СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м. Харків Справа №922/999/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Склярук О.І.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

за участю представників сторін:

від позивача Романенко О.М.,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (вх.№1271Х від 25.11.2022) на рішення Господарського суду Харківської області від 20.10.2022 у справі №922/999/22 (м. Харків, суддя Жигалкін І.П., повний текст рішення складено 25.10.2022),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», м. Харків,

до Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини», м. Харків,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» (надалі - Позивач) 07.07.2022 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (надалі - Відповідач) заборгованості за спожитий природний газ по Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41GP617-739-20 від 21.12.2020 у розмірі 32 487 602,61 грн, пені 1 918 486,94 грн, 3% річних за несвоєчасну оплату спожитого природного газу у розмірі 269 094, 83 грн, інфляційних втрат за період: грудень2021 р. - квітень 2022 р. у сумі 2 537 528,12 грн., а також суми судового збору.

Ухвалою суду від 02.08.2022 було прийнято до розгляду заяву (вх.№7458 від 01.08.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» про збільшення розміру позовних вимог. Зокрема, позивач в збільшених вимогах просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природний газ по Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41GP617-739-20 від 21.12.2020 у розмірі 32 771 569,81 грн, пені 4 277 378,48 грн, 3% річних за несвоєчасну оплату спожитого природного газу у розмірі 438 159,37 грн, інфляційних втрат за період: грудень2021 р. - квітень 2022 р. у сумі 5 077 207,69 грн., а також 638 464,73 грн. суми судового збору.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.10.2022 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» заборгованість за спожитий природний газ по Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41GР617-739-20 від 21.12.2020 р. у розмірі 42 564 315,35 грн. (сорок два мільйони п`ятсот шістдесят чотири тисячі триста п`ятнадцять) грн. 35 коп. (де: сума боргу складає 32 771 569 (тридцять два мільйони сімсот сімдесят одна тисяча п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 81 коп., пеня у розмірі 4 277 378 (чотири мільйони двісті сімдесят сім тисяч триста сімдесят вісім) грн. 48 коп., 3% річних у розмірі 438 159 (чотириста тридцять вісім тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн. 37 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 077 207 (п`ять мільйонів сімдесят сім тисяч двісті сім) грн. 69 коп, а також сплачений за пред`явлення позову судовий збір у розмірі 638 464,73 грн.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився частково та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 20.10.2022 по справі №922/999/22 в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» пені у розмірі 4 277 378 (чотири мільйони двісті сімдесят сім тисяч триста сімдесят вісім) грн. 48 коп., 3% річних у розмірі 438 159 (чотириста тридцять вісім тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн. 37 коп., інфляційних втрат у розмірі 5 077 207 (п`ять мільйонів сімдесят сім тисяч двісті сім) грн. 69 коп; ухвалити нове рішення, яким позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» пені у розмірі 4 277 378 (чотири мільйони двісті сімдесят сім тисяч триста сімдесят вісім) грн. 48 коп., 3% річних у розмірі 438 159 (чотириста тридцять вісім тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн. 37 коп., інфляційних втрат у розмірі 5 077 207 (п`ять мільйонів сімдесят сім тисяч двісті сім) грн. 69 коп; судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт посилається на наступне:

- позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього. Також, не надано доказів того, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка та не надано доказів того, що Держстатом здійснено публікацію щодо цього не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, в офіційних періодичних виданнях;

- позивач неправильно нарахував відповідачу розмір інфляційних втрат, а суд першої інстанції їх не перевірив; так, згідно рішення суду з відповідача було стягнуто 5007207,49 грн інфляційних витрат замість 1210476,60 грн;

- позивач не надав будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань за визначеними договорами;

- накладання надмірних сум штрафних санкцій, значно зменшує вартість підприємства, що в результаті приватизації завдасть збитків державі внаслідок недоотримання реальної вартості підприємства; крім того, ділова репутація також має вартісну оцінку та враховується як немайновий актив під час проведення приватизаційної процедури;

