ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.02.2023м. СумиСправа № 920/675/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., при секретарі судового засідання Виходцевій О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №920/675/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд» (вул. Надпільна, буд. 261, офіс №7, м. Черкаси, Черкаська обл., 18001; код за ),

до відповідача Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (вул. Комарова, буд. 2, м. Суми, Сумська область, 40020; код за ),

про стягнення 21855778,55 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Соловйов К.К. (адвокат, довіреність від 06.02.2023 №б/н),

від відповідача: Похилько Л.В. (адвокат, довіреність від 04.01.2022 №79/15-07),

справа розглядається у порядку загального позовного провадження

установив:

06.09.2022 позивач звернувся з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача 19676156,05 грн боргу за спожиту електроенергію відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу від 17.02.2020 №ЄЕТ-ОБВТ-ЕЕ-17/02/20, 229915,00 грн 3% річних, 1949707,50 грн інфляційних втрат, а також 329077,18 грн судового збору.

Разом із позовною заявою представником позивача подано заяву від 01.09.2022 №607-09/22 про забезпечення позову (вх №2127 від 06.09.2022).

Ухвалою від 08.09.2022 у справі №920/675/22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 02.11.2022; установлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.

Ухвалою від 08.09.2022 у справі №920/675/22 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача від 01.09.2022 №607-09/22 (вх №2127 від 06.09.2022) про вжиття заходів забезпечення позову у справі №920/675/22.

05.10.2022 електронною поштою на адресу Господарського суду Сумської області надійшла копія ухвали Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2022 у справі №920/675/22, відповідно до п. 1 резолютивної частини якої суд апеляційної інстанції витребовує у Господарського суду Сумської області копії матеріалів справи №920/675/22, пов`язаних з розглядом заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд» про вжиття заходів забезпечення позову, зокрема: копію позовної заяви з додатками, копію заяви про забезпечення позову з додатками, копію оскаржуваної ухвали Господарського суду Сумської області від 08.09.2022 про відмову у забезпеченні позову, тощо.

06.10.2022 супровідним листом №920/675/22 Господарський суд Сумської області направив Північному апеляційному господарському суду матеріали оскарження ухвали від 08.09.2022 у справі №920/675/22.

17.10.2022 представник позивача надіслав клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції (вх №2579) у справі №920/675/22, відповідно до якого просив судове засідання призначене на 02.11.2022, 14:30, провести за участі адвоката Соловйова Кирила (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 31.10.2022 у справі №920/675/22 задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх №2579 від 17.10.2022) у справі №920/675/22; постановлено провести судове засідання у справі №920/675/22 призначене на 02.11.2022, 14:30, за участю представника відповідача - адвоката Соловйова Кирила (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

02.11.2022 відповідач подав наступні документи:

1) відзив на позовну заяву від 01.11.2022 №79/15-203 (вх №5262/22 від 02.11.2022), в якому просить поновити строк для надання відзиву; підтвердив заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 19676156,05 грн; проти стягнення заявленої позивачем суми 3% річних та інфляційних втрат заперечує та керуючись ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 42 Господарського процесуального кодексу України просить зменшити їх розмір на 90%, а саме інфляційних втрат - до суми 194970,75 грн, 3% річних - до суми 22991,50 грн з підстав, наведених у заяві про зменшення; також, керуючись ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, просить при ухваленні рішення: 1)відстрочити виконання рішення у цій справі на період дії воєнного стану в Україні; 2)розстрочити виконання рішення у цій справі терміном на 12 (дванадцять) місяців з дня припинення воєнного стану в Україні та затвердити графік виконання рішення по цій справі на 12 (дванадцять) місяців однаковими рівними частинами, з мотивів, викладених у заяві про відстрочення та розстрочення виконання рішення;

2)заяву про зменшення 3% річних та інфляційних втрат (вх №5263/22), відповідно до якої просить при вирішенні справи №920/675/22 зменшити на 90% заявлений до стягнення позивачем розмір: інфляційних втрат - до суми 194970,75 грн, 3% річних - до суми 22991,50 грн;

3)заяву про відстрочення та розстрочення виконання рішенням у справі №920/675/22 (вх №2759 від 02.11.2022).

