ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. ОдесаСправа № 916/360/22

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання - Мисько І.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: О.О. Курлович

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2022 (суддя В.С. Петров, м.Одеса, повний текст рішення складено 31.10.2022)

у справі №916/360/22

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до Громадської організації «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка»

про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

У лютому 2022 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради (надалі також - Департамент) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Громадської організації «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка» про визнання недійсним договору оренди від 13.12.2019 №16/19, укладеного між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 695.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка» існує два договори оренди нежитлової будівлі та споруди, загальною площею 773,6кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Каркашадзе, 4, а саме: договір оренди нежитлового приміщення від 11.02.2019 № 16/19 та договір оренди від 13.12.2019 №16/19, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровим № 695.

Проте, за твердженням позивача, Департаментом, як уповноваженим органом в сфері оренди об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Одеси, не приймалось рішення щодо укладення договору оренди від 13.12.2019 № 16/19, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровим № 695. Окрім того, позивач звернув увагу, що акт приймання-передачі об`єкта нерухомого майна до договору оренди від 13.12.2019 № 16/19 сторонами не укладався, а отже, право на користування об`єктом оренди за таким договором у Громадської організації «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка» не виникло. До того ж, позивач зазначив, що відповідачем не виконувались зобов`язання зі сплати орендної плати за зазначеним договором.

З урахуванням наведених обставин позивач вважає, що договір оренди від 13.12.2019 №16/19, укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка», який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровим № 695, підлягає визнанню недійсним на підставі частин першої та другої статті 203 Цивільного кодексу України, частини першої статті 207 Господарського кодексу України як такий, що суперечить нормам частин першої та четвертої статті 9 та статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), а також порядку, визначеному Положенням про порядок проведення конкурсу на право укладання договору оренди будівель (споруд, приміщень), затвердженим розпорядженням Одеського міського голови від 11.12.1999 № 1310-01.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.10.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем у позовній заяві не доведено наявності жодного із порушень, яке б могло бути підставою для визнання недійсним договору оренди від 13.12.2019 №16/19, укладеного між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №695.

При цьому суд вказав, що не можуть бути підставою для визнання спірного договору недійсним й ті обставини, що між сторонами був укладений інший договір оренди від 11.02.2019 на той самий об`єкт оренди.

Крім того, приймаючи рішення у цій справі місцевий господарський суд, пославшись на практику Європейського суду з прав людини, зазначив, що в даному випадку Департамент подав позов з метою усунення помилки, допущеної самим органом місцевого самоврядування при наданні спірного об`єкту нерухомості в оренду, тобто при здійсненні його власних функцій у сфері оренди нерухомого майна, будівель, приміщень, споруд комунальної форми власності. Однак «виправлення помилки» не повинно відбуватися шляхом непропорційного втручання в нове право, набуте за спірним договором відповідачем, який покладався на легітимність добросовісних дій позивача.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2022 у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач наполягав на тому, що Департаментом як уповноваженим органом в сфері оренди об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Одеси, не приймалось рішення щодо укладення договору оренди від 13.12.2019 № 16/19, а наказ в.о. директора Департаменту «Про затвердження результатів вивчення попиту на об`єкт оренди та укладення договору оренди нерухомого майна - нежитлової будівлі та споруди, загальною площею 773,6 кв.м., що розташовані за адресою: м.Одеса, пров. Каркашадзе, 4, за Громадською організацією «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка»», посилання на який міститься в пункті 1.2. договору від 13.12.2019 № 16/19, було прийнято Департаментом саме для укладення іншого договору оренди нежитлового приміщення від 11.02.2019 №16/19.

Крім того, апелянт зазначив, що судом порушено частину четверту статті 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ним не взято до уваги встановлені у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 у справі №916/1256/21 обставини про те, що існують два різні договори оренди стосовно одного і того ж самого нерухомого майна, а саме: від 11.02.2019 (терміном дії з 11.02.2019 до 11.02.2022) без нотаріального посвідчення та від 13.12.2019 (терміном дії до 13.12.2068), який містить нотаріальне посвідчення. При цьому зміст договору від 13.12.2019 не містить жодних посилань на договір від 11.02.2019.

Скаржник звернув увагу на те, що матеріали справи не містять доказів (листів, наказів про намір передачі відповідачу в оренду) передачі відповідачу в оренду нерухомого майна в порядку та на умовах, передбачених частиною четвертою статті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), що не враховано судом першої інстанції.

