.

Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

В силу ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з ч. 1 ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

За змістом ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, що висвітлені у постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Частиною 3 статті 656 ЦК України передбачено, якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні.

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору про відступлення прав від 04.08.2021, предметом відступлення є право вимоги до позивача, як боржника, за генеральним кредитним договором № 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020 (з урахуванням додаткового договору та додаткової угоди) щодо повернення заборгованості, що існує на дату укладення цього договору за кредитним договором, в сумі 243 953 333,33 грн без ПДВ, а саме: за основним зобов`язанням у сумі 229 999 999,99 грн; з урахуванням процентів за користування кредитними коштами за період до кінця терміну розрахунків новим кредитором, по процентам за період з 01.06.2021 по 03.11.2021 (включно) користування кредитними коштами, нарахованими за процентною ставкою відповідно до умов кредитного договору, без ПДВ, у сумі 13 953 333,34 грн, а також відступлено інші права і обов`язки, передбачені кредитним договором.

У договорі про відступлення прав передбачено, що новий кредитор зобов`язаний за відступлення прав вимоги протягом 3-х місяців з дати укладення договору оплатити в грошовій формі первісному кредитору суму в розмірі 243 953 333,33 грн. без ПДВ.

Отже, за умовами договору про відступлення прав від 04.08.2021 право вимоги до позивача відступлено за номінальною вартістю в розмірі 243 953 333,33 грн, без стягнення додаткової плати, дисконтування суми боргу, розподілу відсотків чи іншого способу оплати.

При цьому, з наведених умов договору про відступлення прав від 04.08.2021 не вбачається та позивачем не доведено, що предметом та метою спірного правочину є надання ТОВ «Інтер Вей Капітал» фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) ПАТ АБ «Укргазбанк».

Таким чином, з урахуванням всієї сукупності суттєвих ознак спірного договору, останній є за своєю правовою природою договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу.

Разом з цим, ТОВ «Комплекс Агромарс» в якості підстав для визнання договору про відступлення прав від 04.08.2021 недійсним зазначає також те, що станом на момент відступлення права вимоги строк кредитування за генеральним кредитним договором № 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020 не закінчився, у зв`язку з чим ПАТ АБ «Укргазбанк» в односторонньому порядку відмовився від виконання прийнятих на себе зобов`язань.

Так, у п. 1.4 кредитного договору передбачено, що строк кредитування та проведення кредитних операцій за генеральним кредитним договором встановлюється з 12.11.2020 по 11.11 2025 включно.

Водночас, 12.11.2020 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Комплекс Агромарс» укладено Додатковий договір № 407/2020/КОД-КБ-ГКД-ТКЛ1 про надання кредиту у формі відновлюваної кредитної лінії (траншевої) до генерального кредитного договору № 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020, відповідно до якого відновлювальна кредитна лінія (траншева) відкривається з лімітом: 230 000 000,00 грн терміном з 12.11.2020 по 30.09.2021; 153 333 333,00 грн терміном з 01.01.2021 по 31.10.2021; 76 666 666,00 грн терміном з 01.11.2021 по 11.11.2021, далі - ліміт кредитування за додатковим договором, у межах встановленого загального ліміту за генеральним кредитним договором.

В силу п. 2.1. додаткового договору надання кредитних коштів здійснюється з 12.11.2020 по 11.11.2021 (включно).

Згідно з п. 4.3.2 кредитного договору банк має право відмовитися від здійснення кредитних операцій на користь позичальника частково або в повному обсязі, а також вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по генеральному кредитному договору, та погашення заборгованості позичальника, зокрема, якщо позичальником не виконано будь-яке зобов`язання, із визначених у пункті 4.2 генерального кредитного договору; у разі настання будь-яких несприятливих подій, зазначених у п. 4.3.3 договору.

Враховуючи вищевказані умови кредитного договору, 29.07.2021 ПАТ АБ «Укргазбанк» направив ТОВ «Комплекс Агромарс» лист-вимогу від 26.07.2021 № 172/28788/2021 щодо повернення суми кредиту за Генеральним кредитним договором № 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020 протягом 30 календарних днів від дати пред`явлення вимоги згідно з пунктом 4.3.6 договору. Днем настання події припинення є календарна дата, наступна за датою спливу 30-денного терміну від дати пред`явлення цієї вимоги.

