УХВАЛА

14 лютого 2023 року

м. Київ

cправа № 361/17/15-ц

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Бакуліна С.В., Губенко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Коровай Л.В.;

за участю представників учасників справи:

представника позивача - Безштанько С.М. (адвокат),

представника відповідача - Ковальчук А.С. (адвокат),

представника третьої особи - не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Коротун О.М., судді - Сулім В.В., Майданевич А.Г. )

від 13.09.2022

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2

про визнання недійсним рішення загальних зборів та зобов`язання вчинити дії

Короткий зміст позовних вимог, заперечень та рух справи

1. У грудні 2014 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (далі - Товариство), в якій з урахуванням збільшення позовних вимог, просив визнати незаконним звільнення його з посади директора Товариства за сумісництвом; скасувати оформлене протоколом № 3 позачергових загальних зборів учасників Товариства від 28.12.2012 рішення цих зборів учасників (далі - рішення загальних зборів) про звільнення позивача з посади директора товариства з 28.12.2012 з ініціативи власника на підставі пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); скасувати наказ № 2-З від 28.12.2012 про звільнення позивача з посади директора за сумісництвом (далі - наказ); поновити позивача на посаді директора Товариства; стягнути з Товариства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня ухвалення судового рішення.

2. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 касаційні скарги Товариства та ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.04.2017 та рішення Апеляційного суду Київської області від 18.07.2017 скасовано, провадження у справі закрито з підстав не підсудності вказаної справи суду цивільної юрисдикції.

3. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 справу №361/17/15-ц передано до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

4. Господарський суд міста Києва ухвалою від 27.04.2020 прийняв справу до свого провадження та призначив її до розгляду.

5. Суд першої інстанції ухвалою від 09.02.2021 частково задовольнив заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог та прийняв до розгляду такі вимоги позивача: про скасування рішення зборів учасників Товариства та стягнення з Товариства середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 27.12.2013 по 18.10.2017 в розмірі 96 136, 99.

6. Позовні вимоги обґрунтовано таким:

- учасниками Товариства є позивач із часткою 30 % та ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) із часткою 70 % у статутному капіталі;

- відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (довідка від 14.11.2014 № 18074) датою звільнення позивача з роботи є 28.12.2012. З того часу він неодноразово звертався до Товариства з письмовими заявами, в яких просив надати копію наказу, але відповіді не отримав;

- з грудня 2012 року позивача не допускають на робоче місце. Тому він звертався до Броварської міжрайонної прокуратури Київської області з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. 08.01.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесена інформація про кримінальне правопорушення, а кримінальному провадженню присвоєний № 0000015.

- підставою звільнення позивача з посади директора Товариства у наказі вказаний протокол № 3 загальних зборів учасників товариства від 28.12.2012. В оформленому цим протоколом рішенні позачергових загальних зборів учасників Товариства вказано, що позивач звільнений із посади директора Товариства з 28.12.2012 за ініціативою власника на підставі пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України. Однак у цьому пункті немає конкретних підстав звільнення за ініціативою власника, а тому самостійною підставою звільнення за ініціативою власника бути не може. Вичерпний перелік підстав звільнення працівника за ініціативою власника визначений у статтях 40 і 41 КЗпП України. Жодна з них не вказана у протоколі № 3 загальних зборів учасників Товариства від 28.12.2012;

- звільнення позивача з посади директора відбулося з порушенням пунктів 8.4 і 9.1 статуту Товариства, а також статей 59 і 61 Закону України «Про господарські товариства».

7. Товариство, заперечуючи проти позову зазначало, що:

- ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою із пропуском строку, передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП, що є підставою для відмови в позові;

- ОСОБА_3 був належно повідомлений про проведення загальних зборів Товариства, на яких вирішувалося питання про його звільнення, що підтверджується листом від 28.11.2012;

- під час здійснення своїх повноважень ОСОБА_1 порушував обмеження на укладення договорів (щодо перевищення встановлених статутом обмежень) та не з`являвся на загальні збори і не допомагав у ведені діяльності Товариства.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

8. Відповідно до протоколу № 1 загальних зборів учасників Товариства від 18.05.2012 засновниками і учасниками цього товариства є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яким належить відповідно 30% і 70% статутного капіталу. Цими зборами було, зокрема, призначено ОСОБА_1 на посаду директора Товариства.

