ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" лютого 2023 р. м. Вінниця Cправа № 902/1258/22

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Московчук Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ РЕСУРС", вул. Єршова, 1, м. Луцьк, Волинська область, 43023, код - 43258487

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр", вул. Соборна, 85, м. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, 23310, код - 35558713

про стягнення 1 051 550,75 грн

за участю представників:

позивача: Стецик Назар Васильович

відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

05.12.2022 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (вих. № 987 від 29.11.2022 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ РЕСУРС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" про стягнення 1 051 550,75 грн заборгованості, з яких 365 500,40 грн основного боргу, 111 685,73 грн пені, 393 000,40 грн штрафу, 101 124,60 грн 36 % річних та 80 239,62 грн інфляційних втрат за Генеральним договором поставки нафтопродуктів № /01/2022 від 21.01.2022 року.

Ухвалою суду від 12.12.2022 року відкрито провадження у справі № 902/1258/22 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 18.01.2023 року.

03.01.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява (вих. № 994 від 20.12.2022 року) (вх.канц. № 01-34/53/23) про участь в судовому засіданні в режимі відоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

05.01.2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (№ 4 від 04.01.2023 року).

Ухвалою суду від 16.01.2023 року задоволено заяву представника позивача (вих. № 994 від 20.12.2022 року) та забезпечено участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ РЕСУРС" адвоката Стецика Назара Васильовича у судовому засіданні по справі № 902/1258/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконферекнцзв`язку EasyCon.

17.01.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог (вих. № 17 від 16.01.2023 року), в якому останній зазначає про часткове погашення основного боргу в сумі 50 000,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 001 550,75 грн заборгованості, з яких 315 500,40 грн основного боргу, 111 685,73 грн пені, 393 000,40 грн 25% штрафу, 101 124,60 грн 36% річних, 80 239,62 грн інфляційних втрат за договором № /01/2022 від 21.12.2022 року.

18.01.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог (вих. № 21 від 18.01.2023 року), в якій останній зазначає про перерахунок заявленого до стягнення 25% штрафу, в зв`язку з чим просить стягнути з відповідача 712 425,45 грн заборгованості, з яких з яких 315 500,40 грн основного боргу, 111 685,73 грн пені, 103 875,10 грн 25% штрафу, 101 124,60 грн 36% річних, 80 239,62 грн інфляційних втрат.

У судовому засіданні 18.01.2023 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 902/1258/22 до судового розгляду по суті на 09.02.2023 року.

Ухвалою суду від 23.01.2023 року повідомлено учасників справи про дату судового засідання.

Також, ухвалою суду від 23.01.2023 року, на основі поданих позивачем заяв, закрито провадження у справі № 902/1258/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ РЕСУРС" в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" 50 000,00 грн основного боргу та 289 125,30 грн штрафу за Генеральним договором поставки нафтопродуктів № /01/2022 від 21.01.2022 року.

У судовому засіданні 09.02.2023 року прийняв участь представник позивача. Представник відповідача правом участі в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Як вбачається з відомостей з веб-ресурсу АТ "Укрпошта" станом на 30.01.2023 року адресована відповідачу ухвала від 23.01.2023 року значиться "відправлення не вручено під час доставки: адвокат відсутній за вказаною адресою".

Однак, судом враховано, що попередні ухвали суду отримано відповідачем (т. 1 а.с. 61), також відповідачем надано відзив, що підтверджує його обізнаність з приводу перебігу судового розгляду.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&ес рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Стислий виклад процесуальних позицій сторін.

Позивач, в якості підстави заявлених позовних вимог, посилається на укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОГ РЕСУРС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" Генерального договору поставки нафтопродуктів № /01/2022 від 21.01.2022 року.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Генеральним договором поставки нафтопродуктів № /01/2022 від 21.01.2022 року в частині оплати поставленого товару, утворилась заборгованість в розмірі 1 051 550,75 грн.

Враховуючи викладене, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр", з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог, 712 425,45 грн заборгованості, з яких з яких 315 500,40 грн основного боргу, 111 685,73 грн пені, 103 875,10 грн 25% штрафу, 101 124,60 грн 36% річних, 80 239,62 грн інфляційних втрат за Генеральним договором поставки нафтопродуктів № /01/2022 від 21.01.2022 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач позов визнає частково та просить суд зменшити розмір штрафних санкцій у відповідності до вимог ст. 233 Господарського кодексу України.