Також апелянт зауважив, що акт приймання-передачі об`єкта нерухомого майна до договору оренди від 13.12.2019 №16/19 сторонами не укладався, а тому право користування об`єктом оренди у орендаря не виникло, а також вказав про невиконання орендарем зобов`язань зі сплати орендної плати.

З урахуванням наведеного, скаржник вважає, що не можна стверджувати про дотримання на момент підписання оспорюваного договору оренди від 13.12.2019 №16/19 процедури і порядку укладення договору оренди комунального майна, визначених чинним законодавством, а правовідносини, що виникли на підставі такого договору, є такими, що суперечать нормам частин першої та четвертої статті 9 та статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).

Позиція відповідача щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу (вх.№1850/22/Д2 від 12.01.2023) Громадська організація «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка» просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, тоді як апелянтом не доведено наявності підстав, визначених статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування рішення суду.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Згідно із актом Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 апеляційна скарга Департаменту комунальної власності Одеської міської ради №01-13/1635 від 21.11.2022 у справі №916/360/22 подана через скриньку суду 21.11.2022.

Апеляційна скарга зареєстрована судом за вх.№1850/22 від 22.11.2022.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2022 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів К.В. Богатиря, С.В. Таран.

У зв`язку з тим, що на час надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/360/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили, ухвалою суду від 29.11.2022 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2022 у справі №916/360/22 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/360/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

07.12.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/360/22.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2022 у справі № 916/360/22 залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3721,50 грн. та доказів надсилання відповідачу копії апеляційної скарги і доданих до неї документів. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, встановлених при поданні апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Роз`яснено скаржнику, що якщо не буде усунуто недоліки у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною і підлягає поверненню.

В межах встановленого ухвалою суду від 12.12.2022 строку від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№ 1850/22/Д1 від 19.12.2022).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2022 у справі №916/360/22. Встановлено учасникам справи строк до 13.01.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення заявникові без розгляду.

12.01.2023 від Громадської організації «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 розгляд справи №916/360/22 призначено на 21.02.2023 о 10:00 год.

Представник відповідача в судове засідання, яке відбулось 21.02.2023, не з`явився.

Стосовно здійснення судом апеляційної інстанції повідомлення Громадської організації «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка» про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги судова колегія зазначає, що ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 про призначення розгляду справи на 21.02.2023 о 10:00 направлялась відповідачу за адресою, наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Василя Стуса, 2-Д, м.Одеса, 65033, проте вказане поштове відправлення повернуто оператором поштового зв`язку з довідкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Частинами п`ятою та шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (далі - Правила надання послуг поштового зв`язку).

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Колегія суддів зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено визначення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників справи на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників справи, наявними в матеріалах справи. Якщо ж фактичне місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників справи з якихось причин не відповідає його місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників справи, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (суд враховує mutatis mutandis висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), провадження № 11-268заі18).

Відтак, з огляду на приписи пункту 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення відповідачу копії ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2023, якою сторони повідомлялись про призначення судового засідання на 21.02.2023 о 10:00 год., є 03.02.2023 - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність відповідача за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, а частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представника відповідача.

В судовому засіданні представник апелянта надала пояснення, в яких підтримала доводи, що викладені в апеляційній скарзі, у повному обсязі.

Заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

21.09.2011 Виконавчим комітетом Одеської міської ради було видане свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі та споруди, яким посвідчено, що об`єкт, який розташований за адресою: м. Одеса, провулок Цегляний, буд. 4, в цілому, дійсно належить територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності. Об`єкт в цілому складається з будівлі та споруд літ. «А», загальною площею 773,6 кв.м., основною площею 453,3 кв.м., літ. «Б», «В», відображених у технічному паспорті від 26.05.2011. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.07.2007 №756.

11.02.2019 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавцем) та Громадською організацією «А-Б-В-Г-Дейка» (орендарем) укладено договір оренди № 16/19 нежитлового приміщення, відповідно до умов пунктів 1.1., 1.3. якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлову будівлю та споруду, загальною площею 773,6 кв.м., що розташовані за адресою: Одеса, вул.Каркашадзе, 4, строком з 11.02.2019 до 11.02.2022.

Відповідно до пункту 1.2. договору від 11.02.2019 передача в оренду об`єкта, зазначеного у пункті 1.1. цього договору, здійснюється на підставі Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна», наказу в.о. директора Департаменту «Про затвердження результатів вивчення попиту на об`єкт оренди та укладання договору оренди нерухомого майна - нежитлової будівлі та споруди, загальною площею 773,6 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Каркашадзе, 4, за Громадською організацією «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка» від 11.01.2019 №16.