9. Відповідно до пункту 8.3.1 статуту загальні збори учасників Товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності Товариства, у тому числі із тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

10. Згідно з пунктом 8.3.5 учасник товариства не має права голосу при вирішенні Загальними зборами учасників товариства питань щодо вчинення з ним правочину та щодо спору між ним та товариством.

11. Згідно з копією листа від 28.11.2012 ОСОБА_1 повідомлявся про проведення загальних зборів учасників Товариства 28.12.2012.

12. Відповідно до копії опису вкладення № 435 у цінний лист його було надіслано 28.11.2012, що підтверджується відтиском штемпелю відділення пошти. Така дата відповідає даті здійснення поштового відправлення № 435 про направлення ОСОБА_1 повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників Товариства 28.12.2012 за адресою: АДРЕСА_1 .

13. На позачергових загальних зборах учасників Товариства 28.12.2012, які оформлені протоколом № 3, був присутнім один учасник - ОСОБА_2

14. ОСОБА_1 , звертаючись з позовом стверджував, що він як директор та учасник Товариства не був присутнім на загальних зборах Товариства 28.12.2012, оскільки не був повідомлений про час та дату проведення загальних зборів, на яких вирішено звільнити його з посади директора.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

15. Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 позов задоволено частково, скасовано рішення позачергових загальних зборів, стягнуто з Товариства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 27.12.2013 по 18.10.2017 в розмірі 82 452, 72 грн, стягнуто з Товариства судовий збір в дохід Державного бюджету України у сумі 3 045,00 грн. В решті позову відмовлено.

16. Рішення суду мотивоване таким:

- всупереч статті 61 Закону України "Про господарські товариства" позивача не було повідомлено про час та місце проведення позачергових загальних зборів;

- Товариство не довело факт направлення на адресу позивача повідомлення про проведення загальних зборів;

- надані відповідачем копії опису поштових відправлень та фіскальних чеків мають формальний характер та не дозволяють достеменно встановити безпосередньо сам факт направлення повідомлення про скликання та проведення загальних зборів на адресу учасника - ОСОБА_1 , який заперечує свою обізнаність про скликання загальних зборів Товариства;

- у наявному в матеріалах справи повідомленні про проведення загальних зборів Товариства відсутні обов`язкові реквізити, а саме у правому верхньому куті спірних повідомлень відсутні відомості адресата з зазначенням даних адресата (ПІБ) та його поштових відомостей, щодо якого здійснюється повідомлення відповідного змісту.

17. 13.09.2022 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу Товариства задовольнив, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасував з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову в позові. В іншій частині рішення залишив без змін.

18. Суд апеляційної інстанції виходив з такого:

- підстави для визнання рішень загальних зборів недійсними у зв`язку з відсутністю доказів дотримання відповідачем порядку повідомлення учасника про проведення загальних зборів, відсутні;

- доказів, що містяться в матеріалах справи, достатньо для встановлення факту належного повідомлення сторони про проведення позачергових загальних зборів (лист від 28.11.2012, опис вкладення у цінний лист надіслані на адресу ОСОБА_1 );

- опис вкладення у цінний лист підтверджує його вміст, оскільки працівник поштового зв`язку повинен перевіряти відповідність вкладення опису (пункту 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270); доказів звернення позивача до правоохоронних органів щодо фальсифікації опису вкладення позивачем не надано;

- посилання суду першої інстанції на відсутність обов`язкових реквізитів у листі від 28.11.2012 (дані про адресу) є необґрунтованими, оскільки відображення такої інформації кореспондуються з вимогами щодо оформлення документів встановленими ДСТУ 4163-2003, які є обов`язковими при оформленні організаційно-розпорядчої документації.

Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, виклад позиції інших учасників справи. Підстава відкриття касаційного провадження

19. 14.10.2022 ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити рішення суду першої інстанції в силі. У новій редакції касаційної скарги заявник просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції.

20. Обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 цього Кодексу, скаржник вказує, що:

- суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми частини п`ятої статті 61 Закону України "Про господарські товариства", оскільки обґрунтовуючи своє рішення, послався на Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", який був прийнятий 06.02.2018, а збори, що оскаржуються, відбулися 28.12.2012, тобто до прийняття цього Закону;

- апеляційний господарський суд не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 02.09.2015 у справі № 6-813цс15, від 02.09.2014 у справі № 3-39гс14, від 16.09.2015 у справі № 3-486гс15 (про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом із зазначенням години, місця проведення та порядку денного), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 906/592/17, від 18.06.2020 у справі № 922/1393/19, від 27.05.2020 у справі № 927/813/19, від 22.01.2020 у справі № 915/99/19 (неповідомлення учасника товариства про проведення загальних зборів в установленому статутом порядку також є порушенням його прав, що може бути підставою для визнання рішень загальних зборів господарського товариства недійсними);

- суд апеляційної інстанції порушив норми статей 76 - 79 ГПК України, оскільки необґрунтовано відхилив посилання позивача щодо обов`язковості реквізитів оформлення повідомлення згідно з вимогами ДСТУ 4163-20003;

- судами не досліджувалося питання, хто саме мав право на оформлення та відправлення повідомлення про проведення загальних зборів учасників Товариства.

