ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2023 Справа № 914/4115/21

За позовом: Фермерського господарства "Рисовський", с. Зубра Львівського району Львівської області,

до відповідача 1: Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, м. Львів,

до відповідача 2: Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, с. Солонка Пустомитівського району Львівської області

про визнання державної реєстрації, наказу та рішення недійсними та незаконними.

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Лазаренко С.В.

Представники учасників справи:

від позивача: Рисовський І.Г - голова;

від відповідача 1: Радченко М.І. - представник;

від відповідача 2: Корилкевич Б.П. - представник.

Фермерське господарство "Рисовський" звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та до Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання незаконними, недійсними державну реєстрацію земельної ділянки та її передачу в комунальну власність.

Ухвалою суду від 05.01.2022 позовну заяву Фермерського господарства "Рисовський" до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, та до Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання незаконними, недійсними державну реєстрацію земельної ділянки та її передачу в комунальну власність залишено без руху, а позивачу надано строк - до 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення таких недоліків: надати суду належні докази доплати судового збору за дві позовні вимоги немайнового характеру; уточнити позовні вимоги щодо відповідача 1 - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та відповідача 2 - Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області; зазначити реквізити запису про державну реєстрацію права власності щодо спірної земельної ділянки який позивач просить суд визнати недійсним.

Ухвалою суду від 25.01.2022 відкрито провадження у справі № 914/4115/21 за правилами загального позовного провадження, оскільки позивач надіслав на адресу суду уточнення до позовної заяви від 19.01.2022, вхід № 1606/22 та докази сплати судового збору. Підготовче судове засідання призначено на 21.02.2022.

Подальший хід розгляду справи відкладено з підстав викладених у відповідних ухвалах суду, зокрема ухвалою від 15.08.2022 заяву Фермерського господарства "Рисовський" про уточнення позовних вимог залишено без руху, надано позивачу термін до 25.08.2022 для надання суду доказів надіслання відповідачам копії заяви про уточнення позовних вимог та долучених до неї документів. Підготовче судове засідання відкладено на 29.08.2022.

Ухвалою від 29.08.2022 заяву позивача про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду, а відтак вирішено в подальшому вважати позовними вимогами позивача: визнати недійсними та незаконними наказ Головного управління Держгеокадастру Львівської області від 05.06.2018 № 13-3101/16-18-с-г про передачу земельної ділянки площею 2,816 га з кад. № :03:000:0057, що є частиною земельної ділянки ДА Б № 060378 пл. 4 га Солонківській сільській раді у власність без реєстрації права постійного користування та рішення Солонківської сільскої ради 20.08.2020 № 4830. Підготовче судове засідання відкладено на 26.09.2022.

Ухвалою від 26.09.2022 заяву позивача про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду, а відтак вирішено в подальшому вважати позовними вимогами позивача: визнати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером № :03:000:0057, № 236 пл. 2, 816, що є частиною земельної ділянки ДА Б № 060378 пл. 4 га та наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 05.06.2018 № 13-3101/16-18-с-г про передачу цієї земельної ділянки Солонківській сільській раді у власність без реєстрації права постійного користування, які привели до порушення прав позивача на землю, недійсними та незаконними. Підготовче судове засідання відкладено на 10.10.2022.

Підготовче судове засідання, призначене на 10.10.2022 о 14:00, не відбулось, оскільки у м. Львові о 07 год 27 хв. оголошено повітряну тривогу під час якої Російською Федерацією завдано ракетних ударів по об`єктах енергетики міста. Відповідно до акту Господарського суду Львівської області від 11.10.2022 про відключення електроенергії, 10.10.2022 об 11 год. 00 хв. будівля Господарського суду Львівської області, що розташована за адресою: 79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128, була відключена від електричної енергії. Фактичне відновлення електропостачання до приміщення суду відбулось 10.10.2022 о 21 год 40 хв. Ухвалою суду від 11.10.2022 підготовче судове засідання призначено на 24.10.2022.

Ухвалою суду від 24.10.2022 заяву Фермерського господарства "Рисовський" про уточнення позовних вимог залишено без руху, надано позивачу термін до 29.10.2022 для надання суду доказів надіслання відповідачам копії заяви про уточнення позовних вимог та долучених до неї документів. Підготовче судове засідання призначено на 07.11.2022.

