ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" лютого 2023 р. Справа № 924/45/23

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Сивака Олександра Вячеславовича, с. Радісне Біляївського району Одеської області

до фізичної особи-підприємця Пенкаля Віктора Броніславовича, м. Хмельницький

про стягнення 129357,75 грн

встановив: фізична особа-підприємець Сивак Олександр Вячеславович, с. Радісне Біляївського району Одеської області звернувся до суду з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Пенкаля Віктора Броніславовича, м. Хмельницький 129357,75 грн, з яких 90415,20 грн боргу, 8072,96 грн пені, 27287,66 грн інфляційних нарахувань та 3581,93 грн 3% річних.

Ухвалою суду від 10.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за позовною заявою фізичної особи-підприємця Сивака Олександра Вячеславовича, м. Радісне Біляївського району Одеської області до фізичної особи-підприємця Пенкаля Віктора Броніславовича, м. Хмельницький про стягнення 129357,75 грн, для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строк для подання суду відзиву на позов до 30.01.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем обов`язку з оплати товару, поставленого відповідно до договору поставки від 22.07.2021 №22072021. Як на правову підставу позову посилається на положення ст. ст. 11, 509, 510, 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 42, 193, 216, 218, 222, 265 ГК України.

Відповідач відзиву на позов не надав. Ухвала суду від 10.01.2023 направлена на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і повернута на адресу суду із відміткою відділення поштового зв`язку - "адресат відсутній за вказаною адресою".

З приводу наведеного судом враховуються положення ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

22.07.2021 між фізичною особою-підприємцем Пенкалем Віктором Броніславовичем (Покупець) та фізичною особою-підприємцем Сиваком Олександром Вячеславовичем (Постачальник) укладено договір поставки №22072021 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується протягом строку дії цього Договору здійснювати поставку Товару, а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати поставлений Товар відповідно до умов цього Договору.

Найменування, асортимент, кількість і ціна (вартість) поставленого (або такого, що має бути поставлений) за цим Договором Товару у кожній конкретній партії визначаються у Замовленнях Покупця та вказуються у видаткових накладних Постачальника на кожну партію Товару (п. 1.2 договору).

За умовами п. 1.3 договору Товар поставляється окремими партіями протягом усього строку дії цього Договору на підставі замовлень Покупця.

Товар поставляється окремими партіями в асортименті, за ціною, в кількості та в строки, у відповідності із Замовленнями Покупця і цим Договором (п. 2.1 договору).

Згідно з п. п. 3.1, 3.2 договору постачання Товару здійснюється транспортом Постачальника, або кур`єрською доставкою на Об`єкт Покупця, зазначений у відповідних замовленнях. Постачання Товарів здійснюється Постачальником протягом 7 днів з моменту отримання Замовлення Постачальником, окрім святкових, вихідних і неробочих днів.

Пунктом 3.3 договору визначено, що Постачальник вважається таким, що виконав своє зобов`язання по поставні Товару, якщо він доставив Товар на Об`єкт, зазначений у відповідному замовленні, передав його Покупцю, а Покупець прийняв його за кількістю, якістю, термінами придатності та за умови, наявності повного переліку товаро-супровідної документації.

Товаросупровідні документи, що надаються при поставці: видаткова накладна Постачальника - для усіх видів товарів; товаро-транснортна накладна - за умови, якщо поставка здійснюється силами третьої організації (транспортна компанії чи провайдер логістичних послуг); рахунок-фактура (рахунок) на поставлений товар; декларація відповідності (п. 3.6 договору).

Згідно з п. 3.8 договору приймання Товару за кількістю, ціною, асортиментом, а також Товару, приймання якого здійснюється за тарними місцями - за кількістю місць і якістю, в частині видимих недоліків, що можна виявити шляхом огляду Товару без розкриття тари (упаковки), проводиться Покупцем в момент отримання Товару.

У разі виявлення в момент прийому-передачі Товару кількісних невідповідностей Товару умовам цього Договору або узгодженим умовам по асортименту Товару, уповноважені представники Сторін роблять відмітку про фактичне прийняття Товару, за яким розбіжностей не виникло, та роблять відповідну позначку у Акті розбіжностей (п. 3.9 договору).

За умовами п. 3.15 договору документом, який підтверджує, що Покупець прийняв Товар, є видаткова накладна, підписана уповноваженим представником Покупця та скріплена печаткою Покупця. Датою поставки вважається дата підписання Покупцем видаткової накладної.

Право власності на переданий Товар, в тому числі і всі ризики щодо збереження зазначеного Товару, переходять від Постачальника до Покупця після приймання Товару (п. 3.16 договору).

У п. 5.1 договору зазначено, що ціни на Товар визначаються відповідно до діючих прайс-листів/специфікацій/видаткових накладних Постачальника згідно з правилами, визначеними цією статтею Договору. Всі ціни на поставлені за цим Договором Товари включають в себе вартість упаковки, маркування, доставки до складу Об`єкта Покупця, імпортні та митні збори, акцизи, ПДВ, всі податки і збори.