21. 30.01.2023 Товариство подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому заперечує проти вимог касаційної скарги.

22. Відзив на касаційну скаргу обґрунтовано таким:

- позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення загальних зборів учасників Товариства, що підтверджується самим листом, описом вкладення до цінного листа та фіскальним чеком. Відсутність у самому листі адреси позивача не спростовує факту його надсилання на його адресу;

- правовідносини у цій справі та справі № 923/876/16, на яку посилається скаржник, не є подібними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 вказала, що важливим є своєчасне та належне повідомлення учасника товариства про скликання загальних зборів. Такий висновок обумовлений обставинами не повідомлення учасника товариства про скликання загальних зборів;

- за обставинами справи № 917/171/19 (постанова Верховного Суду від 27.11.2019) жоден учасник товариства не отримував належного повідомлення про дату, місце та час проведення загальних зборів, тому правовідносини у вказаній справі та справі, яка переглядається, не є подібними;

- у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 905/592/17 зроблено висновок, що особа, яка скликає загальні збори учасників, повинна вжити всіх розумних заходів для повідомлення учасників про проведення таких зборів. Такий висновок зроблено з урахуванням того, що повідомлення учасника відбулося шляхом направлення повідомлення за адресою, зазначеною в якості зареєстрованого місця проживання у копії посвідки на тимчасове проживання, однак судами не встановлено домовленості між товариством та учасником за адресою іншою, ніж вказана в статуті. А тому обставини справи № 905/592/17 і справи, яка переглядається, не є подібними;

- позивач не доводить та не вказує, які саме його права та інтереси, як учасника Товариства були порушені і чи є необхідність у їх захисті шляхом скасування рішення загальних зборів;

- посилання скаржника на постанови Верховного Суду України є безпідставними, оскільки пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження може бути не врахування висновку Верховного Суду.

23. ОСОБА_2 не надала відзив на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. За чинним конституційним правопорядком, що його визначено приписами пункту 14 частини першої статті 92, пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, на рівні закону забезпечується право на апеляційний перегляд кожної справи, а право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується лише в тих випадках, що їх визначив законодавець.

25. У постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя (пункти 5.10, 5.16, 5.21).

26. У статті 287 ГПК України, якою регламентоване право касаційного оскарження, визначено перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню у господарському процесі, а також визначені підстави та випадки, коли касаційне оскарження допускається.

27. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовуються правила статті 300 ГПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша). Водночас суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта).

28. Касаційне провадження у справі відкрито відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

29. Наведене узгоджується із частиною четвертою статті 236 ГПК України, яка визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

30. Отже, відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) відсутня постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку; (3) висновок Верховного Суду стосується правовідносин, які є подібними.

31. При цьому підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

32. Задля юридичної визначеності в застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (пункт 39) конкретизувала свої висновки щодо подібності правовідносин, зазначивши таке. На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

33. У справі, що розглядається, ключовим питанням є дотримання порядку повідомлення учасника Товариства про призначені загальні збори, передбаченого статтею 61 Закону України "Про господарські товариства" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та статутом Товариства.

34. Відповідно до частини п`ятої цієї статті про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів.

35. Тобто указана норма містила вимоги щодо (1) строку, за який учасник має бути повідомлений про призначені збори (за 30 днів до скликання); (2) у повідомленні має бути зазначено: час, місце проведення зборів і порядок денний. Додаткові вимоги до способу повідомлення учасника товариства можуть бути передбачені у статуті товариства.

36. Суди попередніх інстанцій встановили, що у статуті Товариства відсутні додаткові вимоги до повідомлення учасників про проведення загальних зборів.

37. У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що повідомлення щодо скликання загальних зборів учасників Товариства направлено позивачу за 30 днів до проведення зборів, що підтверджується самим повідомленням від 28.11.2012 та описом вкладення у цінний лист.