Разом з тим, розгляд справи №920/675/22, призначений в судове засідання на 02.11.2022, 14:30, в режимі відеоконференції не відбувся у зв`язку із відключенням електроенергії в Господарському суді Сумської області. Зазначене підтверджується актом Господарського суду Сумської області від 03.11.2022 у справі №920/675/22.

Ухвалою від 07.11.2022 у справі №920/675/22 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; призначено підготовче судове засідання у справі №920/675/22 та розгляд клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позов (вх №5262 від 02.11.2022), заяви відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат (вх №5263/22 від 02.11.2022), заяви відповідача про відстрочення та розстрочення виконання рішенням у справі №920/675/22 (вх №2759 від 02.11.2022) в режимі відеоконференції на 30.11.2022, 09:30.

16.11.2022 позивач подав відповідь на відзив (вх №5503/22), в якій позивач заперечує щодо поданих відповідачем заяв про зменшення 3% річних та інфляційних втрат та про відстрочення або розстрочення рішення суду за їх необґрунтованістю та недоведеністю; позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити. Відповідь на відзив долучена до матеріалів справи.

Розгляд справи 30.11.2022 не відбувся, оскільки суддя Котельника В.Л. перебувала на лікарняному.

01.12.2022 постановою Північного апеляційного господарського суду у справі №920/675/22 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Сумської області від 08 вересня 2022 року - без змін; ухвалено матеріали оскарження повернути до Господарського суду Сумської області.

Ухвалою від 26.12.2022 у справі №920/675/22 призначено підготовче судове та розгляд клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позов (вх №5262 від 02.11.2022), заяви відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат (вх №5263/22 від 02.11.2022), заяви відповідача про відстрочення та розстрочення виконання рішенням у справі №920/675/22 (вх №2759 від 02.11.2022) в режимі відеоконференції на 16.01.2023, 12:30.

Ухвалою від 16.01.2023 у справі №920/675/22 задоволено клопотання відповідача про поновлення строку для надання відзиву, що викладене у відзиві на позовну заяву від 01.11.2022 №79/15-203 (вх №5262/22 від 02.11.2022); поновлено відповідачу строк для подання відзиву; долучено відзив до матеріалів справи; прийнято до розгляду заяви відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат (вх №5263/22 від 02.11.2022) та про відстрочення та розстрочення виконання рішенням у справі №920/675/22 (вх №2759 від 02.11.2022); закрито підготовче провадження та призначено справу №920/675/22 до судового розгляду по суті в режимі відеоконференції в судове на 15.02.2023, 10:30; постановлено провести судове засідання у справі №920/675/22 призначене на 15.02.2023, 10:30 за участю представника відповідача - адвоката Соловйова Кирила (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

24.01.2023 Північний апеляційний господарський суд надіслав супровідний лист від 22.12.2022 №920/675/22/09.1-14.1/166/22, відповідно до якого на виконання п. 5 листа Вищого господарського суду України №01-22/1767/2012 від 06.12.2012 направив оригінал постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2022 у справі №920/675/22 (вступну та резолютивну частину постанови та повний текст постанови) для приєднання до оригіналу матеріалів справи. Документи долучено до матеріалів справи.

13.02.2023 представником позивача на підтвердження його повноважень подане клопотання (вх №894/23) про долучення до матеріалів справи нової довіреності на підтвердження повноважень представника позивача - адвоката Соловйова К.К. клопотання з доданою до нього довіреносте долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 15.02.2023 встановлено:

Представник позивач у судове засідання в режимі відеоконференції прибув, підтримав поданий позов та заперечував проти поданих відповідачем заяви про зменшення 3% річних та інфляційних втрат і заяви про відстрочення та розстрочення виконання рішення у справі №920/675/22.

Представник відповідача у судове засідання прибув, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнав та підтримав подані заяви про зменшення 3% річних та інфляційних втрат і про відстрочення та розстрочення виконання рішенням у справі №920/675/22.

Судовий процес на виконання ч. 1 ст. 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 15.02.2023 на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне:

17.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд» (далі - позивач, постачальник) та Дочірнім підприємством «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (далі - відповідач, споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ОБВТ-ЕЕ-17/02/20 (далі - договір) шляхом підписання споживачем заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до п. 1.1. договору цей договір про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу (далі - споживач) постачальником електричної енергії (далі - постачальник) та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 2.2. договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Згідно з п. 3.1. договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.