Оплата Товару здійснюється Покупцем протягом 45 календарних днів з моменту поставки Товару, що підтверджується підписаною Сторонами видатковою накладною (п. 5.3 договору).

Обов`язок Покупця з оплати поставлених Товарів вважається виконаним у момент зарахування відповідних грошових коштів на рахунок Постачальника (п. 5.4 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов`язань Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України, положеннями цього Договору та Додатків до нього.

У п. 6.2 договору сторони погодили, що у разі прострочення оплати поставленого Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та 3% річних від суми заборгованості.

Цей Договір набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін і діє протягом одного календарного року. У випадку, якщо жодна сторона не повідомить іншу за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору про бажання розірвати його, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік на тих самих умовах (кількість пролонгацій необмежена) (п. 9.1 договору).

Відповідно до п. 9.4 договору у будь-якому випадку даний договір діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків, що випливають з правовідносин у рамках даного Договору.

У разі зміни організаційно-правової форми, юридичної адреси або платіжних реквізитів Сторони зобов`язуються повідомити про це одна одну в письмовому вигляді протягом 5 робочих днів з моменту відповідної зміни. Повідомлення має бути вручено представнику контрагента особисто під розписку або направлене рекомендованим листом з повідомленням про вручення. До отримання відповідного повідомлення всі документи, платежі та інші дії, здійснені/спрямовані з використанням раніше повідомлених реквізитів, будуть вважатися правомірними (п. 10.1 договору).

Пунктом 10.9 договору передбачено, що документи, відправлені електронною поштою, мають повну юридичну силу поряд із оригіналами документів, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватися Стороною, від імені якої вони були відправлені.

Згідно з видатковою накладною від 27.07.2021 №С-000008035 фізичною особою-підприємцем Сиваком Олександром Вячеславовичем поставлено фізичній особі-підприємцю Пенкалю Віктору Броніславовичу товар (69 позицій) на загальну суму 90415,20 гривні.

Оскільки відповідачем не виконано обов`язку з оплати вартості отриманого товару у встановлений договором поставки від 22.07.2021 №22072021 строк, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 90415,20 грн боргу, 8072,96 грн пені, 27287,66 грн інфляційних нарахувань та 3581,93 грн 3% річних.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Частиною 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як убачається з матеріалів справи, 22.07.2021 між відповідачем як покупцем та позивачем як постачальником укладено договір поставки №22072021, за яким постачальник зобов`язується протягом строку дії цього договору здійснювати поставку товару, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати поставлений товар відповідно до умов цього договору (п. 1.1 договору).

У статті 712 ЦК України зазначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У підтвердження поставки товару за договором у матеріали справи надано підписану сторонами видаткову накладну від 27.07.2021 №С-000008035 на суму 90415,20 гривні.

Статтею 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 692 ЦК України).

У п. 5.3 договору сторони погодили, що оплата товару здійснюється покупцем протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 Цивільного кодексу України).

Доказів сплати відповідачем вартості товару в сумі 90415,20 грн або доказів, які би спростовували заявлену до стягнення заборгованість, суду не подано.

З огляду на зазначене суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 90415,20 грн заборгованості за поставлений товар.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на прострочення відповідачем строків оплати вартості товару позивач просить стягнути з відповідача 3581,93 грн 3% річних за період з 09.09.2021 по 03.01.2023, а також 27287,66 грн інфляційних нарахувань за період з вересня 2021 року по листопад 2022 року.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата річних у розмірі 3 відсотків також передбачено п. 6.2 договору.

При визначенні строку виконання відповідачем обов`язку з оплати отриманого товару судом враховується, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). У п. 5.3 договору сторони погодили, що оплата товару здійснюється покупцем протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару, при цьому поставка товару здійснена 27.07.2021 відповідно до видаткової накладної від 27.07.2021 №С-000008035. З наведеного слідує, що останнім днем 45-денного строку виконання відповідачем обов`язку з оплати отриманого за цією накладною та договором товару є 10.09.2021.

Судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних і встановлено, що останній проведено без урахування початку прострочення відповідачем обов`язку з оплати товару, тобто з 11.09.2021. Провівши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних, судом встановлено, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню, становить 3567,07 гривні.

Також судом проведено перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат на суму 27287,66 грн та встановлено, що останній здійснено у можливих межах.