За змістом п. 4.3.6 кредитного договору банк має право в разі наявності в позичальника простроченої заборгованості за генеральним кредитним договором та/або іншими кредитними договорами, укладеними з банком, та якщо забезпеченням за усіма вищевказаними договорами виступає предмет забезпечення, визначений у п. 2.1 договору, банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань за генеральним кредитним договором та окремо за кожним іншим кредитним договором, у тому числі за рахунок реалізації вищезазначеного забезпечення.

Відтак, ПАТ АБ «Укргазбанк» реалізовано право вимагати дострокового виконання ТОВ «Комплекс Агромарс» зобов`язань за генеральним кредитним договором № 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020 внаслідок утворення простроченої заборгованості за кредитним договором, що кореспондується із правом відмовитися від здійснення кредитних операцій на користь позичальника відповідно до пункту 4.3.2 кредитного договору.

Приписами ч. 1 ст. 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже отримання згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні є обов`язковою передумовою здійснення такої заміни, якщо ця умова погоджена сторонами договору, за яким здійснюється заміна кредитора, або така умова прямо визначена законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, законодавець відокремлює надання боржником згоди на заміну кредитора у зобов`язанні та письмове повідомлення боржника про таку заміну, а відповідно і визначає різні правові наслідки недотримання вказаних вимог.

Відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам ч. 1 ст. 516 ЦК України.

Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 904/11838/16, від 29.05.2018 у справі № 910/14716/17.

При цьому, в положеннях генерального кредитного договору від 12.11.2020 № 407/2020/КОД-КБ-ГКД не передбачено такої умови, як отримання згоди позивача (як боржника за зобов`язанням) на заміну кредитора у цьому зобов`язанні у розумінні ч. 1 ст. 516 ЦК України.

Статтею 515 ЦК України передбачено, що заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Разом із цим, нормами чинного законодавства не встановлено прямої заборони на здійснення заміни сторони в кредитних зобов`язаннях.

Натомість, у пункті 4.3.5 договору передбачено, що банк має право відступити право вимоги за генеральним кредитним договором із наступним повідомленням позичальника про особу нового кредитора протягом 5 банківських днів з моменту укладення банком із цього приводу договору.

За таких обставин, підписуючи генеральний кредитний договір від 12.11.2020 № 407/2020/КОД-КБ-ГКД, позивач був обізнаний про наявність у ПАТ АБ «Укргазбанк» права на відступлення права вимоги за цим договором без згоди позивача на заміну кредитора у цьому зобов`язанні.

Також судом враховано, що за положеннями п. 6.4 кредитного договору позичальник згодний, що банк на власний розсуд буде надавати в обсягах та у формі, визначених банком, інформацію, що складає банківську таємницю, третім особам, які здійснюватимуть дії щодо повернення банку заборгованості позичальника за генеральним кредитним договором, або виявлять намір придбати (придбають) права вимоги за генеральним кредитним договором, або яким права вимоги за генеральним кредитним договором будуть відступлені Банком.

В силу п. 6.5 кредитного договору, підписанням генерального кредитного договору позичальник свідчить, що він згоден з умовами та порядком розкриття банківської таємниці, викладеними у ньому.

Крім того, позивач був повідомлений про укладення 04.08.2021 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Інтер Вей Капітал» договору про відступлення прав вимоги за генеральним кредитним договором № 407/2020/КОД-КБ-ГКД від 12.11.2020 згідно з повідомленням від 07.12.2021 № 07/12, отриманим позивачем 17.12.2021, та про необхідність сплати платежів за цим договором на рахунок нового кредитора.

Отже, позивачем не доведено порушення оспорюваним договором про відступлення прав вимоги від 04.08.2021 прав позивача та його укладення між відповідачами всупереч вимогам ст.ст. 203, 515, 516 ЦК України.

З урахуванням вищенаведеного, місцевий господарський суд належним чином оцінивши матеріали справи дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 910/15043/21 (910/971/22), а відтак у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу ТОВ «Комплекс Агромарс» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги, у відповідності до статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 267-271, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі № 910/15043/21 (910/971/22) залишити без змін.

3. Справу № 910/15043/21 (910/971/22) повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано - 27.02.2023.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Б.М. Поляков

Б.М. Грек