Відповідач не заперечує факту поставки товару та необхідність його оплати, при цьому останній зазначає, що не погоджується зі сплатою пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен прострочення виконання зобов`язань та сплати штрафу у розмірі 25% від суми заборгованості.

Також відповідач зазначає, що несвоєчасність оплати отриманого товару була пов`язана із вторгненням в Україну військ російської федерації, що потягнуло за собою повну майже повну зупинку роботи товариства та є ознакою наявності форс-мажорних обставин, відповідно до розділу 8 Договору.

У відповіді на відзив позивач підтримує заявлені позовні вимоги та вважає, що наведені відповідачем доводи в частині того, що вторгнення в Україну військ російської федерації кардинально вплинула на неможливість виконати свої грошові зобов`язання є необґрунтованими, оскільки сама сума зобов`язання на той час була незначна без нарахованих штрафних санкцій. Позивач вважає посилання відповідача на те, що введення воєнного стану на території України не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення умов договору.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 21.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОГ РЕСУРС" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" (Покупець) укладено Генеральний договір поставки нафтопродуктів № /01/2022 (а.с. 9-12, т. 1).

Відповідно п. 1.1 Договору Продавець зобов`язується поставити та передані у власність Покупця нафтопродукти в кількості та асортименті, що передбачені в Додатках до даного договору, в подальшому товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар від Продавця та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору.

Одиниця виміру кількості товару та кількість поставки кожної партії товару, визначається сторонами в Додатках, що є невідємними частинами даного Договору.

Поставка партії Товару в межах граничних показників (мінімальний і максимальний об`єм поставки, зазначений у відповідному Додатку до даного договору) є поставкою товару належної кількості.

Загальна кількість товару за даним договором становить суму кількості поставленого протягом терміну дії даного договору товару, згідно Додатків (п. 1.2 Договору).

Якість товару повинна відповідати технологічним регламентам заводу-виробника, технічним умовам та ДСТУ. В разі вимоги обов`язкової сертифікації в Україні товару, при поставці повинен додаватися сертифікат відповідності, або його копія завірена в установленому порядку, чи свідоцтво про визнання іноземного сертифікату, виданого у встановленому порядку, або його копія (п. 1.3 Договору).

Товар постачається Покупцю по-частково (товарними партіями) автомобільним транспортом на умовах - СРТ (Інкотермс - 2020) - завантажено в автомобільний транспорт Покупця з резервуарів нафтобаз. Адреси резервуарів нафтобаз вказуються сторонами в Додатках до даного договору.

Товар за даним договором може постачатись на умовах СРТ (Інкотермс - 2020) - перевезення оплачене за реквізитами вказаними Покупцем, про що зазначається Сторонами в Додатках до даного договору.

Датою поставки вважається дата видаткової накладної на Товар (п. 2.1 Договору).

Об`єми та строки поставок кожної окремої партії товару узгоджується сторонами додатково в додатках до даного договору.

Кількість та об`єм фактично поставленого (переданого) товару підтверджується видатковою накладною на товар, що підписується уповноваженими представниками Сторін, і може відрізнятися від обумовленого в Додатках до даного договору кількості та об`єму в межах +/- 10%.

Розмір мінімальної товарної партії - 1 паливовоз (автоцистерна) або 1 секція паливовозу (автоцистерни) (п. 2.2 Договору).

Продавець звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язань по поставці товару у випадку порушення Покупцем умов проведення розрахунків (Розділ 4 даного Договору) (п. 2.3 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору ціна за одиницю виміру кількості товару погоджується сторонами в Додатках до даного договору. Ціна товару включає податки та обов`язкові платежі, передбачені чинним законодавством України.

У випадку збільшення курсу купівлі долара США по відношенню до гривні на міжбанківській валютній біржі станом на дату оплати Покупцем вартості Товару, порівняно з курсом купівлі долара США по відношенню до гривні на міжбанківській валютній біржі станом на дату підписання Сторонами відповідного Додатку до даного Договору, ціна Товару підлягає коригуванню (зміні) відповідно до порядку та умов викладених в цьому пункті Договору (п. 3.2 Договору).

У випадку зміни ціни Товару на умовах, передбачених її. 3.2 даного Договору після поставки Товару та підписання Сторонами видаткової накладної на Товар сторони підписують Акт коригування цін нафтопродуктів до відповідної видаткової накладної на Товар, зразок якого наведений в Додатку №1 до даного Договору.