Відтак, враховуючи зазначене, позовні вимоги є обґрунтованими в частині стягнення 3567,07 грн 3% річних (за період з 11.09.2021 по 03.01.2023) та 27287,66 грн інфляційних втрат (за вересень 2021 року - листопад 2022 року). У позові в частині стягнення 14,86 грн 3% річних належить відмовити.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 8072,96 грн пені.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи із змісту ст. ст. 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначено у п. 6.2 договору, у разі прострочення оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку пені, суд доходить висновку про неврахування позивачем вимог ст. 253 ЦК України при визначенні дати, з якої починається прострочення оплати. Беручи до уваги вищенаведені вимоги, судом здійснено перерахунок заявленої до стягнення пені та, виходячи із визначеного у розрахунку закінчення періоду нарахування, встановлено її обґрунтований розмір в сумі 7991,22 грн (за період з 11.09.2021 по 08.03.2022), який і підлягає стягненню. Відповідно, у позові в частині стягнення 81,74 грн пені належить відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Отже, враховуючи вищенаведені обставини справи та положення законодавства, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: в частині стягнення 90415,20 грн боргу, 3567,07 грн 3% річних, 27287,66 грн інфляційних втрат, 7991,22 грн пені. У позові в частині стягнення 14,86 грн 3% річних і 81,74 грн пені належить відмовити.

Доказів існування між сторонами інших договірних правовідносин, ніж ті, на підтвердження яких позивачем надано суду відповідні докази, матеріали справи не містять.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із частковим задоволенням позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача суму витрат, понесених на правову допомогу адвоката, у розмірі 4000,00 гривні.

При розподілі витрат на професійну правничу допомогу судом враховується таке.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За визначенням ст. 1 вищевказаного Закону, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленого у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивачем додано копію договору від 03.01.2023 №112-03/01/2023 про надання правової допомоги, згідно з яким клієнт - фізична особа-підприємець Сивак Олександр Вячеславович доручає, а адвокат - Лета Марія Анатоліївна приймає на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта на території України з метою захисту його прав та законних інтересів (п. 1 договору про надання правової допомоги).

Відповідно до п. 3 договору про надання правової допомоги адвокат та клієнт цим договором погоджують такі гонорарні відносини, зокрема зустріч та усна консультація з клієнтом - 1000,00 грн / одна година; написання позовної заяви - 1500,00 грн один документ / 1 година. Компенсація витрат, пов`язаних з виконанням цієї угоди, та інші або додаткові послуги умови врегульовані додатковою угодою. Оплата гонорару здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту підписання Сторонами Акту наданих видів правничої допомоги.

До вищезазначеного договору сторонами складено додаток №1 - опис видів професійної правничої допомоги та витраченого часу, у якому зазначено, що на виконання п. 3 договору про надання правової допомоги №112-03/01/23 від 03.01.2023 між адвокатом та особою, яка звернулась за правовою допомогою погоджено наступний розрахунок вартості послуг адвоката: надання консультації клієнту - 1000,00 грн / одна година; написання позовної заяви - 1500,00 грн один документ / 1 година.

У додатку №2 до договору про надання правової допомоги - акті наданих видів професійної правничої допомоги та витраченого часу від 05.01.2023 погоджена вартість послуг: надання консультації клієнту - 1000,00 грн / одна година; написання позовної заяви - 3000,00 грн один документ / 2 години.

Також у матеріалах справи наявний ордер від 03.01.2023 на надання правничої (правової) допомоги ФОП Сиваку О.В. за договором про надання правової допомоги від 03.01.2023 №112-03/01/2023 у Господарському суді Хмельницької області адвокатом Летою М.А.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом враховується, що у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, яке визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом з цим, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для «конкретної справи» (п. 4.16 постанови Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №922/2869/19).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткові постанови від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Оцінюючи обґрунтованість, дійсність та необхідність витрат на правову допомогу адвоката, враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності з урахуванням ціни позову у справі, суд дійшов висновку про обгрунтованість заявленого до стягнення розміру витрат на надання правової допомоги.

Разом з тим, беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, положення ч. 4 ст. 129 ГПК України щодо покладення інших судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягненню з відповідача підлягає 3997,01 грн витрат позивача на надання правової допомоги.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця Сивака Олександра Вячеславовича, с. Радісне Біляївського району Одеської області до фізичної особи-підприємця Пенкаля Віктора Броніславовича, м. Хмельницький про стягнення 129357,75 грн, з яких 90415,20 грн боргу, 8072,96 грн пені, 27287,66 грн інфляційних нарахувань та 3581,93 грн 3% річних, задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Пенкаля Віктора Броніславовича, АДРЕСА_1 (р.н. НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Сивака Олександра Вячеславовича, АДРЕСА_2 (р.н. НОМЕР_2 ) 90415,20 грн (дев`яносто тисяч чотириста п`ятнадцять гривень 20 коп.) боргу, 3567,07 грн (три тисячі п`ятсот шістдесят сім гривень 07 коп.) 3% річних, 27287,66 грн (двадцять сім тисяч двісті вісімдесят сім гривень 66 коп.) інфляційних втрат, 7991,22 грн (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто одну гривню 22 коп.) пені, 2682,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят дві гривні 00 коп.) витрат зі сплати судового збору, 3997,01 грн (три тисячі дев`ятсот дев`яності сім гривень 01 коп.) витрат на надання правової допомоги.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Суддя В.В. Виноградова

1 - до справи,

2 - позивачу (АДРЕСА_2; ІНФОРМАЦІЯ_2);

3 - відповідачу ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1).