- відповідач просив суд не застосовувати до АТ «Українські енергетичні машини» штрафні санкції у вигляді стягнення пені, 3 % річних та інфляційних витрат, оскільки з боку Відповідача повністю відсутня вина, яка є необхідною умовою для їх застосування;

- суд не мав права нараховувати Відповідачу інфляційні, три відсотка річних та пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання в лютому, березні та квітні 2022 року, оскільки для Відповідача діяли форс-мажорні обставини у вигляді бойових дій в Україні, місті Харкові та області безпосередньо;

- задоволення клопотання відповідача про звільнення від стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені врахує оптимальний баланс інтересів сторін у спорі та є таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для всіх сторін по справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на рішення Господарського суду Харківської області від 20.10.2022 у справі №922/999/22 залишено без руху. Встановлено апелянту десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги. Повідомлено апелянта про можливість подати заяву про усунення недоліків у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Повідомлено апелянта, що заява про усунення недоліків повинна надійти до суду апеляційної інстанції не пізніше п`ятого дня з наступного дня після закінчення десятиденного строку на усунення недоліків. Наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 174, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України.

В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№8278ел.9433 від 19.12.2022) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 28.11.2022. Зокрема, апелянтом надано докази сплати судового збору у належному порядку та розмірі (платіжне доручення №4006 від 05.12.2022).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на рішення Господарського суду Харківської області від 20.10.2022 у справі №922/999/22. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/999/22. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Східним апеляційним господарським судом в умовах воєнного стану, зважаючи на утруднення реалізації учасниками справи прав, наданих їм Господарським процесуальним кодексом України рекомендовано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати документи (відзиви, заяви, клопотання тощо) з використанням програми «Електронний суд» (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати їх з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду Реєстрація в електронному кабінеті можлива за посиланням https://id.court.gov.ua/rt.gov.ua/sud4875/ Учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» надійшов відзив (вх.№643 від 18.01.2023), в якому просить апеляційну скаргу АТ «Українські енергетичні машини» та рішення Господарського суду Харківської області від 20.10.2022 у справі №922/999/22 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 20.10.2022 у справі №922/999/22 без змін.

В обґрунтування своєї позиції по справі позивач посилається на наступне:

- відповідач помилково зазначає про невірність наведених ним розрахунків інфляційних, оскільки при цьому останній не вірно визначає період прострочення боргу за наданим Розрахунком заборгованості, що вбачається з аналізу Розрахунку заборгованості, оскільки використовує період прострочення зазначений для розрахунку пені;

- у матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання Відповідачем сертифікату ТП щодо наявності форс-мажорних обставин, які стали причиною невиконання Відповідачем умов укладеного Договору. Також Відповідач жодним чином не проінформував ТОВ «Харківгаз Збут» про виникнення у нього обставин непереборної сили, які унеможливлюють виконання з його боку умов Договору. Посилання на такі обставини були здійснені Відповідачем вже під час безпосереднього розгляду справи про стягнення заборгованості в судовому порядку;

- для звільнення від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставина непереборної сили) сторона зобов`язана надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору;

- термін оплати вартості спожитих енергоносіїв у грудні 2021 - лютому 2022 минув ще до початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, посилання Відповідача на нібито дію форс-мажорних обставин, які унеможливили своєчасне проведення розрахунків по Договору, є нічим не вмотивованим;

- встановлена умовами договору міра відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді сплати пені у розмірі не більшому згідно законодавства, а також у вигляді сплати інфляційних та річних на рівні передбаченому ст. 625 ЦК України відповідає критеріям розумності, справедливості та пропорційності наслідкам правопорушення, оскільки визначений розмір відсотків річних на рівні 3%, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ спроможний компенсувати Позивачу в певній мірі майнові втрати, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення розрахунків боржником, проте не перетворити сплату пені та відсотків річних на спосіб отримання доходів для Позивача та несправедливий, невиправдано обтяжливий чи непосильний тягар для боржника, тобто здатний забезпечити дотримання розумного балансу між інтересами кредитора (Позивач) та боржника (Відповідача);