13.12.2019 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавцем) та Громадською організацією «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка» (орендарем) укладено договір оренди № 16/19 нежитлового приміщення, відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлову будівлю та споруду, загальною площею 773,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, прав. Каркашадзе, 4 (об`єкт оренди).

Відповідно до пункту 1.2. договору від 13.12.2019 передача в оренду об`єкта, зазначеного у пункті 1.1. цього договору, здійснюється на підставі Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна», наказу в.о. директора Департаменту «Про затвердження результатів вивчення попиту на об`єкт оренди та укладання договору оренди нерухомого майна - нежитлової будівлі та споруди, загальною площею 773,6 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Каркашадзе, 4, за Громадською організацією «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка» від 11.01.2019 №16.

У пункті 1.3. договору від 13.12.2019 сторони погодили строк його дії, який складає 49 років до 13 грудня 2068 року.

Відповідно до пунктів 8.1., 8.2. договору від 13.12.2019 розрахунок орендної плати та акт приймання-передачі є додатками до договору.

Вказаний договір було посвідчено 13.12.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровим № 695.

Також матеріали справи містять розрахунок орендної плати за договором оренди №16/19 від 13.12.2019 нежитлової будівлі та споруди, загальною площею 773, 6 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Каркашадзе, 4 (наказ в.о. директора Департаменту від 11.01.2019 № 16).

З матеріалів справи вбачається, що Департамент звертався до господарського суду з позовом до Громадської організація «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка» про розірвання договору оренди від 11.02.2019, виселення та стягнення заборгованості з орендної плати.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.07.2021 у справі №916/1256/21, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.09.2021, позов Департаменту в частині стягнення з Громадської організації «А-Б-В-Г-Дейка» 1379,30 грн пені задоволено. У задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору оренди та виселення відповідача з орендованого майна відмовлено.

При цьому апеляційний суд під час розгляду справи № 916/1256/21 зазначив, що прохальну частину позовної заяви Департаменту від 30.04.2021 викладено у такій редакції: «Розірвати договір оренди нежитлового приміщення № 16/19 від 11.02.2019, який укладено між Департаментом та ГО «А-Б-В-Г-Дейка», посвідчений 13.12.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т. В. за реєстровим № 695». Разом з тим, не існує зазначеного позивачем договору оренди, позаяк ним до матеріалів цієї справи додано два різні договори оренди, укладені стосовно одного і того ж самого нерухомого майна, а саме: договір оренди від 11.02.2019 (з терміном дії з 11.02.2019 до 11.01.2022), який не містить нотаріального посвідчення, та договір оренди від 13.12.2019 (з терміном дії з 13.12.2019 до 13.12.2068), який нотаріально посвідчений. При цьому зміст договору оренди від 13.12.2019 не містить жодних посилань на договір від 11.02.2019. За таких обставин суд апеляційної інстанції вказав, що задоволення вимоги про розірвання договору оренди від 11.02.2019 не забезпечить ефективного захисту порушених прав позивача, оскільки чинним залишиться нотаріально посвідчений договір оренди від 13.12.2019, вимогу про розірвання якого позивач не заявляв.

Окрім того, судом апеляційної інстанції у справі № 916/1256/21 встановлено, що 11.02.2019 між сторонами складено та підписано акт прийому-передачі до договору оренди від 11.02.2019 за №16/19 нежитлової будівлі та споруди, загальною площею 773,6 кв.м., що розташовані за адресою: Одеса, вул. Каркашадзе, 4. У вказаному акті зазначено, що приміщення потребує ремонту.

Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду з даним позовом, позивач зазначив про невідповідність оспорюваного договору вимогам частин першої та другої статті 203, частині першій статті 207 Господарського кодексу України, оскільки Департаментом, як уповноваженим органом в сфері оренди об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Одеси, не приймалось рішення щодо укладення договору оренди від 13.12.2019 № 16/19, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровим № 695; акт приймання-передачі об`єкта нерухомого майна до договору оренди від 13.12.2019 № 16/19 сторонами не укладався; відповідачем не виконувались зобов`язання зі сплати орендної плати за зазначеним договором, що суперечить нормам частин першої та четвертої статті 9 та статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), а також порядку, визначеному Положенням про порядок проведення конкурсу на право укладання договору оренди будівель (споруд, приміщень), затвердженим розпорядженням Одеського міського голови від 11.12.1999 №1310-01.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частини перша, друга статті 202 Цивільного кодексу України).

