ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2023 р. Справа№ 920/477/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Чорногуза М.Г.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Сіденко Л.В. за довіреністю;

від відповідача: Шабельник К. П. за ордером;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Констракшин"

на рішення Господарського суду Сумської області від 16.11.2022 (повний текст складено 28.11.2022)

у справі №920/477/22 (суддя Соп`яненко О.Ю.)

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Констракшин"

про стягнення 1 820 692,20 грн,

УСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Констракшин" (далі - відповідач) про стягнення 1 820 692,20 грн, у тому числі: 1 607 801,65 грн основного боргу за послуги з розподілу природного газу, 95 396,23 грн інфляційних втрат коштів, 8 545,57 грн - 3% річних та 108948,75грн пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.01.2016 між сторонами був укладений договір розподілу природного газу шляхом підписання Заяви-приєднання №094213NA3HEP016, відповідно до якого позивач у березні-травні 2022 року надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на суму 1 607 801,65 грн, що не були оплачені у встановлений договором строк.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що активні бойові дії на території Сумської області тривали з 24.02.2022 по 04.04.2022, що є форс-мажорними обставинами; як відповідач, так і його основні замовники - підприємства-сільгоспвиробники, позбавлені можливості здійснювати оперативне відвантаження вирощеного врожаю, що призводить до відсутності оборотних коштів; введення воєнного стану в Україні визнано ТПП форс-мажорною обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання; також наявні підстави зменшити розмір неустойки на 100%.

В процесі розгляду справи, у серпні та вересні 2022 року, відповідачем була повністю сплачена сума основного боргу, у зв`язку із чим позивачем була подана заява про закриття провадження у справі в цій частині.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 16 листопада 2022 року позов задоволено частково.

З Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Констракшин" стягнуто на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" 8 545,57 грн - 3% річних, 108 948,75 грн пені, 95 396,23 грн інфляційних втрат коштів, 27310,38 грн витрат по сплаті судового збору.

У частині стягнення основного боргу в розмірі 1 607 801,65 грн провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду в частині стягнення 8545,57 грн 3% річних та 108 938,75 грн пені, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Констракшин" подало апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуване рішення та визначити до стягнення 854,56грн - 3% річних та 10894,88 грн пені, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки необґрунтовано відхилено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку із заміною представника, внаслідок чого судом не було створено сторонам необхідні умови для всебічного встановлення обставин справи, а також суд неправомірно задовольнив на 100% заявлені до стягнення суми 3% річних та пені, хоча були підстави для їх зменшення.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просив залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що підготовче провадження продовжувалось і тривало 88 днів, тому відповідачу було надано достатньо часу на формування позиції у справі, ним поданий відзив на позов і його представник брав участь в підготовчих засіданнях, однак напередодні розгляду спору по суті відповідач повідомив про розірвання відносин з адвокатом і заявив клопотання про відкладення, яке задоволено судом; напередодні судового засідання новий представник відповідача також подав клопотання про відкладення, яке обґрунтовано відхилено судом; відповідачем не доведено наявності підстав для зменшення розміру неустойки; інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання; пеня позивачем нарахована у відповідності до умов договору та чинного законодавства; відповідачем не доведено наявності форс-мажорних обставин саме щодо правовідносин сторін у даній справі.

За клопотанням представника позивача судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, АТ "СУМИГАЗ" є оператором газорозподільних систем та здійснює свою діяльність з розподілу природного газу в межах території міста Суми, Сумської області та села Мойка Краснокутського району Харківської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації на підставі ліцензії на розподіл природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ.

01.01.2016 між АТ "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз", як оператором, та ТОВ "Агротермінал Констракшин", як споживачем, був укладений договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №094213NА3НЕР016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) на умовах Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), від 30.09.2015 № 2498 (далі - Договір).

Цей договір було укладено на невизначений строк (п. 12.1 Договору).

Типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Пунктом 1.3 Типового договору передбачено, що цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір.

Відповідно до п. 2.1 Договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Згідно з п. 6.1 Договору оплата вартості послуг оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом встановленим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з п. 6.4 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Відповідно до п. 6.6 Договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

На виконання умов Договору позивач у березні-травні 2022 року надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на суму 1 607 801,65 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами надання послуг: №СУМ82006018 від 31.03.2022 на суму 535 933,92 грн; №СУМ82007018 від 30.04.2022 на суму 535 933,91 грн; №СУМ82008576 від 31.05.2022 на суму 535 933,88 грн.