Обов`язок по складанню Акту коригування цін нафтопродуктів покладається на Продавця.

У термін не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту одержання Покупцем Акту коригування цін нафтопродуктів, Покупець зобов`язаний підписати Акті коригування цін нафтопродуктів і передати один оригінальний екземпляр Продавцю або надіслати через електронні засоби зв`язку.

Якщо протягом терміну, зазначеного в даному пункті, Покупець не направив Продавцю підписаний Акт коригування цін нафтопродуктів, документ вважається погодженим Сторонами і прийнятим Покупцем, що не звільняє Покупця від обов`язку передати підписаний зі своєї сторони Акт коригування цін нафтопродуктів (п. 3.3 Договору).

Загальна сума договору становить суму вартості товару, фактично поставленого протягом терміну дії даного договору (п. 3.4 Договору).

Розрахунки між сторонами здійснюються в Українській національній валюті - гривнях. Вид розрахунків - безготівковий. Форма розрахунків - платіжним дорученням (п. 4.1 Договору).

Розрахунки за товар здійснюються Покупцем протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару, якщо інший строк (термін) оплати не визначено у Додатках, що є невід`ємними частинами даного Договору (п. 4.2 Договору).

Зобов`язання Покупця по оплаті товару вважаються виконаними з моменту надходження грошових коштів за кожну окрему партію товару на розрахунковий рахунок Продавця (п. 4.3 Договору).

Відповідно п. 5.1 Договору приймання товару за кількістю та якістю здійснюється Покупцем:

- при поставці Товару на умовах СРТ - в місці завантаження Товару у наданий Покупцем транспорт;

- при поставці Товару на умовах СРТ - в місці вивантаження Товару, вказаному у відповідному Додатку.

За несвоєчасне виконання своїх зобов`язань щодо оплати товару (партії товару) на умовах даного договору Покупець сплачує Продавцю штрафні санкції згідно ст. 230. 231 Господарського кодексу України, а саме:

- пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язань;

- у випадку якщо термін прострочення Покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, Покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 25% від суми заборгованості (п. 6.2 Договору).

За прострочення виконання грошового зобов`язання згідно умов даного договору. Покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36% процентів річних від простроченої суми за кожен день прострочення, за весь час прострочення, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України (п. 6.3 Договору).

Даний договір набуває сили з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2022 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Продавець вправі розірвати даний договір в односторонньому порядку, повідомивши про це Покупця за 10 календарних днів до бажаної дати розірвання Договору (п. 9.17 Договору).

Також, до укладеного договору між сторонами підписано ряд додатків, за замістом яких сторонами погоджено істотні умови поставки товару, а саме:

- Додаток 1 від 02.02.2022 року за яким визначено поставку Дизельного Палива-Євро5, в кількості 4214 л на суму 129 369,80 грн разом з ПДВ. Продавець зобов`язується поставити товар в термін до 29.01.2022 року (а.с.13, т. 1).

- Додаток 2 від 10.02.2022 року за яким визначено поставку Бензин А92-Євро5, в кількості 8428 л на суму 260 003,80 грн разом з ПДВ. Продавець зобов`язується поставити товар в термін до 11.02.2022 року (а.с.16, т. 1).

- Додаток 3 від 22.02.2022 року за яким визначено поставку Бензин А95-Євро5, в кількості 4214 л на суму 141 590,40 грн разом з ПДВ. Продавець зобов`язується поставити товар в термін до 22.02.2022 року (а.с. 21, т. 1).

- Додаток 4 від 22.02.2022 року за яким визначено поставку Бензин А92-Євро5, в кількості 4214 л на суму 137 797,80 грн разом з ПДВ. Продавець зобов`язується поставити товар в термін до 13.02.2022 року (а.с. 24, т. 1).

- Додаток 5 від 23.02.2022 року за яким визначено поставку Дизельного Палива-Євро5, в кількості 4214 л на суму 166 112,20 грн разом з ПДВ. Продавець зобов`язується поставити товар в термін до 23.02.2022 року (а.с.28, т. 1).

В межах Генерального Договору № /01/2022 від 21.01.2022 року ТОВ "ВОГ РЕСУРС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" на підставі Додатків поставлено товар на загальну суму 804 874,00 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними та товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродукті (т. 1 а.с. 13-29).