- позивачем при визначенні позовних вимог, незважаючи на наявність відповідних підстав, не застосований штраф, відповідно до п.6.2.2. Договору за перевищення фактичного обсягу постачання природного газу порівняно з підтвердженим договірним обсягом;

- в апеляційній скарзі Відповідач наводить, як підставу для звільнення від відповідальності існуючі плани приватизації підприємства, а також відсутність достатньої кількості грошових коштів для проведення розрахунків, проте чинним законодавством України не передбачено таку підставу звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання як наявність планів приватизації підприємства-боржника, а станом на 31 грудня 2021 року (у період виникнення найбільшої суми боргу по оплаті природного газу, спожитого у грудні 2021 - січні 2022 року), відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Відповідача на рахунках підприємства в установах банків обліковувалось 186,536 млн. гривень, що в декілька разів перевищує суму боргу по Договору, яка існувала в аналогічний період.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2023 призначено справу №922/999/22 до розгляду на « 06» лютого 2023 р. о 12:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Повідомлено учасників справи про дату, час та місце розгляду справи. Роз`яснено учасникам справи, що в умовах дії режиму воєнного стану, з міркувань безпеки та враховуючи приписи ст.3 Конституції України, розгляд апеляційної скарги може бути перенесений на іншу дату. Запропоновано учасникам справи заздалегідь визначитися із бажанням та можливістю взяти участь у судовому засіданні, про що письмово повідомити Східний апеляційний господарський суд. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою. Запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати документи (заяви, клопотання тощо) з використанням програми «Електронний суд» (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати їх з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду . Реєстрація в електронному кабінеті можлива за посиланням https://id.court.gov.ua/rt.gov.ua/sud4875/ Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати за веб-адресою https://court.gov.ua/sud4875/

26.01.2023 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/999/22 (вх.№1136).

Представник відповідача до судового засідання Східного апеляційного господарського суду 06.02.2023 не з`явився, про судове засідання повідомлявся шляхом надсилання копії ухвали від 19.01.2023 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (трекінг Укрпошти 757).

Також згідно картки обліку вихідних документів №00585/664 від 19.01.2023 про час та місце слухання справи відповідач повідомлявся шляхом направлення копії ухвали на електронну адресу, яку зазначив як контакту, про що в системі «Діловодство спеціалізованого суду» міститься додаток про успішне доставлення електронного листа.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення відповідача про призначення справи до слухання.

В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 06.02.2023 представник позивача підтримав свою позицію по справі.

Ураховуючи, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, про час та місце судового засідання сторони повідомлялись належним чином, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2020 р. між ТОВ «Харківгаз Збут» (надалі Позивач, Постачальник) та Акціонерним товариством «Турбоатом» (надалі Відповідач, Споживач) укладено Договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41GР617-739-20 (далі Договір).

В подальшому Акціонерне товариство «Турбоатом» змінило свою назву на Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2021 р. №1005-р «Про погодження реорганізації акціонерного товариства Завод Електроважмаш шляхом приєднання до акціонерного товариства Турбоатом. 27 серпня 2021 року відбулися позачергові загальні збори АТ «Турбоатом», на яких було прийнято рішення про його перейменування в Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини» без зміни юридичної особи.

У зв`язку із зміною назви Споживача, Сторонами укладено Додаткову угоду№6 від 10 вересня 2021 та внесено відповідні зміни до Договору.

Відповідно до положень п. 1.1. Договору ТОВ «Харківгаз Збут» зобов`язувалось передати у власність Споживачу у 2021 та 2022 роках природний газ (далі-газ), а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором (зі змінами внесеними Додатковою угодою №9 від 21.01.2022 р. до Договору).