Ухвалою від 07.11.2022 заяву позивача про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду, а відтак вирішено в подальшому вважати позовними вимогами позивача: визнати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером № :03:000:0057 пл. 2, 816 га (витяг з Державного реєстру речових прав № 236), що є частиною земельної ділянки ДА Б № 060378 пл. 4 га; наказ Головного управління Держгеокадастру Львівської області від 05.06.2018 № 13-3101/16-18-с-г про передачу цієї земельної ділянки Солонківській сільській раді у власність без реєстрації права постійного користування та рішення Солонківської сільської ради від 18.06.2020 № 4466 про надання дозволу на розробку технічної документації поділу земельної ділянки, що привело до порушення прав позивача недійсними та незаконними. Підготовче судове засідання відкладено на 29.11.2022.

Ухвалою суду від 29.11.2022 підготовче засідання відкладено на 19.12.2022.

Ухвалою суду від 19.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 12.01.2023.

Ухвалою суду від 12.01.2023 розгляд справи по суті відкладено на 30.01.2023.

В судовому засіданні, 30.01.2023, оголошено перерву до 16.02.2023.

В судове засідання, 16.02.2023, позивач з`явився, позовні вимоги з врахуванням уточнених позовних вимог підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та усних поясненнях.

В судове засідання, 16.02.2023, представники відповідачів 1 та 2 з`явилися, позовні вимоги заперечили, просили відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзивах на позовну заяву та усних поясненнях.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 16.02.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позиція позивача.

Фермерське господарство "Рисовський" (надалі позивач) звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (надалі відповідач 1) та до Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (надалі відповідач 2) про визнання державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером № :03:000:0057 пл. 2, 816 га (витяг з Державного реєстру речових прав № 236), що є частиною земельної ділянки Державний акт Б № 060378 пл. 4 га; наказу Головного управління Держгеокадастру Львівської області від 05.06.2018 № 13-3101/16-18-с-г про передачу цієї земельної ділянки Солонківській сільській раді у власність без реєстрації права постійного користування та рішення Солонківської сільської ради від 18.06.2020 № 4466 про надання дозволу на розробку технічної документації поділу земельної ділянки, що привело до порушення прав позивача недійсними та незаконними (з врахуванням уточнень позовних вимог).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що розпорядженням Представника Президента України у Пустомитівському районі від 12.03.1993 № 77, його визнано фермером з 4 га землі про що виданий Дер жавний акт на право користування землею Б № 060378, винесено межі земельної ділянки в натурі та зареєстровано в книзі Державних актів на право постійного користування за № 550.

Бездіяльність відповідача 1 перенести відомості про земельну ділянку з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру, стала підставою для звернення позивача до адміністративного суду. Ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 у справах № 813/7654/14 та № 813/2119/17 закрито провадження у справах з підстав, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земе льної ділянки у власність (тобто ненормативного правового акту який вичерпує свою дію після своєї реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися не в порядку адміністративної юрисдикції, а цивільної або господарської, так як виникає спір про цивільне право, а за правилами адміністративного судочинства адміністратив ний суд позбавлений правових можливостей визнавати належність права на земель на ділянку. З вказаною позицією по годилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.04.2018.

Із отриманого витягу з Державного земельного кадастру позивачу стало відомо, що частину земельної ділянки Державний акт Б № 060378 пл. 2.816 га відповідач проінвентаризував присвоївши кадастровий номер № :03:000:0057 та передав у комунальну власність Солонківській сільській раді здійснивши її державну реєстрацію та не здійснивши реєстрації права постійного користування позивача, чим порушив ст. 29 п. 2, 3 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 117 ЗК України. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позиція відповідача 1.

Заперечуючи позовні вимоги представник відповідача 1 зазначає, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 05.06.2018 №13-3101/16-18-СГ здійснено передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, а саме: передано Солонківській сільській раді (Солонківська громада) у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 128,5660 га, які розташовані на території Солонківської сільської ради (Зубрянська, Раковецька, Поршнянська сільські ради) Пустомитівського району згідно з актом приймання-передачі.

Як вбачається із акту приймання-передачі земельних ділянок сільськосподарського призначення із державної у комунальну власність від 06.06.2018, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області передає із державної власності, а Солонківська сільська рада (Солонківська сільська об`єднана територіальна громада) приймає у комунальну власність Солонківської сільської ради (Солонківської сільської об`єднаної територіальної громади) земельні ділянки згідно з додатком. Земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0057, передана в комунальну власність згідно додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 05.06.2018 № 13-3101/16-18-СГ.

Крім цього, позивач в межах даного позову просить скасувати, визнати недійсною державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0057, яка на сьогодні вже скасована оскільки 28.07.2020 здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0057 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, після чого земельна ділянка набула статусу архівної.

Позиція відповідача 2.

Заперечуючи позовні вимоги представник відповідача 2 зазначає, що земельна ділянка площею 4 га була надана в постійне користування фізичній особі ОСОБА_1 на підставі Державного акта Б № 060378 для ведення селянського (фермерського господарства).