Відповідачем проведено частково розрахунок за поставлений товар на суму 439 373,36 грн, що підтверджено наданими позивачем копіями платіжних доручень (т. 1 а.с. 31-36).

Заборгованість відповідача перед позивачем становить 315 500,40 грн (з урахуванням часткового погашення суми основного боргу на стадії судового провадження), що також підтверджено відповідачем шляхом підписання акту звірки розрахунків (т. 1 а.с. 30).

З огляду на встановлені обставини суд дійшов наступних висновків.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно положень ч. 1 ст. 692 цього ж кодексу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Матеріали справи підтверджують неналежне виконання позивачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару, у встановлений договором строк, що також визнано відповідачем.

Відповідачем здійснено часткове погашення 50 000,00 грн основного боргу за Генеральним договором поставки нафтопродуктів № /01/2022 від 21.01.2022 року.

Ухвалою суду від 23.01.2023 року закрито провадження у справі № 902/1258/22 в частині позовних вимог про стягнення 50 000,00 грн основного боргу та 289 125,30 грн штрафу за Генеральним договором поставки нафтопродуктів № /01/2022 від 21.01.2022 року.

Тому, суд доходить висновку, що вимога про стягнення 315 500,40 грн основного боргу за Генеральним договором поставки нафтопродуктів № /01/2022 від 21.01.2022 року є правомірною та обґрунтованою.

Також, позивачем заявлено до стягнення 111 685,73 грн пені, 103 875,10 грн 25% штрафу, 101 124,60 грн 36% річних, 80 239,62 грн інфляційних втрат (з урахуванням клопотання про зменшення розміру позовних вимог (вих. № 21 від 18.01.2023 року).

Слід зазначити, що у відповідності до п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч. 4 ст. 231 ГК України, розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За несвоєчасне виконання своїх зобов`язань щодо оплати товару (партії товару) на умовах даного договору Покупець сплачує Продавцю штрафні санкції згідно ст. 230. 231 Господарського кодексу України, а саме:

- пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язань;

- у випадку якщо термін прострочення Покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, Покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 25% від суми заборгованості (п. 6.2 Договору).

Таким чином, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача пені та штрафу є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного договору.

Здійснивши розрахунок за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора суми штрафу помилок не виявлено.

Враховуючи викладене, 103 875,10 грн 25% штрафу підлягають судом задоволенню у повному обсязі.

При оцінці розміру штрафу судом враховано, що він становить одноразове стягнення та відповідач самостійно погодився на відповідний розмір штрафної санкції.

Крім того, судом розглянуто вимогу щодо стягнення 80 239,62 грн інфляційних втрат згідно встановленого індексу інфляції за час прострочення, за результатами зроблено наступні висновки.

Згідно п. 3.1 Договору ціна за одиницю виміру кількості товару погоджується сторонами в Додатках до даного договору. Ціна товару включає податки та обов`язкові платежі, передбачені чинним законодавством України.

У випадку збільшення курсу купівлі долара США по відношенню до гривні на міжбанківській валютній біржі станом на дату оплати Покупцем вартості Товару, порівняно з курсом купівлі долара США по відношенню до гривні на міжбанківській валютній біржі станом на дату підписання Сторонами відповідного Додатку до даного Договору, ціна Товару підлягає коригуванню (зміні) відповідно до порядку та умов викладених в цьому пункті Договору.

Сторони визначили, що для здійснення розрахунків до договору сторони застосовують курс купівлі долара США на міжбанківському валютному ринку України. (п. 3.2 Договору).

Крім того, при оформлені кожної поставки товару сторонами додатково узгоджено коригування вартості товару у Додатках до Генерального договору поставки нафтопродуктів №/01/2022 від 21.01.2022 року.

Як встановлено нормами Закону № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (Рішення ВСУ від 28.03.2012 р. у справі 6-36736/10).

Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.

Офіційний індекс інфляції це знецінення - зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому долар США у борговому зобов`язанні індексації не підлягає (Постанова ВСУ від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17, у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 року по справі № 638/10417/15-ц.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17.

Аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.10.2018 року по справі № 905/192/18 (ЄДРСРУ № 77149725), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.07.2018 року по справі № 761/1617/15-ц.

Отже, захист майнових інтересів позивача в аспекті ймовірного знецінення грошових коштів забезпечено можливістю стягнення курсової різниці відносно вартості поставленого товару.

Тобто ціна на товар у гривнях є еквівалентом ціни у доларах.