Однак, в порушення умов Договору відповідач у встановлені строки вартість наданих позивачем послуг в повному обсязі не оплатив (була наявна переплата 0,06 грн за попередній період), що відповідачем не заперечувалось ні у суді першої інстанції, ні у апеляційній скарзі.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 1 607 801,65 грн основного боргу, 95 396,23 грн інфляційних втрат коштів, 8 545,57 грн - 3% річних та 108948,75грн пені, які нараховані по кожному акту окремо.

Відповідач виникнення заборгованості пояснив активними бойовими діями на території Сумської області, які тривали з 24.02.2022 по 04.04.2022, що є форс-мажорними обставинами, оскільки як відповідач, так і його основні замовники - підприємства-сільгоспвиробники, позбавлені можливості здійснювати оперативне відвантаження вирощеного врожаю, що призводить до відсутності оборотних коштів, а введення воєнного стану в Україні визнано ТПП форс-мажорною обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання

Також у відзиві заявив клопотання про зменшення заявлених до стягнення пені, інфляційних збитків та 3% річних на 100%.

В процесі розгляду спору відповідачем була повністю сплачена сума основного боргу, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 1 607 801,65 грн підлягає закриттю, а в іншій частині позовні вимоги задоволені в заявлених позивачем розмірах та стягнуто з відповідача 8545,57грн - 3% річних, 108 948,75 грн пені, 95 396,23 грн інфляційних втрат коштів.

Відповідач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині відмови у зменшенні розміру 3% річних та пені, вважаючи, що вони підлягають зменшенню до 10% від заявлених сум, тому просить змінити рішення в цій частині і стягнути 854,56 грн 3% річних та 10894,88 грн пені.

Частинами 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційним господарським судом не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а розрахунок задоволених позовних вимог (інфляційних втрат коштів, 3% річних та пені) позивачем здійснений арифметично та методологічно вірно, у відповідності до умов Договору та фактичних обставин справи.

Щодо доводів відповідача про наявність правових підстав для зменшення розміру пені та 3% річних, то апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Так, статтею 233 Господарського кодексу України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для справи.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України).

Вказані правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто, цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 18.02.2020 у справі №920/694/19, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.02.2020 у справі №918/116/19, зменшення розміру пені на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Відповідач просив зменшити розмір пені, інфляційних збитків та 3% річних на 100%, однак, зменшення розміру неустойки до нуля не є зменшенням за своєю правовою природою, а фактично є звільненням від відповідальності, що не узгоджується із повноваженнями суду. Також відповідачем не враховано, що чинним законодавством не передбачено зменшення розміру інфляційних втрат, які не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Крім того, як вірно встановив суд першої інстанції, відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності скрутного матеріального становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань у зв`язку із введенням воєнного стану та причинних наслідків не в цілому для усієї України (Сумської області), а конкретно для відповідача, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення тощо.

Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований "Всім кого це стосується", на який посилається відповідач, Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Таким чином, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов юридично правильного висновку про відсутність об`єктивних підстав для зменшення розміру пені та 3% річних, заявленої позивачем до стягнення з відповідача.

Щодо доводів відповідача про необґрунтоване відхилення клопотання про відкладення розгляду справи, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача неодноразово брав участь в підготовчих засіданнях і скористався правом подати відзив на позов, отже судом було дотримано принципів змагальності судового процесу та забезпечено відповідачу доступ до правосуддя.

За клопотанням відповідача розгляд справи було відкладено з 01.11.2022 на 16.11.2022, оскільки відповідач 27.10.2022 повідомив про припинення співпраці з адвокатом Шаповалом Ю.В., а згідно ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Представник позивача у судове засідання 16.11.2022 повторно не з`явився і адвокат Демчук Є.В. подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що 14.11.2022 з ним було укладено договір про надання правової допомоги і йому необхідний додатковий час для на ознайомлення з матеріалами справи.

У той же час, частиною 3 ст.202 ЦК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 4 ст.13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, представник відповідача, будучи адвокатом та фахівцем в галузі права, мав передбачати правові наслідки неявки у судове засідання, а суд першої інстанції обґрунтовано відхилив його клопотання.

Таким чином, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Сумської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Констракшин" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 16 листопада 2022 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Сумської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.03.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

М.Г. Чорногуз