Плановий обсяг постачання газу Споживачу для власного споживання у грудні 2021 р. становить 100 000 куб.м., у січні 2022 р. 690000 куб.м., у лютому 2022 р. 640000 куб.м., у березні 2022 р. 180000 куб.м., у квітні 2022 р. 75000 куб.м., у травні 2022 р. 63 000 куб.м. (встановлений Додатковою угодою №9 від 21.01.2021 р. до Договору).

Відповідно до п. 11.1. Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині постачання газу

до 31 грудня 2022 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. (зі змінами внесеними Додатковою угодою №9 від 21.01.2021 р. до Договору).

Відповідно до п. 4.2. Договору оплата газу здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України гривні в наступному порядку:

- оплата в розмірі 100% здійснюється до 28 числа місяця, що передує місяцю поставки;

- остаточний розрахунок за фактично переданий Постачальником газ здійснюється Споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Позивач фактично надав Відповідачу послуги з постачання природного газу у місяці:

грудні 2021 р. 271331,66 куб.м. природного газу вартістю 9950787,46 грн.;

січні 2022 р. 460419,87 куб.м. природного газу вартістю 23091 848,06 грн.;

лютому 2022 р. 139 711,65 куб.м. природного газу вартістю 5 598789,46 грн.;

березні 2022 р. 4 858,82 куб.м. природного газу вартістю 238806,11 грн.;

квітні 2022 р. 5 926,34 куб.м. природного газу вартістю 291273,64 грн.;

травні 2022 р. 8 331,32 куб.м. природного газу вартістю 326286,91 грн.;

червні 2022 р. 7250,74 куб.м. природного газу вартістю 283 967,20 грн.

За підсумками надання послуг з газопостачання Постачальником, на підставі даних Споживача або даних Оператора ГТС, Сторонами було підписано Акти приймання-передачі природного газу з грудня 2021 р. по травень 2022 року (є додатками до позовної заяви) та у червні 2022 р. акт за №ХОЗ82007924 від 30.06.2022 р. відповідно до якого Позивачем у червні 2022 р. було передано Відповідачу загальний обсяг газу 7250,74 куб.м. природного газу вартістю 289967,20 грн (акт за червень 2022 р.).

Враховуючи фактично спожитий Відповідачем природний газ у червні 2022 р., сума заборгованості по Договору №41GР617-739-20 від 21.12.2020 р. складає 32771 569 (тридцять два мільйони сімсот сімдесят одна тисяча п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 81 коп. за отриманий Відповідачем з грудня 2021 р. по червень 2022 року природний газ.

Відповідно до п. 2.5.1., 2.5.5. Договору на підставі отриманих від Споживача даних та/або Оператора ГТС Постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає Споживачу два примірники акта приймання передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника або з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідно до Закону України.

За підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання передачі газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання передачі газу.

У випадку відмови від підписання акта-приймання передачі газу Споживачем, обсяг постачання (споживання) природного газу встановлюється Постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ чи оператора ГТС.

У випадку не повернення Споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання протягом 2 календарних днів з дати отримання, такий акт вважається підписаним Споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Постачальника.

Сторони домовилися, що до моменту обміну оригіналами актів приймання-передачі газу, скановані копії підписаних Сторонами актів приймання-передачі газу, надіслані Сторонами одна одній по електронній пошті за адресами, які зазначені в розділі 10 Договору, мають силу оригіналу.

За підсумками надання послуг з газопостачання Постачальником, на підставі даних Оператора ГТС, було оформлено та надано Споживачу Акти приймання-передачі природного газу: №ХОЗ81026934 від 31.12.2021 відповідно до якого Позивачем у грудні 2021 були передані Відповідачу загальний обсяг газу 271331,66 куб.м. природного газу вартістю 9950787,46 грн;

№ХОЗ82001785 від 31.01.2022 відповідно до якого Позивачем у січні 2022 р. були передані Відповідачу загальний обсяг газу 460419,87 куб.м. природного газу вартістю 23 091848,06 грн;