Проте, державний акт на право постійного користування від 27 квітня 1993 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 550, жодним чином до уваги братися не може, так як він не має на даний час юридичної сили, виходячи з наступних фактів, які було встановлено, в тому числі, Європейським судом з прав людини.

25 листопада 1998 року прокурор Пустомитівського району Львівської області вніс протест на рішення Пустомитівської районної ради 1992 року про виділення позивачу земельної ділянки. 04 грудня 1998 року Пустомитівська районна рада скасувала зазначене рішення 1992 року на підставі цього протесту та звернулася до прокурора з вимогою ініціювати провадження зі скасування виданого заявникові Державного акту на право користування землею та його реєстрації як фермера. Позивач оскаржив це рішення до арбітражного суду Львівської області. 19 грудня 2002 року господарський суд Львівської області відмовив у задоволенні позову позивача, у подальшому це рішення було залишено без змін судами вищих інстанцій.

З цього випливає, що скасування рішення Пустомитівської районної ради від 11.05.1992 було достатнім і не потребувалось додаткових рішень про скасування Державного акту, щоб визнати факт припинення землекористування позивачем. Висновок позивача про те, що Державний акт до даного часу є чинним, є абсолютно необгрунтованим та незаконним. Державний акт був виданий позивачу на підставі рішення Пустомитівської районної ради від 11.05.1992, яке в подальшому було скасоване.

Земельна ділянка площею 2,8160 га була сформована та передана з державної власності в комунальну в порядку ст. 117 Земельного кодексу України, тобто, в результаті процесу, який жодного відношення до позивача не має.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновків про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з таких мотивів.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Як встановлено судом, 11 травня 1992 року Пустомитівська районна рада прийняла рішення про вилучення із землекористування заготхудобовідгодівельного підприємства "Львівське" земельної ділянки з метою передання її у постійне користування окремим фермерам. Частину цієї земельної ділянки площею 4 га, яка розміщена в селі Зубра, було виділено ОСОБА_1

12 березня 1993 року розпорядженням Представника Президента України "Про державну реєстрацію статутів підприємств", на підставі поданих від засновників заяв та документів, необхідних для державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності, керуючись Положенням про місцеву державну адміністрацію та Законом України про підприємництво, проведено державну реєстрацію статуту Фермерського господарства "Рисовський" /с. Зубра/, головою якого є ОСОБА_1 .

27 квітня 1993 року ОСОБА_1 було видано Державний акт на право користування землею Б № 060378, яким засвідчувалося його безстрокове право користуватися земельною ділянкою для ведення фермерського господарства.

Як встановлено судом, Державний акт позивача зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 550.

25 листопада 1998 року прокурор Пустомитівського району Львівської області вніс протест на рішення Пустомитівської районної ради від 11.05.1992 року про виділення позивачу земельної ділянки.

04 грудня 1998 року Пустомитівська районна рада рішенням № 31 скасувала рішення від 11.05.1992 на підставі цього протесту прокурора та звернулася до прокурора з вимогою ініціювати провадження зі скасування виданого заявникові Державного акту на право користування землею та його реєстрації як фермера.

Як зазначили представники відповідачів, відомості про земельну ділянку площею 4, 00 га, що розташована на території Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, до Державного реєстру земель (який на той час складався з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку) не вносились у зв`язку з відсутністю правової підстави для цього, а саме скасування рішення Пустомитівської районної ради від 11 травня 1992 року про виділ земельної ділянки площею 4 га, яка належала селу Зубра, ОСОБА_1 , на підставі якого 27 квітня 1993 року ОСОБА_1 було видано Державний акт на право користування землею Б № 060378.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України).

Статтею 140 ЗК України встановлено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в установленому законом порядку.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Фермерське господарство "Рисовський" оскаржило рішення Пустомитівської районної ради від 04.12.1998 № 31 до арбітражного суду Львівської області.

Рішенням від 19 грудня 2002 року Господарський (колишній арбітражний) суд Львівської області у справі № 3/18-38/16 відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 . Суд зазначив, що 11 травня 1992 року Пустомитівська районна рада прийняла рішення про надання земельних ділянок, вилучених у сільськогосподарського підприємства «Л.» для виділення окремим фермерам, його (колишнім) працівникам згідно з чинними на той час статтею 7 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" та статтею 5 Земельного кодексу України. Оскільки заявник не був працівником підприємства «Л.», він не мав права отримувати ділянку з відповідних земель. Суд також зазначив, що існуюча на той час позасудова процедура скасування рішення районної ради відповідала вимогам законодавства, оскільки згідно із чинним в той час Законом України "Про прокуратуру", прокурор мав право вносити протести на незаконні рішення різних органів і зобов`язувати їх переглядати свої рішення та усувати, за необхідності, їх недоліки. Щодо направленої прокурору вимоги районної ради ініціювати провадження зі скасування Державного акту на право користування землею та реєстрації заявника як фермера, то це були лише рекомендації і як такі не мали жодного значення для прав заявника.