Відповідно до п. 3.3. договору постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Пунктом 5.1. договору визначено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії. (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5.5. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі - спецрахунок). При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни (п. 5.6. договору).

Згідно з п. 5.7. договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних вебсайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Відповідно до п. 5.10. договору споживач здійснює плату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії або через постачальника, або безпосередньо оператору системи. Спосіб оплати за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком до цього договору. Споживач може змінити спосіб оплати через діючого постачальника на оплату напряму оператору системи за послугу з розподілу електричної енергії шляхом вибору відповідної комерційної пропозиції постачальника. При укладенні цього договору постачальник інформує споживача про можливість оплати послуги з розподілу напряму оператору системи та надає відповідні роз`яснення.

Споживач має право отримувати електричну енергію на умовах, зазначених у цьому договорі, а також споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору (п. 6.1.2. та п. 6.2.1 договору), в той час як постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію і постачальник зобов`язується забезпечувати належну якість надання послуг з постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору (п. 7.1.1. та 7.2.1. договору).

Відповідно до п. 9.1. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Згідно з п. 13.1. договору цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника.

Додатком №1 до договору є заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, в якій початок постачання електричної енергії до виробничих приміщень відповідача за адресою: м. Суми, вул. Комарова, буд. 2, 62Z677, 62Z856 визначений з 01.03.2020.

Додатком №2 до договору встановлена комерційна пропозиція, що підписана позивачем та відповідачем.

18.09.2020 на зміну попередній комерційній пропозиції сторонами підписано комерційну пропозицію №2 та як наслідок 19.08.2020 між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду№6 до договору, якою внесли зміни до Договору і встановили споживачу строк оплати вартості електричної енергії, спожитої протягом місяця поставки (розрахункового періоду) не пізніше 25 календарного дня після закінчення розрахункового періоду. При цьому сторони поширили дію вказаної додаткової угоди на відносини між сторонами за Договором, які виникли з 17.02.2020.

01.12.2020 між споживачем та постачальником підписано комерційну пропозицію №3.

Відповідно до п. 2 комерційної пропозиції №3 від 01.12.2020 оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі планових платежів. Оплата проводиться поетапно, згідно наступного графіка:

-до 07 числа розрахункового місяця на суму і 5% від вартості замовленого обсягу електричної енергії;

-до 27 числа розрахункового місяця на суму 26% від вартості замовленого обсягу електричної енергії;

-до 30 числа розрахункового місяця на суму 49% від вартості замовленого обсягу електричної енергії.

Після закінчення розрахункового періоду (календарного місяця), здійснюється коригування обсягів оплати, що була здійснена за цей розрахунковий період, відповідно до фактичного обсягу спожитої електричної енергії протягом відповідного розрахункового періоду.

Згідно з п. 3 та 4 комерційної пропозиції №3 від 01.12.2020 споживач самостійно здійснює плату за послугу з розподілу електричної енергії безпосередньо оператору системи; оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строки, визначені у рахунку, протягом 5 робочих днів від дати його отримання споживачем.

Пунктом 9 комерційної пропозиції №3 від 01.12.2020 визначено, що початок дії договору визначається згідно з терміном зазначеним в заяві-приєднання споживача і якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору, такий договір є безстроковим і діє до моменту волевиявлення сторони на його припинення.

18.11.2021 між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду №9 до договору, відповідно до п. 1 якої сторони прийшли до згоди встановити прогнозну вартість електричної енергії, що буде спожита споживачем в період з листопада 2021 року по квітень 2022 року, в розмірі 10862500,00 грн. з ПДВ в місяць.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди №9 від 18.11.2021 до договору сторони домовились, що прогнозна вартість електричної енергії, зазначена в п. 1 цієї Додаткової угоди, сплачується споживачем на користь постачальника згідно з наступним погодженим сторонами графіком:

-10862500,00 грн з ПДВ споживач сплачує у формі планових платежів згідно п. 2 комерційної пропозиції, але не пізніше 30.12.2021 (за використану електроенергію в листопаді 2021 року);

-10862500,00 грн з ПДВ споживач сплачує у формі планових платежів згідно п. 2 комерційної пропозиції, але не пізніше 31.01.2022 (за використану електроенергію в грудні 2021 року);