№ХОЗ82003316 від 28.02.2022 р. відповідно до якого Позивачем у лютому 2022 р. були передані Відповідачу загальний обсяг газу 139 711,65 куб.м. природного газу вартістю 5598 789,46 грн;

№ХОЗ82004734 від 31.03.2022 р. відповідно до якого Позивачем у березні 2022 р. були передані Відповідачу загальний обсяг газу 4 858,82 куб.м. природного газу вартістю 238806,11 грн;

№ХОЗ82005804 від 30.04.2022 р. відповідно до якого Позивачем у квітні 2022 р. були передані Відповідачу загальний обсяг газу 5 926,34 куб.м. природного газу вартістю 291273,64 грн;

№ХОЗ82006711 від 31.05.2022 р. відповідно до якого Позивачем у травні 2022 р. були передані Відповідачу загальний обсяг газу 8 331,32 куб.м. природного газу вартістю 326 286,91 грн (акти приймання-передачі природного газу до Договору), які підписані Сторонами та свідчать про факт отримання Відповідачем послуг з постачання природного газу.

Станом на 31.12.2021 в обліку Позивача існувала переплата по Договору на постачання природного газу №41GР617-739-20 від 21.12.2020 р. за послуги з газопостачання за попередній період у розмірі 2510189,03 грн. Таким чином, вказана сума частково покрила заборгованість за спожитий Відповідачем природний газ у грудні 2021 р.

Крім цього, частково було оплачено Відповідачем вартість спожитого у січні 2022 р. природного газу загальною сумою 4500000,00 грн, в тому числі: 13.01.2022 перераховано в оплату 500000,00 грн; 31.01.2022 перераховано в оплату 1 000 000,00 грн; 03.02.2022 перераховано в оплату 1 000 000,00 грн; 09.02.2022 перераховано в оплату 1 000 000,00 грн; 18.02.2022 перераховано в оплату 1000000,00 грн) (оборотно-сальдова відомість ТОВ «Харківгаз Збут» по 361 рахунку), проте повний розрахунок за спожитий природний газ у січні 2022 року Відповідачем нездійснений, що і стало підставою для звернення до суду позивача.

Беручи до уваги термін прострочення оплати товару відповідачем, перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки штрафу та пені судом першої інстанції було встановлено, що відповідні розрахунки позивачем здійснено арифметично вірно, а тому суд задовольнив позов повністю.

Колегія суддів, надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Згідно з ч.2 п.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Правове регулювання взаємовідносин суб`єктів ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газотранспортної та газорозподільних систем здійснюється Кодексом газотранспортної системи, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (далі по тексту - Правила), а також положеннями Закону України «Про ринок природного газу», Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно з частинами 1 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Відповідно до частин 2, 3 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом.

Зазначені положення кореспондуються з положеннями п. п. 2, 20 Розділу II Правил.

У п. 11 Розділу II Правил зазначено, що розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу.

У випадку недоплати вартості природного газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок відповідно до умов договору постачання природного газу. У разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу.

Датою оплати рахунка (здійснення розрахунку) є дата, на яку були зараховані кошти на рахунок постачальника.

Відповідно до п. 12 Розділу II Правил за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати діючому постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи/Кодексу газорозподільних систем.

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГТС постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

Взаємовідносини між постачальником і Оператором ГТС щодо обміну інформацією про фактичні обсяги споживання природного газу споживачем регулюються Кодексом газотранспортної системи та окремим договором транспортування природного газу, укладеним між постачальником та Оператором ГТС.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу.

У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до договору або в судовому порядку.

До прийняття рішення судом вартість поставленого природного газу встановлюється відповідно до даних постачальника.

Відповідно до п. 2.5.1. 2.5.5. Договору на підставі отриманих від Споживача даних та/або Оператора ГТС Постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає Споживачу два примірники акта приймання передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника або з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідно до Закону України.

За підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання передачі газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання передачі газу.

У випадку відмови від підписання акта приймання передачі газу Споживачем, обсяг постачання (споживання) природного газу встановлюється Постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ чи оператора ГТС.