15 травня 2003 року Львівський апеляційний господарський суд залишив рішення Господарського суду Львівської області від 19 грудня 2002 року у справі № 3/18-38/16 без змін.

ОСОБА_1 оскаржив вказані судові рішення в касаційному порядку, стверджуючи, що скасування рішення від 11 травня 1992 року не відповідало застосовним у цій справі нормам матеріального та процесуального законодавства. Зокрема, у результаті цього скасування заявник був de facto позбавлений земельної ділянки з підстав, не передбачених чинним законодавством, та з порушенням процедурних вимог, відповідно до яких рішення про таке позбавлення могло бути прийнято лише у результаті судового провадження.

14 січня 2004 року Вищий господарський суд залишив попередні судові рішення у справі № 3/18-38/16 без змін, зазначивши, що заявник ніколи не подавав належної заяви про виділення земельної ділянки та що, оскільки він ніколи не працював на підприємстві «Л.», підстав для включення його до списку осіб, які мали право отримати землю цього підприємства в першочерговому порядку, не було. Відсутні також підстави для висновку, що прокурор незаконно вніс протест на рішення 1992 року чи що районна рада незаконно його скасувала у відповідь на цей протест.

У квітні 2020 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фермерського господарства "Рисовський" до Солонківської сільської ради та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якій позивач просив суд: "Визнати його право користування земельною ділянкою згідно з Державним актом Б № 060378.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.10.2020 у справі № 914/845/20 у задоволенні позову відмовлено повністю. Судове рішення мотивоване тим, що характер спірних правовідносин за позовом про визнання права на постійне користування землею, набутого відповідно до Державного акта на право користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства від 27.04.1993, має господарську природу. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки 04.12.1998 Пустомитівська районна рада скасувала ухвалу Пустомитівської районної ради від 11.05.1992, на підставі якої позивач отримав Державний акт на право користування землею Б № 060378, такий акт є недійсним і зазначена обставина не потребує додаткового встановлення судом. Крім цього, місцевий господарський суд при розгляді справи № 914/845/20 наголосив, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер :03:000:0057, площею 2,816 га, місце розташування: Львівська область, Пустомитівський район, Солонківська сільська рада (про яку зазначає позивач) перебуває у комунальній власності Солонківської сільської ради та не належить позивачу на праві власності чи користування, не є тотожною земельній ділянці площею 4 га, на яку позивачу був виданий Державний акт на право користування землею Б № 060378 для ведення фермерського господарства.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2021, рішення Господарського суду Львівської області від 05.10.2020 у справі № 914/845/20 залишено без змін, апеляційну скаргу ФГ "Рисовський" без задоволення. Суд апеляційної інстанції у справі № 914/845/20 також встановив, що із площі 4,0 га земельної ділянки, на яку ОСОБА_1 було видано Державний акт на право користування землею Б № 060378 для ведення селянського (фермерського) господарства:

- земельна ділянка, кадастровий номер :03:000:0057, площею 2,816 га, місце розташування: Львівська область, Пустомитівський район, Солонківська сільська рада належить до комунальної власності Солонківської сільської ради;

- 1,15 га землі роздано мешканцям села Зубра під будівництво.

Апеляційний господарський суд установив, що на час звернення ФГ "Рисовський" з позовом у цій справі, спірна земельна ділянка (ДА Б № 060378 площею 4 га на території Зубрянської (Солонківської) сільської ради Пустомитівського району Львівської області) поділена на вісім земельних ділянок, сім з яких належать на праві власності фізичним особам. Апеляційний суд також звернув увагу, що в тексті рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року (Заява № 29979/04) у справі "Рисовський проти України" міститься наступне твердження: "п.75. ...На підставі цих суперечливих документів неможливо дійти чіткого висновку, чи має заявник на сьогодні право згідно з національним законодавством на спірну земельну ділянку." Таким чином, Державний акт на сьогоднішній момент не є чинним, а тому не може бути правовстановлюючим документом на право користування ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 4 га.