-10862500,00 грн з ПДВ споживач сплачує у формі планових платежів згідно п. 2 комерційної пропозиції, але не пізніше 28.02.2022 (за використану електроенергію в січні 2022 року);

-10862500,00 грн з ПДВ споживач сплачує у формі планових платежів згідно п. 2 комерційної пропозиції, але не пізніше 31.03.2022 (за використану електроенергію в лютому 2022 року);

-10862500,00 грн з ПДВ споживач сплачує у формі планових платежів згідно п. 2 комерційної пропозиції, але не пізніше 30.04.2022 (за використану електроенергію в березні 2022 року).

Сплата платежів відповідно до умов цієї додаткової угоди здійснюється споживачем на банківський рахунок постачальника, зазначений в п. 14 договору, або за іншими реквізитами, про які постачальник письмово повідомить споживача.

Згідно з п. 3 додаткової угоди №9 від 18.11.2021 сторони домовились, що остаточна вартість використаної електроенергії буде розрахована до 25-го числа місяця, наступного за місяцем споживання. При цьому у випадку додатного значення різниці між прогнозною вартість обсягу електричної енергії у місяці споживання та його остаточною вартістю, визначеною згідно умов цієї додаткової угоди, споживач зобов`язаний в строк не пізніше дати, зазначеної в п. 2 цієї додаткової угоди, сплатити постачальнику суму такої різниці між прогнозною вартістю та остаточною вартістю відповідного обсягу електроенергії. У випадку від`ємного значення різниці між прогнозною вартість обсягу електричної енергії у місяці споживання та його остаточною вартістю, визначеною згідно умов цієї додаткової угоди, постачальник зараховує вартість такої різниці у рахунок оплати споживачем електричної енергії у наступних місяцях споживання.

Пунктом 4 додаткової угоди №9 від 18.11.2021 встановлено, що у випадку якщо умови цієї додаткової угоди протирічать умовам договору, застосуванню підлягають умови цієї додаткової угоди.

Відповідно до матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем здійснено постачання відповідачу в період з листопада 2021 року по липень 2022 року включно електричної енергії на загальну суму 20428917,90 грн з ПДВ, що підтверджується відповідними актами прийому-передачі електричної енергії, а саме: №7932 за листопад 2021 року; №8722 за грудень 2021 року; №287 за січень 2022 року; №1559 за лютий 2022 року; №2328 за березень 2022 року; №3055 за квітень 2022 року; №3397 за травень 2022 року; №4104 за червень 2022 року; №4617 за липень 2022 року.

Відповідач зобов`язання за договором щодо сплати вартості поставленої електричної енергії за період з листопада 2021 року по липень 2022 року виконав частково, сплативши грошові кошти в сумі 752761,85 грн, у зв`язку з чим заборгував позивачу 19676156,05 грн та останній звернувся до суду з позовом.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Виходячи з правової природи укладеного правочину, між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та § 3 Глави 54 ЦК України.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1)вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2)надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до ч. 2 ст. 267 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем доведено, а також у відзиві на позов визнано відповідачем 19676156,05 грн боргу відповідача перед позивачем за спожиту електроенергію відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу від 17.02.2020 №ЄЕТ-ОБВТ-ЕЕ-17/02/20, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 19676156,05 грн вартості поставленої електричної енергії є законними, обґрунтованими та доведеними матеріалами справи.

Щодо стягнення з відповідача 229915,00 грн 3% річних та 1949707,50 грн інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку у позовній заяві, останнім нараховано відповідачу 229915,00 грн 3% річних та 1949707,50 грн інфляційних втрат.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач, зазначаючи про тяжкий матеріальний стан свого підприємства, подав заяву про зменшення 3% річних та інфляційних, в якій просить при вирішенні справи №920/675/22 зменшити на 90% заявлений до стягнення позивачем розмір інфляційних втрат - до суми 194970,75 грн, 3% річних - до суми 22991,50 грн.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем умов договору, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 229915,00 грн 3% річних та 1949707,50 грн інфляційних втрат.

Водночас, статтею 233 ГК України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Водночас, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. (п. 8.33. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Як вже зазначалося, в п. 9.1. договору сторони обумовили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством. При цьому, суд враховує, що розмір відсотків річних не є надмірним, а визначений саме в тому розмірі, який передбачає стаття 625 ЦК України.