У випадку не повернення Споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання протягом 2 календарних днів з дати отримання, такий акт вважається підписаним Споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Постачальника.

Сторони домовилися, що до моменту обміну оригіналами актів приймання-передачі газу, скановані копії підписаних Сторонами актів приймання-передачі газу, надіслані Сторонами одна одній по електронній пошті за адресами, які зазначені в розділі 10 Договору, мають силу оригіналу.

За підсумками надання послуг з газопостачання Постачальником, на підставі даних Оператора ГТС, було оформлено та надано Споживачу Акти приймання-передачі природного газу: №ХОЗ81026934 від 31.12.2021 р. відповідно до якого Позивачем у грудні 2021 р. були передані Відповідачу загальний обсяг газу 271 331,66 куб.м. природного газу вартістю 9 950 787,46 грн.;

№ХОЗ82001785 від 31.01.2022 р. відповідно до якого Позивачем у січні 2022 р. були передані Відповідачу загальний обсяг газу 460 419,87 куб.м. природного газу вартістю 23 091848,06 грн.;

№ХОЗ82003316 від 28.02.2022 р. відповідно до якого Позивачем у лютому 2022 р. були передані Відповідачу загальний обсяг газу 139 711,65 куб.м. природного газу вартістю 5 598 789,46 грн.;

№ХОЗ82004734 від 31.03.2022 р. відповідно до якого Позивачем у березні 2022 р. були передані Відповідачу загальний обсяг газу 4 858,82 куб.м. природного газу вартістю 238 806,11 грн.;

№ХОЗ82005804 від 30.04.2022 р. відповідно до якого Позивачем у квітні 2022 р. були передані Відповідачу загальний обсяг газу 5 926,34 куб.м. природного газу вартістю 291 273,64 грн.;

№ХОЗ82006711 від 31.05.2022 р. відповідно до якого Позивачем у травні 2022 р. були передані Відповідачу загальний обсяг газу 8 331,32 куб.м. природного газу вартістю 326 286,91 грн. (акти приймання-передачі природного газу до Договору), які підписані Сторонами та свідчать про факт отримання Відповідачем послуг з постачання природного газу.

Станом на 31.12.2021р. в обліку Позивача існувала переплата по Договору на постачання природного газу №41GР617-739-20 від 21.12.2020 р. за послуги з газопостачання за попередній період у розмірі 2 510 189,03 грн. Таким чином, вказана сума частково покрила заборгованість за спожитий Відповідачем природний газ у грудні 2021 р.

Крім цього, частково було оплачено Відповідачем вартість спожитого у січні 2022 р. природного газу загальною сумою 4 500 000,00 грн., в тому числі: 13.01.2022 р. перераховано в оплату 500 000,00 грн.; 31.01.2022 р. перераховано в оплату 1 000 000,00 грн.; 03.02.2022 р. перераховано в оплату 1 000 000,00 грн.; 09.02.2022 р. перераховано в оплату 1 000 000,00 грн.; 18.02.2022 р. перераховано в оплату 1 000 000,00 грн.) (оборотно-сальдова відомість ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» по 361 рахунку), проте повний розрахунок за спожитий природний газ у січні 2022 року Відповідачем нездійснений.

З урахуванням переплати за попередній період та часткових оплат за січень 2022, сума заборгованості по Договору склала 32 487 602 (тридцять два мільйони чотириста вісімдесят сім тисяч шістсот дві) грн. 61 коп. за отриманий Відповідачем з грудня 2021 р. по травень 2022 року природний газ.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Доказів сплати зазначеної заборгованості та доказів, які би її спростовували, відповідачем суду не подано.

З огляду на наведене позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 32 771 569,81 грн. заборгованості є доведеними та підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 438 159,37 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 077 207,69 грн. згідно з поданими розрахунками.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 11 постанови Пленума Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3 % річних, суд апеляційної інстанції вважає, що останній здійснений обґрунтовано та арифметично вірний, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних в сумі 438 159,37 грн. підлягають задоволенню.