Ухвалою колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 914/845/20, касаційне провадження за касаційною скаргою Фермерського господарства "Рисовський" на рішення Господарського суду Львівської області від 05.10.2020 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 у справі № 914/845/20 закрите.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як наголосив Верховний Суд у постанові від 13.08.2019 року у справі № 910/11164/16 преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Згідно з положеннями статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що судовими рішеннями у справі № 3/18-38/16 встановлено необґрунтованість та безпідставність вимог позивача про визнання недійсним рішення Пустомитівської районної ради від 04.12.1998 за № 31 "Про розгляд протесту прокурора району від 25.11.1998 року № 1897 "На ухвалу Пустомитівської районної ради народних депутатів 1-го демократичного скликання від 11 травня 1992 року", яким скасовано ухвалу Пустомитівської районної ради народних депутатів від 11.05.1992 в частині надання ОСОБА_1 в користування 4 га земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Таким чином, ухвала Пустомитівської районної ради від 11 травня 1992 року про виділ земельної ділянки площею 4 га, яка належала селу Зубра, ОСОБА_1 , на підставі якої 27 квітня 1993 року ОСОБА_1 було видано Державний акт на право користування землею Б № 060378 є скасованою.

При цьому посилання позивача на, прийняте значно пізніше ніж судові рішення у справі № 3/18-38/16, рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа № 1-9/2009) у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в якому зазначено що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання, не можуть свідчити про незаконність як рішення Пустомитівської районної ради від 04.12.1998 за № 31 "Про розгляд протесту прокурора району від 25.11.1998 року № 1897 "На ухвалу Пустомитівської районної ради народних депутатів 1-го демократичного скликання від 11 травня 1992 року" так і судових рішень у справі № 3/18-38/16.

Верховний Суд України у постанові від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-83цс13) зазначив, що оскільки державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видання державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і від дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116 і 118 Земельного кодексу України.

У постанові від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

З наведеного вбачається, що оскільки 04 грудня 1998 року Пустомитівська районна рада скасувала рішення Пустомитівської районної ради від 11 травня 1992 року, на підставі якого позивач отримав Державний акт на право користування землею Б № 060378, такий акт є недійсним і вказана обставина не потребує додаткового встановлення судом, що встановлено судовими рішеннями у справі № 914/845/20, якими відмовлено позивачу у визнанні права користування земельною ділянкою.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 05.06.2018 №133101/16-18-СГ здійснено передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, а саме: передано Солонківській сільській раді (Солонківська громада) у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 128,5660 га, які розташовані на території Солонківської сільської ради (Зубрянська, Раковецька, Поршнянська сільські ради) Пустомитівського району згідно з актом приймання-передачі.

Як вбачається із акту приймання-передачі земельних ділянок сільськосподарського призначення із державної у комунальну власність від 06.06.2018, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області передає із державної власності, а Солонківська сільська рада (Солонківська сільська об`єднана територіальна громада) приймає у комунальну власність Солонківської сільської ради (Солонківської сільської об`єднаної територіальної громади) земельні ділянки згідно з додатком.

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0057, передана в комунальну власність згідно додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 05.06.2018 № 13-3101/16-18-СГ. Згадана ділянка зазначена в додатку за порядковим номером 4.

Частиною 1 ст. 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю.

Відповідно до інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав, у відповідності до ст. 30 Закону, 01.10.2018 за Солонківською сільською радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0057.

Варто наголосити, що підстави скасування державної реєстрації земельної ділянки чітко передбачені в ч.ч. 10-11 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

Частиною 10 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, лише у трьох випадках, а саме у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

В свою чергу 28.07.2020 року здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0057 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, після чого земельна ділянка набула статусу архівної.

Згідно п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації: набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач в межах даного позову просить скасувати, визнати недійсною державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0057, яка на час звернення позивача з позовом була вже скасована.

Посилання позивача, на те, що відповідач 2 не мав права розпоряджатися земельною ділянкою Державний акт Б № 060378 пл. 2,816 га без вилучення зі складу земельної ділянки, яка знаходиться у володінні, користуванні фермерського господарства не є достатньо обгрунтованими, оскільки права користування земельною ділянкою площею 2,8160 га з кадастровим номером :03:000:0057 за позивачем зареєстровано не було. Відтак, відповідач 2 у межах, визначених у ст. ст. 12, 122 Земельного кодексу України та ст. 22 Закону України «Про землеустрій» повноважень, прийняв оскаржуване рішення. Таким чином, вимоги позивача про визнання незаконним рішення Солонківської сільської ради від 18.06.2020 № 4466 про надання дозволу на розробку технічної документації поділу земельної ділянки, щодо поділу цієї земельної ділянки, є необгрунтованими.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому у задоволені позову слід відмовити повністю.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 124, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 23 лютого 2023 року.

Суддя Манюк П.Т.