Крім того, судом враховано також і те, що відповідачем заборгованість за поставлений товар сплачена частково, а нараховані суми відсотків річних та інфляційних втрат не є значними в порівнянні із сумою заборгованості.

З огляду на викладене, судом не вбачається підстав для зменшення сум відсотків річних, а тому суд відмовляє відповідачу в задоволенні його заяви про зменшення 3% річних та інфляційних.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову щодо стягнення з відповідача 19676156,05 грн боргу за спожиту електроенергію відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу від 17.02.2020 №ЄЕТ-ОБВТ-ЕЕ-17/02/20, 229915,00 грн 3% річних, 1949707,50 грн інфляційних втрат, у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги як законні та обґрунтовані.

Водночас, відповідач подав заяву про відстрочення та розстрочення виконання рішенням у справі №920/675/22 (вх №2759 від 02.11.2022). Розглянувши дану заяву суд зазначає наступне.

В обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду відповідач звертає увагу суду на те, що останній виготовляє обважнені бурильні та ведучі бурильні труби для вітчизняних і зарубіжних контрагентів, надходження коштів від реалізації виробленої господарської продукції залежить від своєчасного виконання контрагентами відповідача своїх зобов`язань по укладеним контрактам на постачання виготовленої продукції.

Проте, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і на час звернення відповідача із заявою про відстрочення та/або розстрочення судового рішення.

Від початку запровадження воєнного стану в Україні відповідачем прийнято рішення припинити роботу підприємства, перш за все у зв`язку з неможливістю забезпечення безпеки працівників, 24.02.2022 видано наказ № 24/П «Про початок простою ДП «Завод ОБ та ВТ». З набранням чинності Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», було видано наказ від 24.03.2022 № 25/П «Про організацію трудових відносин в ДП «Завод ОБ та ВТ» в умовах воєнного стану» (копії зазначених наказів додано відповідачем до заяви).

Відповідач також звертає увагу, що внаслідок авіаудару 03.03.2022 в ході ведення бойових дій Російською Федерацією було пошкоджено майно відповідача, у тому числі трансформатор електропідстанції, через що робота підприємства стала повністю неможливою. Наразі проводяться відновлювальні роботи, які не завершені. На підтвердження, викладеної обставини, відповідачем наданий витяг з листа-заяви від 21.04.22 №79/0-66 «Про проведення опису та визначення попередньої оцінки шкоди спричиненої майну ДП Завод ОБ та ВТ в ході збройної агресії Російської Федерації проти України».

Відповідач наголошує, що листом від 28.02.2022 № 2021/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Згідно з офіційною фінансовою звітністю станом на 31.12.2021 заборгованість відповідача по заробітній платі становить 34045 тис. грн, фінансовий результат до оподаткування від`ємний та становить - 169809 тис. грн, що підтверджує збитковість підприємства.

Унаслідок вказаних обставин відповідач зазначає, що його підприємство перебуває у важкому фінансовому становищі, негайне виконання рішення господарського суду у даній справі паралізує господарську діяльність відповідача. Відстрочення та розстрочення виконання рішення забезпечить належне функціонування відповідача і, як наслідок, планове виконання судового рішення на користь позивача.

Відповідач, наголошує, що на сьогоднішній день не має можливості негайно виконати рішення через скрутне фінансове становище підприємства та загрозу банкрутства внаслідок обставин виняткового характеру, які полягають у збитковості діяльності відповідача за незалежних від його обставин (військова агресія Російської Федерації проти України, отримання авіудару та пошкодження майна).