У статті 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція діє доки не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, виходячи із змісту статті 215 Цивільного кодексу України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша);

особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга);

волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя);

правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта);

правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята);

правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина шоста).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 Цивільного кодексу України).

Досліджуючи правову природу оспорюваного договору колегія суддів враховує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Отже, договір є правовою формою (засобом) узгодження волі двох чи декількох сторін, спрямованої на досягнення певних цивільно-правових результатів: набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Водночас, договір є основною підставою виникнення зобов`язальних правовідносин відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Аналогічні положення містяться у частині першій статті 283 Господарського кодексу України, відповідно до якої за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписами частини першої статті 284 Господарського кодексу України унормовано, що істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Таким чином, як правильно установлено судом першої інстанції, за своєю юридичною природою спірний договір є договором оренди комунального майна.

З огляду на те, що спірні правовідносини стосуються оренди комунального майна, то до них підлягають застосуванню положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який регулює правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею майна державної та комунальної власності в оренду та відносини між орендарем та орендодавцем.

На час укладення договору оренди окремого індивідуально визначеного майна №16/19 від 13.12.2019 діяли положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII.

Звертаючись з даним позовом до господарського суду позивач послався на те, що договір оренди №16/19 від 13.12.2019 суперечить нормам частин першої та четвертої статті 9 та статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), а також порядку, визначеному Положенням про порядок проведення конкурсу на право укладання договору оренди будівель (споруд, приміщень), затвердженим розпорядженням Одеського міського голови від 11.12.1999 № 1310-01.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. Орендодавець протягом п`яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном (у випадках, передбачених цим Законом, - органом Антимонопольного комітету України), а в разі якщо заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника. Протягом 10 робочих днів після розміщення оголошення орендодавець приймає заяви про оренду відповідного майна. Протягом трьох робочих днів після закінчення строку приймання заяв орендодавець своїм наказом ухвалює рішення за результатами вивчення попиту на об`єкт оренди. У разі якщо подано лише одну заяву, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником. У разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди.

Поряд з цим, вирішуючи спір у даній справі колегія суддів враховує, що юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 цього ж Кодексу).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі, вступаючи в правовідносини з третіми особами.

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Досліджуючи оспорюваний договір оренди колегія суддів встановила, що у пункті 1.2. договору передбачено, що передача в оренду об`єкта, зазначеного у пункті 1.1. цього договору, здійснюється на підставі наказу в.о. директора Департаменту «Про затвердження результатів вивчення попиту на об`єкт оренди та укладання договору оренди нерухомого майна - нежитлової будівлі та споруди, загальною площею 773,6 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Каркашадзе, 4, за Громадською організацією «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка» від 11.01.2019 № 16.

Із наявної в матеріалах справи копії наказу від 11.01.2019 № 16 вбачається, що він підписаний в.о. директора Департаменту комунальної власності Одеської міської ради В.М. Радіоновим.

Договір від імені позивача підписаний тією ж особою - заступником директора департаменту - начальником управління орендних відносин та відчуження комунального майна департаменту комунальної власності Одеської міської ради Радіоновим В.М., що діяв на підставі Положення про Департамент і довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. від 23.03.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. для посвідчення укладення договору оренди від 13.12.2019 року № 16/19 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка», який було зареєстровано в реєстрі за № 695, було встановлено особи громадян, які підписали договір, перевірено їх дієздатність, а також правоздатність.

Таким чином, договір оренди №16/19 від 13.12.2019 укладено уповноваженою особою позивача - Радіоновим В.М., який на момент укладення договору займав посаду заступника директора департаменту - начальника управління орендних відносин та відчуження комунального майна департаменту комунальної власності Одеської міської ради, на підставі довіреності та підписаного ним же наказу від 11.01.2019 № 16, чим спростовуються доводи позивача про укладення договору за відсутності відповідного рішення Департаменту, як уповноваженого органу в сфері оренди об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м.Одеси.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, позивачем до матеріалів справи не надано жодних доказів, які б свідчили про перевищення цією посадовою особою наданих їй повноважень.

