ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2023м. ХарківСправа № 922/1323/21 (922/791/22)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Зубко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерне товариство "Укргазвидобування"
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Техностар"
про стягнення коштів
за участю :

пред.позивача адвокат Грищенко А. дор. № 2-1264 від 09.12.2022, пред. відповідача адвокат Бабаич Ю.В. , ордер №1098825 від 19.09.2022

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СПРАВИ.

До господарського суду з позовною заявою, яка розглядається судом в межах справи про банкрутство №922/1323/21, звернулось Акціонерне товариство " Укргазвидобування" до відповідача ТОВ "Техностар" про стягнення штрафних санкцій (пені у розмірі 2 251 551,52 грн. та штрафу у розмірі 942800,16 грн.),всього на суму 3 194 351,68 грн. за порушення строків поставки продукції за договором підряду № 1443 від 12.04.2017 на виконання спеціальних робіт «під ключ» за № 1-2017/ШГВ944/4-р-17 від 30.10.2017 року. за період з 29.12.2017 по 28.04.2018

Ухвалою від 29.04.2022 було прийнято матеріали позовної заяви до розгляду та відкрито загальне позовне провадження з розгляду заяви за вх. №791/22 по справі № 922/1323/21.

Ухвалою суду від 05.10.2022 було призначено справу до розгляду в підготовчого засідання суду на 10.11.2022. В судовому засіданні 10.11.2022 постановлено протокольну ухвалу суду про відкладення розгляду справи в підготовчому засіданні на 29.11.2022. 29.11.2022 вх. № 15035 позивачем надано детальний розрахунок пені та штрафу.

В судовому засіданні 29.11.2022 постановлено протокольну ухвалу суду про відкладення розгляду справи в підготовчому засіданні на 13.12.2022.

В судовому засіданні 13.12.2022 постановлено ухвалу суду про продовження на 30 днів підготовче провадження та відкладення розгляду справи в підготовчому засіданні на 12.01.2023.

13.12.2022 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому він вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивачем по перше: технічне завдання на розроблення проекту було затверджено лише 24.06.2018 отже, до цієї дати не могла бути розроблена та затверджена проектно кошторисна документація, по-друге: перелічена в графіку поставки обладнання не відповідає номенклатурним перелікам у Технічних вимогах (додаток № 2 до Договору підряду ) та Технічному завданню на розроблення проекту (додаток № 1 до договору підряду, а отже не відповідає проектно-кошторисній документації, що свідчить про навмисну поведінку позивача, що створила умови для подальшого зміну умов договору. Крім того, відповідачем було надано заяву про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені у розмірі 2 251 551,52 грн. та штрафу у розмірі 942 800,16 грн. ( ч.4 ст.267 ЦК України), в зв`язку з чим відповідач просить суд відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог позивача.

29.12.2022 вх.17375 позивач надав суду відповідь на відзив відповідача, за якою вважає, що відповідач порушив умови договору підряду, строк позовної давності позивачем не було пропущений, є всі правові підстави для задоволення вимог позивача у повному обсязі.

В судовому засіданні 12.01.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09.02.2023.

Присутній в судовому засіданні 09.02.2023 представник позивача позов підтримує та просить суд задовольнити вимоги у повному обсязі, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СУДУ

Розглянувши матеріали позовної заяви, подані сторонами документи, вислухавши пояснення представників сторін суд зазначає:

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 30.10.2017р. між Публічним акціонерним товариством «Укгазвидобування» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техностар» (Підрядник) було укладено договором підряду № 1443 від 12.04.2017 на виконання спеціальних робіт «під ключ» за № 1-2017/ШГВ944/4-р-17 (далі - договір підряду ), відповідно до п.1.1 якого Підрядник зобов`язується своїми силами і засобами побудувати та укомплектувати необхідним устаткуванням за завданням Замовника відповідно до проектно кошторисної документації та умов договору роботи : реконструкція ПС-35/6 кВ «Буровая - 800» Балаклійський район Харківської області та здати у встановлений строк об`єкт, а Замовник прийняти і оплатити закінчений будівництвом та обладнаний об`єкт.

Адреса місця виконання робіт: Балаклійський район Харківської області, с. Шебелінка, ПС-35/6 «Буровая» ) (п.1.3, 2.5. договору).

Обсяг (кількісні характеристики), перелік та зміст виконуваних за цим договором робіт, визначені у завданні на проектування (додаток № 1 до договору )та технічних умовах замовника (додаток № 2 до договору), (п.1.4-1.6 договору).

Одним з видом робіт відповідно до умов договору (п.1.2.) є будівельні роботи з укомплектуванням необхідним устаткуванням та матеріалами.

Згідно з п. 2.4. договору визначено, що строки поставки устаткування передбачені у графіку поставки устаткування (додаток № 4), що є невід`ємною частиною цього договору

Відповідно до п.6.1 договору, ціна цього договору з ПДВ складає 13 990 000,00 грн., з якою вартість устаткування складає 13 458 573,78 грн. ( додаток №6 до договору підряду).

П. 3.6. договору визначено, що устаткування згідно з переліком та цінами, визначеними в специфікації устаткування (додаток №5) поставляються підрядником комплексно на об`єкт в строки згідно з графіком поставки. Передача устаткування в монтаж від Замовника Підряднику здійснюється на підставі акту приймання передачі.

Згідно до п.4.2.19 договору підряду визначено, що Підрядник зобов`язаний здійснити поставку устаткування відповідно до специфікації та у строк, передбачений графіком поставки до Договору у повному обсязі.

Відповідно до п.5.4. договору підряду приймання устаткування здійснюється за видатковими накладними або актами прийому передачі. Розрахунки за поставку устаткування проводяться протягом 30 календарних днів з дня отримання на підставі підписаного акту прийому передачі устаткування або видатковими накладними ( п.6.6. договору).

Суд зазначає, що відповідач зобов`язався поставити позивачу устаткування за ціною та у строки, що були визначені у додатках за № 4,5 до договору підряду.

Зокрема: блок роз`єднувача лінійного 35кВт; строк поставки 60 днів, вартість 50129,00 , блок вакуумного вимикача з приводом; строк поставки 100 днів, вартість 558 000,00, блок обмежувачів перенапруги 35кВт; строк поставки 80 днів, вартість 32149,00, блок трансформатора напруги 35кВт; строк поставки 100 днів, вартість 150 340,00, блок трансформаторів струму 35кВт; строк поставки 100 днів, вартість 148120,00, силовий масляний трансформатор 4000кВА 35/6кВ; строк поставки 180 днів, вартість 1 740 000,00; ЗРП - 6кВ у модульному будинку; строк поставки 90 днів, вартість 10 578 043,78, шафа власних потреб ШВП; строк поставки 90 днів, вартість 25120,00; шафа захисту трансформаторів 35кВт; строк поставки 100 днів, вартість 72560,00; шафа центральної сигналізації; строк поставки 100 днів, вартість 42130,00, шафа оперативного блокування; строк поставки 100 днів, вартість 27000,00,шафа обліку 35кВ; строк поставки 100 днів, вартість 45000,00.

Проте порушуючи умови договору підряду відповідач не здійснив поставку устаткування в обсязі та у строки, визначені специфікацією вартості устаткування (додаток № 5 до договору) та графіком поставки устаткування для будівництва (додаток до договору №4). Відповідачем лише було здійснено часткову поставку устаткування ЗРП-6кВ у модульному будинку ) на суму 10 578 043,78 згідно видаткової накладної № 26 від 16.08.2019. Залишок устаткування вказаний вище не був поставлений відповідачем позивачу.

Зважаючи на порушення умов договору щодо поставки товару позивачем була направлена претензія (вих. №ШГВ 1724-003.1.1-0 від 16.04.2021р.) про сплату штрафних санкцій (штраф, пеня) за невиконання умов договору підряду за № 1-2017/ШГВ944/4-р-17. Проте, відповіді на означену претензію позивача відповідач не надав.

За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України правомірність і обґрунтованість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача зачищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) застосованого способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

Сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати пені у розмірі 2 251 551,52 грн. та штрафу у розмірі 942800,16 грн., всього на суму 3 194 35,68 грн. за порушення строків поставки продукції за договором підряду № 1-2017/ШГВ944/4-р-17 від 30.10.2017, нарахованої йому на підставі п.8.2 цього договору.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору підряду № 1-2017/ШГВ944/4-р-17 від 30.10.2017, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з підряду та поставки.

Зважаючи на встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та неспростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Як встановлено ч.1 ст.318 Господарського кодексу України та ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України, за договором підряду замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконану роботу, тоді як до обов`язків підрядника віднесено виконання робіт на свій ризик за завданням замовника.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Суд зазначає, що вищевказаний договору підряду в частини виконання сторонами п.3.6, п.4.2.19, п.6.1п. 6.6 має ознаки договору поставки.

Так, згідно до приписів ч.1 ст.265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.266 ГК України передбачено, що загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.2 ст.267 ГК України передбачено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством

За умовами договору підряду за № 1-2017/ШГВ944/4-р-17 від 30.10.2017 відповідач зобов`язався поставити позивачу устаткування за цінами ( за переліком визначеним у додатку № 5 до договору ) та у строки, які були визначені сторонами у додатку № 4 до договору підряду. Проте, в порушення умов договору підряду відповідач не здійснив своєчасну поставку вищевказаного устаткування в обумовлені договором строки.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст. ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином, або з інших підстав, встановлених договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушника господарських санкцій на підставах та в порядку, передбачених ГК та договором ( ч.2ст.193,ч.1.ст.216 та ч.1 ст. 218 ГК України).

Умовами договору підряду (п.8.2), на що сторони погодились, визначено, що за порушення строків поставки устаткування з вини підрядника, останній сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% відсотка від суми простроченої поставки, за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національної банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. У випадку коли така прострочка тривала більше 30-ти робочих дній Підрядник сплачує Замовнику додатково штраф у розмірі 7% від вартості не поставленого устаткування.

За порушення умов поставки устаткування за вказаним договором підряду за кожну непоставлену одиницю продукції позивачем відповідачу була нарахована пеня у розмірі 2 251 551,52 грн. за кожний день прострочення ,але не більше 6 місяців та штраф у розмірі 942 800,16 грн., за прострочення більше тридцяти днів у розмірі 7% від вартості не поставленого устаткування. Суд перевірив розрахунок сум пені та штрафних санкцій, зроблений позивачем, та вважає його обґрунтованим, який виконаний на підставі п.8.2 договору підряду та приписів ч.4 ст. 231 ГК України. та ч.6 ст. 232 ГК України.

Щодо твердження представника відповідача проте, що обладнання, яке було перелічено в графіку поставки (додаток №4 до договору) не відповідає номенклатурним перелікам у технічних вимогах (додаток № 2 договору) та Технічному завданню на розроблення проекту (додаток № 1 до Договору), то це не має під собою достатніх правових підстав, оскільки, по - перше: скорочені назви обладнання не змінює технічних характеристик устаткування, по друге: умови договору підряду були погоджені між сторонами, жодних письмових заперечень з приводу поставки номенклатури обладнання та його грошового эквиваленту (додаток до договору № 4 та № 5) підрядником замовнику представлено не було.

Згідно до ч.1.ст 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, укладаючи та підписуючи договір поставки відповідач був достеменно ознайомлений з усіма його умовами, знав та розумів про наявність обов`язку поставки устаткування у встановлені умовами договору строки (п.2.4.договору підряду).

Згідно з п.12.6. договору підряду, визначено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання.

ЩОДО СТРОКУ ПОЗОВНОЇ ДАВНОСТІ

Представник відповідача надав суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки на думку відповідача на позовні вимоги про стягнення пені та штрафу за прострочення визначених договором підряду від 30.10.2017 строків устаткування встановлена спеціальна позовна давність в один рік, яка починається зі спливом строку виконання ( поставки устаткування), враховуючи приписі п.1 ч. 2 ст.258 ЦК України та п.5 ст.261 ЦК України. Строк щодо позовних вимог про стягнення пені та штрафу за порушення строків поставки устаткування позивачем прострочений.

Так, на думку представника відповідача, позовні вимоги позивача заявлені поза межами строків давності щодо слідуючого устаткування :

- блоку роз`єднувача лінійного 35кВт - строк поставки устаткуванні 60 днів (гранична дата поставки 29.12.2017), дата спливу позовної давності 30.12.2018;

- блоку вакуумного вимикача з приводом - строк поставки 100 днів (гранична дата поставки 07.02.2018), дата спливу позовної давності 08.02.2019;

- блоку обмежувачів перенапруги 35кВт - строк поставки 80 днів, (гранична дата поставки 18.01.2018), дата спливу позовної давності 19.01.2019;

- блоку трансформатора напруги 35кВт- строк поставки 100 днів, (гранична дата поставки 07.02.2018), дата спливу позовної давності 08.02.2019;

- блоку трансформаторів струму 35кВт- строк поставки 100 днів, (гранична дата поставки 07.02.2018), дата спливу позовної давності 08.02.2019;

-силового масляного трансформатора 4000кВА 35/6кВ- строк поставки 180 днів, (гранична дата поставки 28.04.2018), дата спливу позовної давності 29.04.2019;

- ЗРП - 6кВ у модульному будинку - строк поставки 90 днів, (гранична дата поставки 28.01.2018), дата спливу позовної давності 29.01.2019;

-шафи власних потреб ШВП- строк поставки 90 днів, (гранична дата поставки 28.01.2018), дата спливу позовної давності 29.01.2019;

-шафи захисту трансформатора 35кВт- строк поставки 100 днів, (гранична дата поставки 07.02.2018), дата спливу позовної давності 08.02.2019;

- шафи центральної сигналізації- строк поставки 100 днів, (гранична дата поставки 07.02.2018), дата спливу позовної давності 08.02.2019;

-шафи оперативного блокування- строк поставки 100 днів, (гранична дата поставки 07.02.2018), дата спливу позовної давності 08.02.2019;

-шафи обліку 35кВ- строк поставки 100 днів, (гранична дата поставки 07.02.2018), дата спливу позовної давності 08.02.2019;

Позивач заперечує щодо застосування строків позовної давності оскільки відповідачем було частково поставлено устаткування ЗРП-6кВ (накладна від 16.08.2019р. № 26) у модульному будинку, виконані будівельно- монтажні роботи ( акт виконаних робіт від 23.06.2020р. № 3), що є підставою для переривання перебігу позовної давності.

Крім того, 11.03.2020 КМУ було прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», із змінами та доповненнями, якою установлено з 12.03.2020 по 30.04.2023 на всій території карантин. Відтак, на думку позивача, якщо строк позовної давності припадає на одну із дат карантину, проте позов подано пізніше, але в межах карантину, вважається поданий в строк. Позов був поданий без порушення строку позовної давності , оскільки є правові підстави для його переривання та продовження на строк дії карантину.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Водночас можливість судового захисту суб`єктивного права особи в разі його порушення, визнання або оспорювання, зокрема, обумовлена строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012).

Частиною 1 статті 223 ГК України визначено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами у зобов`язаннях, визначені у главі 19 ЦК України.

Позовна давність відповідно до статті 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, під позовною давністю слід розуміти строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду (див. висновок, викладений у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09).

За змістом ч.2 статті 9 ЦК України та ч.1 статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов`язань, визначених статтею 175 ГК України (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 910/10116/18 та від 01.10.2019 у справі № 910/12604/18).

Згідно із частинами 3,4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Тобто цією нормою передбачено правило, згідно з яким суб`єктом звернення із заявою про застосування строків позовної давності є виключно сторона у спорі. Стороною у спорі є відповідач ТОВ «Техностар».

Відповідно до п.1.ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч.1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини (сам факт порушення права). Так, згідно до п.5 ст.261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебігу позовної давності починається зі спливом строку виконання. Судом установлено, що відповідач порушив умови договору підряду в частині граничних строків поставки устаткування позивачу (граничні строки поставки обладнання кінець 2017 початок 2018, про що було зазначено віще).

Крім того, є і суб`єктивні обставини, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Отже позивач, як вважає суд, довідався про порушення його права з моменту порушення відповідачем граничних строків поставки устаткування, які були визначені у додатку до договору підряду № 4.

Таким чином, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони (позивача) право на позов. На думку суду, право на позов у АТ «Укргазвидобування» виник, ще у 2018 році. Проте, позивач звернувся до суду лише 28.04. 2022.

За змістом ст.264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позивач вважає, що мало місце перерівання перебігу позовної давності, оскільки відповідачем було частково поставлено устаткування ЗРП-6кВ (накладна від 16.08.2019р. № 26) у модульному будинку, виконані проектні та будівельно - монтажні роботи ( акт виконаних робіт від 23.06.2020р. № 3), було введення на території України карантину Постанова КМУ від 11.03.2020 за № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», із змінами та доповненнями, якою установлено карантин з 12.03.2020 по 30.04.2023 та внесені зміни до розділу 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України від 30.03.2020 за №540 -І, яким продовжили строки визначеними ст.ст. 257, 258 ЦК України на час дії карантину.

Суд критично відноситься до вищенаведеної правової позиції, оскільки, по перше: поставка відповідачем частини устаткування: силового масляного трансформатора ЗРП- 6кВ не перериває та не змінює строку позовної давності відносно іншого устаткування та обладнання, яке не було поставлено відповідачем позивачу відповідно до умов договору підряду та за не поставку якого позивачем відповідачу було нараховано штрафні санкції, по друге: згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК позовна давність в один рік застосовується до вимог щодо стягнення неустойки (штраф, пеня). У позивача річний термін спливу строку позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій з відповідача за непоставку устаткування позивачу сплинув 01, 02, 04 місяцях 2019 року. Проте, Постанова КМУ № 211 від 11.03.2020, а внесення змін до розділу 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України були 30.03.2020, що не може прийняте до уваги судом.

Згідно із ч.5 статті 267 ЦК України визначено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (правові позиції викладені у постановах Великої палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 7106/1272/14-ц). Натомість позивачем під час розгляду справи судом не заявлялось про поважність причин пропущення позовної давності звернення з заявою, що є предметом цього розгляду.

На підставі вищенаведеного суд вважає заяву відповідача про застосування строку позовної давності обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

В силу положень ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови:

1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права;

2) таке обмеження повинно мати легітимну мету;

3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (пункт 51 рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами № 22083/93, 22095/93; пункт 31 рішення від 04.12.1995 у справі "Bellet v. France" за заявою № 23805/94, пункт 75 рішення від 07.12.2010 у справі "Seal v. The United Kingdom" за заявою № 50330/07), а саме:

- строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким (unduly short) (пункт 76 рішення від 18.03.2008 у справі "Dacia S.R.L. v/ Moldova" за заявою № 3052/04);

-застосування позовної давності має бути передбачуваним (пункт 76 рішення від 20.05.2010 у справі "Lelas v. Croatia" за заявою № 55555/08);

- механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також мусить корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункт 52 рішення від 20.12.2007 у справі "Phinikaridou v. Cyprus" за заявою № 23890/02).

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі вищенаведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.193, 256, 257, 258, 261,265,266, 837, 843, 844, 846, 849, 853, 854, 882 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 11, 14, 20, 74, 79, 86, 129, 236, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення направити позивачу, відповідачу.

Рішення суду може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено "14" лютого 2023 р.

Суддя С.В. Міньковський