Таким чином, враховуючи зміст договірних відносин та правові позиції Верховного Суду інфляційні втрати у даному випадку стягненню не підлягають.

В зв`язку з чим, у задоволенні позову в частині стягнення 80 239,62 грн інфляційних втрат слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 101 124,60 грн 36% річних.

Приписи ст. 625 Цивільного кодексу України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно п. 6.3 Договору за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно умов даного договору. Покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36% процентів річних від простроченої суми за кожен день прострочення, за весь час прострочення, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача 36 % річних є правомірною та обґрунтованою, оскільки відповідає вимогам чинного законодавства України.

Суд критично оцінює доводи відповідача з приводу наявності форс мажорних обставин.

Суд вважає загальновідомим та нормативно врегульованим питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності.

Скрутне фінансове становище, на яке посилається відповідач (боржник), не є надзвичайними і не прогнозованими обставинами, а складний фінансовий стан в умовах ринкової економіки є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності та в умовах фінансової кризи в країні носить загальний характер. При цьому, суд зауважує, що економічні процеси у державі негативно впливають на фінансову діяльність не лише боржника, але й кредитора, тобто, сторони перебувають у рівних умовах.

Тому, відповідачем в силу вимог ст. ст. 73, 74, 76, 77, 78, 79 ГПК України не спростовано правомірності позовних вимог.

При вирішенні питання щодо остаточних сум стягнення пені та 36% річних, з урахуванням позиції відповідача, суд враховує наступне.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Водночас, суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у Рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 р.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК України йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст. 233 ГК України, 551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.

Так, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Подібних висновків щодо розміру штрафних санкцій дійшла Велика Палата Верховного Суду 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц; у справі №902/417/18 від 18.03.2020 року.

Дослідивши матеріали даної справи, судом враховано:

- термін прострочення виконання основного зобов`язання, який у межах предмету позову становить близько 6 місяців;

- ступінь виконання основного зобов`язання відповідачем (804 874,00 грн) у розмірі близько 60%;

- захищеність майнових інтересів позивача внаслідок нарахування одночасно 36% річних, пені та штрафу;

- можливість нарахування пені та відсотків річних до фактичного погашення основної суми боргу;

- захищеність інтересів позивача від знецінення коштів шляхом нарахування курсової різниці, що може стати предметом окремого позову.

Таким чином, суд вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковими обставинами, які є підставою для застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України та зменшення як пені, так і 36% відсотків річних з урахуванням зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду.

Заявлені до стягнення штрафні санкції та інші заходи цивільно правової відповідальності у сукупності подвоюють суму основного боргу, що створює значний майновий дисбаланс у правовідносинах сторін.

Тому, суд доходить висновку, з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, про наявність достатніх правових підстав для зменшення пені та 36 % річних на 50%.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 55 842,87 грн пені та 50 562,30 грн 36% річних, що за переконанням суду у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених втрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.

Отже, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення 55 842,86 пені та 50 562,30 грн 36% річних.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України, суд вважає за необхідне призначити окреме судове засідання з приводу розподілу судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327, ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" (вул. Соборна, 85, м. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, 23310, код - 35558713) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ РЕСУРС" (вул. Єршова, 1, м. Луцьк, Волинська область, 43023, код - 43258487) 315 500,40 грн - основного боргу за Генеральним договором поставки нафтопродуктів № /01/2022 від 21.01.2022 року, 55 842,87 грн - пені, 103 875,10 грн - 25% штрафу, 50 562,30 грн - 36% річних.

3. Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОГ РЕСУРС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" в частині вимог про стягнення 80 239,62 грн інфляційних втрат, 55 842,86 грн - пені та 50 562,30 грн - 36% річних.

4. Призначити судове засідання з приводу розподілу судових витрат на 27.02.2023 року о 10:00 год.

5. Встановити сторонам строк подачі доказів щодо розміру понесених судових витрат, заперечень щодо понесених стороною витрат, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами до 22.02.2023 року включно.

6. Видати наказ після набранням судовим рішенням законної сили.

7. Копію судового рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та засобами електронного зв`язку за адресами: позивачу - ІНФОРМАЦІЯ_2, представнику позивача адвокату Стецику Н.В. - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Повний текст судового рішення складено 17 лютого 2023 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Єршова, 1, м. Луцьк, Волинська область, 43023)

3 - відповідачу (вул. Соборна, 85, м. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, 23310)