Посилання відповідача, як на підставу визнання договору недійсним на відсутність акту приймання-передачі об`єкта нерухомого майна до договору оренди від 13.12.2019 №16/19, Господарський суд Одеської області правильно відхилив, оскільки, як вбачається зі змісту постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 у справі № 916/1256/21, предмет оренди знаходиться у відповідача за актом-приймання передачі до договору від 11.12.2019, який після його підписання нікому не передавався та не повертався.

Окрім цього, як встановлено у цій же постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 у справі № 916/1256/21, Департамент звертався до Громадської організації «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка» з листом від 09.01.2020 № 01-13/33, з якого вбачається, що Департамент, розглянувши наданий йому пакет документів, необхідний для отримання дозволу на проведення ремонтних робіт, надає згоду Громадській організації «А-Б-В-Г-Дейка» на проведення ремонтних робіт та невід`ємних поліпшень у орендованій нежитловій будівлі та спорудах, які розташовані за адресою м. Одеса, пров. Каркашадзе, 4.

Вирішуючи спір у даній справі, при цьому відхиляючи доводи скаржника стосовно того, що наказ в.о. директора Департаменту «Про затвердження результатів вивчення попиту на об`єкт оренди та укладення договору оренди нерухомого майна - нежитлової будівлі та споруди, загальною площею 773,6 кв.м., що розташовані за адресою: м.Одеса, пров. Каркашадзе, 4, за Громадською організацією «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка»», посилання на який міститься в пункті 1.2. договору від 13.12.2019 № 16/19, було прийнято Департаментом для укладення іншого договору оренди нежитлового приміщення від 11.02.2019 №16/19, колегія суддів керується наступним.

Положеннями статті 17 закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких дала Верховна Рада, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть уважатися правом власності, а отже, і «майном».

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді цієї справи може бути враховано також рішення ЄСПЛ від 24.06.2003 в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема, щодо необхідності додержання принципу належного врядування при втручанні держави в право особи на мирне володіння своїм майном.

Разом з тим у пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип належного врядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Разом з тим, потреба виправити допущену в минулому помилку не повинна непропорційним чином утручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки держоргану має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Як вже зазначалось, орендоване майно за спірним договором оренди є комунальною власністю. Саме на Департамент комунальної власності Одеської міської ради покладено функції здійснення повноважень орендодавця майна комунальної власності територіальної громади міста Одеси, а також контролю за повнотою та своєчасністю внесення орендної плати за договорами оренди цілісних майнових комплексів, нерухомого майна, будівель, приміщень, споруд комунальної форми власності.

За обставинами цієї справи встановлено, що відповідач набув в оренду об`єкт нерухомого майна. Натомість намагання позивача шляхом подання цього позову виправити допущену в минулому органом місцевого самоврядування помилку при наданні спірного об`єкту нерухомості в оренду, тобто при здійсненні його власних функцій у сфері оренди комунального майна, не може мати наслідком непропорційне втручання в право оренди відповідача, який покладався на легітимність добросовісних дій позивача, та перекладати на відповідача всі негативні наслідки такої помилки, оскільки задоволення позову з формальних підстав порушить справедливий баланс інтересів сторін.

Посилання скаржника на несплату відповідачем орендних платежів, як на підставу визнання договору недійсним, колегією суддів відхиляється, оскільки невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання такого правочину недійсним.

Доводам Департаменту стосовно того, що оспорюваний договір укладений з порушенням статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), колегія суддів оцінку не надає з підстав того, що Департаментом у позовній заяві не наведено жодного мотивування, в чому саме полягає порушення вказаної норми, яка встановлювала правила щодо терміну дії договору (за погодженням сторін, але не меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін), а також правила щодо автоматичної пролонгації договору та щодо переважного права на укладення договору на новий строк.

Статтю 207 виключено із Господарського кодексу України на підставі Закону України № 2275-VIII від 06.02.2018, тобто до моменту укладення 13.12.2019 спірного договору, а тому є необґрунтованими посилання позивача як на підставу визнання договору недійсним на порушення приписів цієї статті.

Отже, Південно-західний апеляційний господарський суд підтримує висновок суду першої інстанції, що позивачем у позовній заяві не доведено наявності жодного із порушень, яке б могло бути підставою для визнання недійсним договору оренди від 13.12.2019 №16/19, укладеного між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Громадською організацією «Центр всебічного, фізичного та психологічного розвитку інвалідів та дітей-інвалідів «А-Б-В-Г-Дейка», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №695.

Висновки суду апеляційної інстанції

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2022 у справі №916/360/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.02.2023.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран