ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.02.2023 Справа № 908/432/23

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі суду: судді Боєвої О.С., розглянувши матеріали заяви б/н, без дати, що надійшла 13.02.2023 від

заявника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя», (69035, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 131-В; адреса для листування: 69063, м. Запоріжжя, вул. Покровська, буд. 24)

до боржника: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

про видачу судового наказу про стягнення суми 8037,18 грн.,

Без повідомлення(виклику)заявника і боржника

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу від 13.02.2023 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 908/432/23 та визначено її до розгляду судді Боєвій О.С.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність якого заявнику невідомо (ч. 2 ст. 12 ГПК України).

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Згідно із приписами п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу.

За змістом статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 2, п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 147 ГПК України заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи підприємці.

Згідно з п.п. 1, 3, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Із аналізу вищенаведених процесуальних норм права слідує, що зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, якщо грошові вимоги виникли на підставі письмового договору, укладеного між особами, які за своїм суб`єктним складом можуть виступати як заявник та боржник у наказному провадженні.

Наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, яка беззаперечно підтверджується доданими до заяви документами. Суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів, які не піддаються жодним сумнівам та з яких безумовно вбачається виникнення права грошової вимоги до боржника на підставі відповідного договору.

Із змісту поданої ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» заяви та доданих до неї документів слідує, що вимога про стягнення суми грошової заборгованості в загальному розмірі 8037,18 грн. виникла на підставі договору № 2188 від 27.02.2020 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, предметом якого є забезпечення управителем надання послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_2 , в якому на першому поверсі знаходиться нежитлове приміщення № 39 (літ. А-9) загальною площею 51,0 кв.м, яке належить Споживачу на праві приватної власності

При цьому із зазначеного договору слідує, що його було укладено між ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» (Управитель) та Фізичною особою ОСОБА_1 (Споживач). Договір підписаний від імені Споживача уповноваженою особою на підставі нотаріальної довіреності від 10.01.2020. Нотаріально посвідчена довіреність від 10.01.2020, зареєстрована в реєстрі за № 54, копія якої додана до заяви, видана представникам громадянкою України ОСОБА_1 , тобто від імені фізичної особи, без статусу суб`єкта підприємницької діяльності.

Отже договір №2188 від 27.02.2020 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, на підставі якого виникли вимоги заявника, укладений з боку ОСОБА_2 як фізичною особою, а не як фізичною особою підприємцем. Однак з огляду на зміст ч. 3 ст. 147 ГПК України фізична особа не може бути боржником в наказному провадженні.

Тобто Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя», звертаючись із заявою про видачу судового наказу про стягнення грошової заборгованості, що виникла за договором, не надало такий договір, укладений саме з Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , яку визначило боржником.

Враховуючи вищевикладене, суд дослідивши надані заявником документи дійшов до висновку, що із змісту поданої заяви та наданих доказів не вбачається виникнення (порушення) права грошової вимоги саме до фізичної особи підприємця та у заяві не викладено відповідних обставин.

На підставі викладеного, у задоволенні заяви про видачу судового наказу судом відмовляється на підставі на підставі п.п. 1, 8 частини першої статті 152 ГПК України.

Суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

За змістом ч. 1 ст. 153 цього Кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків. Крім того, заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 148, 150, п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 суми 8037,18 грн. заборгованості.

Отримати інформацію по справі можливо на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/sud5009/.

Ухвала підписана 23.02.2023.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її підписання в порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя О.С. Боєва