Стосовно заявленої суми інфляційних нарахувань слід зазначити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Такий спосіб розрахунку інфляційних втрат у порядку статті 625 ЦК України не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при відповідному розрахунку.

Вказана правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Судом апеляційної інстанції зроблено перерахунок інфляційних нарахувань позивача, з урахуванням вищевказаної правової позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду складі Верховного Суду, за результатами якого дійшов висновку, що поданий позивачем розрахунок є арифметично та методологічно вірним та загальна сума інфляційних втрат становить 5 077 207,69 грн. У зв`язку з чим позов в даній частині підлягає задоволенню.

Стосовно стягнення з відповідача пені у розмірі 4 277 378,48 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 6, 7 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

Відповідно до п.п. 3, 4, 6 ст. 232 ГК України, вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.

Відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.6.2.1. договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів дійшла висновку про його обґрунтованість, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову в цій частині.

Щодо посилань апелянта на те, що ним не надано доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього; доказів того, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка та не надано доказів того, що Держстатом здійснено публікацію щодо цього не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, в офіційних періодичних виданнях, колегія суддів зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 , від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення») (п. 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).

Оскільки погашення боргу не відбувалося, позивач навів розрахунок, згідно з яким залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць розрахункового періоду перемножений послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та поділений на 100 %. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, віднято основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду ( п.89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 викладений правовий висновок про те, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 №265.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1078).

При цьому статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Cудова колегія відхиляє доводи апелянта, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього, оскільки жодна законодавча норма не містить вимог щодо зобов`язань позивача надавати докази здійснення розрахунку індексу інфляції Держстатом та публікації Держстату величини індексу інфляції в офіційних періодичних виданнях.

Індекс інфляції є загальнодоступною інформацією, і позивачу при зверненні з позовною заявою, у разі заявлення вимог про стягнення інфляційних, достатньо здійснити відповідний розрахунок інфляційних у позові.

А суд у тому числі і за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи «Ліга» (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р. «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ») перевіряє здійснений позивачем розрахунок.

Безпідставними є доводи апелянта, що позивачем не надано доказів того, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка та не надано доказів того, що Держстатом здійснено публікацію щодо цього не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, в офіційних періодичних виданнях; зазначене не має жодного значення при нарахуванні кредитором інфляційних у господарських правовідносинах.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянта, що зазначена позивачем сума індексу інфляції в розмірі 5 077 207, 69 грн. не має обґрунтування.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на наявність обставин в обґрунтування зменшення пені та 3% річних, зокрема, зазначає, що накладення штрафних санкцій зменшує вартість підприємства та негативно впливає на ділову репутацію боржника. Апелянт також посилається на обставини введення воєнного стану в Україні та неодноразові обстріли підприємства, що фактично зупинило діяльність товариства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 (провадження №12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду наголошує, що зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19).

При цьому, судова колегія зазначає, що в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

При застосуванні норм статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися у кожному конкретному випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Окрім того, вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.

Судова колегія вважає, що апелянт, посилаючись на те, що накладення штрафних санкцій зменшує вартість підприємства та негативно впливає на ділову репутацію боржника, не надав належних і допустимих доказів, які підтверджують обставини, що мають істотне значення для їх зменшення; не надав доказів винятковості обставин, які призвели до порушення ним зобов`язання, невідповідності розміру нарахованих пені, 3% річних наслідкам порушення та інших обставин, з якими законодавець пов`язує право суду на зменшення штрафних санкцій.

Як і не надав суду першої інстанції жодних доказів, що підтверджували б доводи відповідача щодо фактичного зупинення діяльності товариства.

Також апелянт вважає, що місцевий господарський суд не мав права нараховувати відповідачу пеню, інфляційні та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з лютого по квітень 2022 року, оскільки для відповідача діяли форс-мажорні обставини у вигляді бойових дій в Україні.