38. Проаналізувавши правові висновки, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції вважає, що ці висновки стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, і відмінність правозастосування у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми частини першої статі 61 Закону України "Про господарські товариства", а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, щодо повідомлення учасника товариства про проведення загальних зборів.

39. Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі № 3-486гс15 дійшов висновку про порушення статті 61 Закону України "Про господарські товариства", оскільки судами було встановлено, що позивачеві взагалі не було надіслано повідомлення про проведення загальних зборів.

40. Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі № 906/592/17 вказав, що направлення учаснику повідомлення на адресу зареєстрованого місця проживання позивача у копії посвідки на тимчасове проживання на території України не є належним повідомленням про проведення загальних зборів, оскільки така домовленість не була погоджена між товариством і учасником.

41. Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 у справі № 915/99/19 дійшов висновку про порушення порядку скликання загальних зборів, оскільки відсутні докази повідомлення позивача про проведення загальних зборів.

42. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.10.2019 у справі №923/876/16 досліджувала питання необхідності встановлення обставин повідомлення учасника товариства про проведення загальних зборів у разі, якщо на таких зборах був присутній його учасник. Така обставина сама собою не обов`язково свідчить про те, що учасник був належним чином повідомлений про збори і мав змогу підготуватися до розгляду питань порядку денного.

43. Посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, Верховного Суду України у постанові від 16.09.2015 у справі № 3-486гс15 та Верховного Суду у постановах від 10.05.2018 у справі № 906/592/17 від 22.01.2020 у справі № 915/99/19 щодо застосування частини п`ятої статті 61 Закону України "Про господарські товариства" визнаються необґрунтованими, оскільки такі висновки зроблено за інших фактичних обставин справи, які не подібні до обставин цієї справи. Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки письмових доказів (визнання їх неналежними) і встановлених обставин справи, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

44. У постановах Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 922/1393/19 та від 27.05.2020 у справі № 927/813/19 питання належного повідомлення учасника товариства не досліджувалося, оскільки позивачі не оспорювали рішення загальних зборів товариства з підстав порушення порядку скликання загальних зборів.

45. У постанові від 02.09.2015 у справі № 6-813цс15, на яку посилається скаржник, Верховний Суд України не вирішував питання належного повідомлення учасника товариства про скликання загальних зборів, а зробив висновок щодо застосування пункту 3.11. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), щодо належного повідомлення учасників про проведення прилюдних торгів. Тому правовідносини у справі №6-813цс15 та у справі, яка переглядається, є очевидно не подібними.

46. Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі № 3-486гс15, на яку посилається скаржник, дійшов висновку про належне повідомлення учасника товариства, оскільки ні статутом, ні нормами чинного законодавства не передбачено направлення повідомлень про проведення загальних зборів (чергових/позачергових) учасникам товариства рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

47. Обставини справи № 3-486гс15 є подібними до обставин справи, що переглядається, оскільки ані статутом, ані частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про господарські товариства" не було передбачено додаткових вимог до повідомлення про проведення загальних зборів Товариства, а висновок Північного апеляційного господарського суду у цій справі відповідає указаному висновку Верховного Суду України.

48. Доводи скаржника щодо посилання суду апеляційної інстанції на статтю 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" відхиляються судом, оскільки Товариство не визначило підставу касаційного оскарження постанови, передбачену частиною другою статті 287 ГПК України.

49. Доводи скаржника, що суд апеляційної інстанції порушив норми статей 76 - 79 ГПК України, оскільки безпідставно відхилив аргументи позивача щодо обов`язковості реквізитів оформлення повідомлення згідно з вимогами ДСТУ 4163-20003, також відхиляються судом. Норма частини п`ятої статті 61 Закону України "Про господарські товариства", яка регламентує порядок скликання загальних зборів, не містить вимог до реквізитів адресата, зокрема, щодо відображення поштових відомостей у тексті самого повідомлення. Обов`язковим було зазначення часу і місця проведення зборів та порядку денного. А тому посилання суду першої інстанції на необхідність врахування вказаного державного стандарту правильно відхилені судом апеляційної інстанції.

50. Посилання скаржника, що судами не досліджувалося питання, хто саме мав право на оформлення та відправлення повідомлення про проведення загальних зборів учасників Товариства відхиляються судом касаційної інстанції з огляду на частину третю статті 300 ГПК України, оскільки ОСОБА_1 не визначав такі обставини підставою позову.

51. Отже, касаційне провадження, яке відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 у справі №361/17/15-ц закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді С. Бакуліна

Н. Губенко