Таким чином, відповідач просить при ухваленні рішення: 1)відстрочити виконання рішення у цій справі на період дії воєнного стану в Україні; 2) розстрочити виконання рішення у цій справі терміном на 12 (дванадцять) місяців з дня припинення воєнного стану в Україні та затвердити графік виконання рішення у ці ї справі на 12 (дванадцять) місяців однаковими рівними частинами.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 р. суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Відповідно до ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 р. суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Таким чином, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для розстрочення або відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Тобто, можливість розстрочення або відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про розстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, суд вважає загальновідомим та нормативно врегульованим питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на час розгляду заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення не скасований.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс - мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Тобто, Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Надання розстрочки виконання рішення є заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V). За практикою Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. "Корнілов та інші України", заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003; тривалість виконання - вісім місяців). Розстрочення виконання рішення в даному випадку не є інструментом ухилення для боржника від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача збитків саме у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання зобов`язання за договором, неналежне виконання якого відповідачем є предметом спору у справі №920/675/22. Беручи до уваги виняткові обставини, як: припинення роботи відповідача, наявність заборгованості перед відповідачем інших учасників ринку, наявність у відповідача збитків унаслідок агресії Російської Федерації проти України, суд вважає, що розстрочення виконання рішення у даній справі в частині сплати інфляційних та 3% річних не порушить баланс інтересів сторін в умовах дії воєнного стану в Україні та не стане перешкодою у досягненні мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні встановлених законодавством гарантій для відповідача та співмірності негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача.

Відповідачем доведено, що введення воєнного стану впливає на спроможність своєчасного ведення відповідачем розрахунків, а отже врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, з огляду на те, що виконання судового рішення одночасно і в повному обсязі може бути ускладнено та матиме негативні наслідки для фінансово-господарського стану боржника, з урахуванням засад законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, суд частково задовольняє заяву відповідача про відстрочення та розстрочення виконання рішення (вх №2759 від 02.11.2022) та вважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду у справі №920/675/22 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат строком на 12 місяців з дати ухвалення рішення шляхом сплати заборгованості в розмірі 2179622,50 грн рівними частинами відповідно до наступного графіку: 181635,21 грн - до 15.03.2023; 181635,21 грн - до 15.04.2023; 181635,21 грн - до 15.05.2023; 181635,21 грн - до 15.06.2023; 181635,21 грн - до 15.07.2023; 181635,21 грн - до 15.08.2023; 181635,21 грн - до 15.09.2023; 181635,21 грн - до 15.10.2023; 181635,21 грн - до 15.11.2023; 181635,21 грн - до 15.12.2023; 181635,21 грн - до 15.01.2024; 181635,19 грн - до 15.02.2024.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як доказ сплати судового збору в сумі 327836,68 грн позивачем до позову додане платіжне доручення від 30.08.2022 №3385.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позову, позивачу за рахунок відповідача відшкодовується 327836,68 грн судового збору.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (вул. Комарова, буд. 2, м. Суми, Сумська область, 40020; код за ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд» (вул. Надпільна, буд. 261, офіс №7, м. Черкаси, Черкаська обл., 18001; код за ЄДРПОУ 401116,05 грн (дев`ятнадцять мільйонів шістсот сімдесят шість тисяч сто п`ятдесят шість грн 05 коп.) вартості електричної енергії за договором про постачання електричної енергії споживачу від 17.02.2020 №ЄЕТ-ОБВТ-ЕЕ-17/02/20, 229915,00 грн (двісті двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятнадцять грн 00 коп.) 3% річних, 1949707,50 грн (один мільйон дев`ятсот сорок дев`ять тисяч сімсот сім грн 50 коп.) інфляційних втрат, 327836,68 грн (триста двадцять сім тисяч вісімсот тридцять шість грн 68 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. Розстрочити виконання рішення суду у справі №920/675/22 в частині стягнення з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (вул. Комарова, буд. 2, м. Суми, Сумська область, 40020; код за ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд» (вул. Надпільна, буд. 261, офіс №7, м. Черкаси, Черкаська обл., 18001; код за ) 3% річних та інфляційних втрат строком на 12 місяців з дати ухвалення рішення шляхом сплати заборгованості в розмірі 2179622,50 грн рівними частинами відповідно до наступного графіку: 181635,21 грн - до 15.03.2023; 181635,21 грн - до 15.04.2023; 181635,21 грн - до 15.05.2023; 181635,21 грн - до 15.06.2023; 181635,21 грн - до 15.07.2023; 181635,21 грн - до 15.08.2023; 181635,21 грн - до 15.09.2023; 181635,21 грн - до 15.10.2023; 181635,21 грн - до 15.11.2023; 181635,21 грн - до 15.12.2023; 181635,21 грн - до 15.01.2024; 181635,19 грн - до 15.02.2024.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 27.02.2023.

Суддя В.Л. Котельницька