Колегія суддів констатує, що настання форс-мажору не є підставою для зміни умов договору та звільнення від виконання зобов`язання. Навіть, якщо під час війни сторона не може своєчасно виконати свої зобов`язання за договором - це не є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій.

Посилаючись на форс-мажор як на підставу для звільнення від відповідальності, Відповідачу потрібно довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання. Одного лише посилання на наявність форс-мажору (а зокрема на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України) недостатньо.

Відтак, колегія суду констатує, що не є достатнім формальне посилання на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, оскільки суд має досліджувати докази в сукупності.

Відповідна правова позиція наведена і в постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року по справі №922/854/21.

Обставини непереборної сили засвідчуються сертифікатом Торгово-промислової палати України. Проте, Листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Поряд з тим, існування Листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не є звільненням від виконання зобов`язань за договором (сплати штрафних санкцій) під час воєнного стану. Втім, це може бути підставою від звільнення, якщо сторона за Договором доведе, що виключно внаслідок агресії сусідньої держави неможливо було виконати свої зобов`язання.

Однак головне, це те що, наявність форс-мажорних обставин це не амністія, а лише відстрочка від виконання зобов`язання без штрафних санкцій і у разі фактичного доведення цих обставин.

Слід зазначити, що засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є однією з функцій ТПП, затверджених Статутом ТПП України та Законом України «Про торгово-промислові палати України».

Засвідчення форс-мажорних обставин є послугою в розумінні Цивільного кодексу України, яку ТПП надає для фізичних та юридичних осіб.

Звернення суб`єктів господарської діяльності до ТПП України за отриманням сертифіката для засвідчення форс-мажорних обставин є належним доказом їх засвідчення відповідно до законодавства України.

Проте сертифікат про форс-мажорні обставини не є актом державного органу, який спричиняє виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків сторін. У разі судового процесу сертифікат ТПП є лише одним із доказів, який не має наперед визначеної сили перед іншими доказами, і лише в їх сукупності на підставі наданих доказів суд приймає рішення.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин встановлюється регламентом засвідчення ТПП України та регіональними ТПП форс-мажорних обставин.

Відповідно до регламенту форс-мажорні обставини засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб щодо кожного окремого договору, зобов`язання, контракту, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тягар доказування форс-мажорних обставин покладено на заявника, а посилання на лист не буде визнано таким.

Тож сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна надати докази за чотирма складовими події «форс-мажору»: подія (форс-мажорна обставина); непередбачуваність обставин; причинно-наслідковий зв`язок між обставиною (подією) і неможливістю виконання стороною своїх конкретних зобов`язань; неможливість виконання і альтернативного виконання.

Колегія суддів зважаючи на доводи апеляційної скарги зазначає, що воєнний стан на території України не означає, що Відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

У зв`язку з чим відповідні посилання апелянта відхиляються колегією суддів.

Також, на думку апелянта, суд в цілому не повинен застосовувати до нього штрафні санкції у вигляді 3% річних та інфляційних, оскільки з боку відповідача відсутня вина, яка є необхідною умовою для їх застосування.

Однак, судова колегія зазначає, що вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої статті 625 Цивільного кодексу України, слід ураховувати особливість правової природи цієї відповідальності.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові, ці суми нараховуються незалежно від вини боржника.

Вказане правило ґрунтується на засадах справедливості й виходить із неприпустимості безпідставного збереження коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошового зобов`язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад унаслідок відсутності в боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних не є штрафними санкціями, входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, відтак, застосовуються незалежно від вини боржника.

Колегія суддів вважає, що під час апеляційного перегляду судового рішення судом було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Доводи, наведені апелянтом не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та не свідчать про допущення будь-яких порушень при прийнятті оскаржуваного рішення. Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване судове рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні. З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних вимог.

Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 273 ГПК апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Проте, 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 19.02.2023 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 №2738-IX).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.248 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 20.10.2022 у справі №922/999/22 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24.02.2023.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.І. Склярук