ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2023 року м.Дніпро Справа № 904/2101/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2022 року у справі № 904/2101/22

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії у розмірі 555 564, 78 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" заборгованості за договором про постачання теплової енергії № 040100 від 10.04.2011 у розмірі 555 564, 78 грн., з яких:

- 478 047, 90 грн. - основний борг;

- 4 234, 41 грн. - 3 % річних;

- 28 310, 96 грн. - інфляційні збитки;

- 43 971, 51 грн. - пеня.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2022 року у справі № 904/2101/22 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" (49101, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд. 15; ) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго"Дніпровської міської ради (49081, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Слобожанский, буд. 29, оф. 504; ) заборгованість у розмірі 478 047,90 грн., пеню у розмірі 43 807,97 грн., 3% річних у розмірі 4 211,39 грн., інфляційні втрати у розмірі 28 310,96 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 315,14 грн.

В іншій частині позовних вимог (частина нарахованих позивачем пені та 3% річних) - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- позивач, як енергопостачальна організація відповідача, поставив АТ "Комерційний банк "Земельний капітал" теплову енергію за період з січня 2022 року по березень 2022 року, а також за червень 2022 року на загальну суму 495 167,86 грн.;

- з урахуванням переплати відповідача на початок зазначеного періоду розмір заборгованості складає 478 047,90 грн.;

- враховуючи, що строк оплати настав, докази оплати відповідач не надав, є обгрунтованими вимоги про стягнення боргу за договором №040100 від 10.04.2011 року, пені згідно п.8.2 договору, 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач з 09.09.2021 року перебуває в процесі припинення. Тому порядок узгодження та погашення зобов`язань банку, що перебуває в процесі припинення, регулюється нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Вказаний Закон є спеціальним, згідно ч. ч. 2, 3 ст.46 якого передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) є таким, що настав. Жодних додаткових зобов`язань банку під час здійснення ліквідаційної процедури не виникає.

Апелянт вважає, що позивач передчасно вернувся з позовом до суду, оскільки не звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Комерційний банк "Земельний капітал" із заявою про визнання кредиторських вимог та не отримував відмову Уповноваженої особи у визнанні кредиторських вимог. Тому у цій справі взагалі відсутній предмет спору.

Скаржник також вказує, що його правова позиція підтверджена та викладена у постановах Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 року по справі № 922/1019/18 та від 10.02.2020 року по справі № 922/2852/19, в постановах Верховного Суду від 08.02.2018 року у справі №308/3282/15-ц та від 13.03.2018 року у справі №910/23398/16.

Апелянт просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2022 року у справі № 904/2101/22; відмовити в задоволенні позовних вимог; стягнути з позивача судовий збір за розгляд апеляційної скарги.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

У судове засідання 06.02.2023 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до матеріалів справи, апеляційна скарга прийнята до розгляду ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.12.2022 року.

Передбачений ст.273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги вичерпано. Правова позиція сторін по суті заявленого спору викладена письмово.

Відповідно до положень ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу на підставі тих доказів, які були предметом дослідження судом першої інстанції. Додаткові докази до суду апеляційної інстанції не надано.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України наділяє сторони процесуальними правами, серед яких право брати участь у судових засіданнях. У даній справі явка представників сторін в засідання суду обов`язковою не визнавалась. Сторонам надано можливість реалізовувати свої повноваження представництва шляхом участі в засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, сторони не були позбавлені можливості забезпечити у засідання суду участь повноважних представників, однак, таким правом не скористалися.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що між Акціонерним товариством "Комерційний банк "Земельний капітал" та міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" було укладено договір №040100 від 10.04.2011 року.

Відповідно до пункту 1.1 договору енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення та вентиляцію в період опалювального сезону (175 діб);

- гаряче водопостачання протягом 350 діб;

- технологічні потреби відповідно з виробничою програмою;

- кондиціювання повітря за необхідності.

Згідно з додатками №№ 1, 2 до договору об`єктом теплопостачання за цим договором є: ПАТ КБ "Земельний капітал", пр. Пушкіна, 15, приміщення розташоване у житловому будинку.

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради, виходячи з кліматичних умов (пункт 2.2 договору).

За змістом підпункту 3.2.2 пункту 3.2 договору на споживача покладено наступні обов`язки: виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим договором; на кінець опалювального сезону проводити звіряння розрахунків з енергопостачальною організацією.

Згідно з Правилами користування тепловою енергією споживач зобов`язаний встановити прилади обліку теплової енергії. Облік споживання теплової енергії здійснюється за показниками приладів обліку, встановлених на вводах на опалення за адресою: пр. Пушкіна,15 розрахунковим способом (пункти 5.1, 5.2 договору).

Відповідно до пункту 5.5 договору споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до енергопостачальної організації у письмовій формі звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни до 15 числа поточного місяця.

За відсутності приладів обліку розрахунки виконуються на підставі проектних даних (пункт 5.9 договору).

Тарифи на теплову енергію, що споживається згідно з цим договором, встановлюються Дніпропетровською міською радою народних депутатів й для розрахунків за цим договором становить: теплова енергія 1 Гкал 686,5 грн. з ПДВ (пункти 6.1, 6.2 договору).

За умовами пункту 7.1 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів або за згодою сторін у будь-який інший спосіб, не заборонений чинним законодавством України.

Пунктом 7.2 договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатам якого підписується акт (у 2-х примірниках) на відпуск-отримання теплової енергії за формою додатку № 4.

Відповідно до умов пункту 7.3 договору споживач зобов`язаний не пізніше ніж за 5 днів до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою у додатку 1 до цього договору за власними платіжними дорученнями із зазначенням періоду, за який він сплачує.

Згідно з пунктом 7.4 договору остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем протягом 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов`язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим. У разі утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 10.04.2014 (пункт 11.1 договору). Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії (пункт 11.3 договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 11.4 договору).

Судом встановлено, що позивачу у даній справі відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 27.07.2016 року №28/12 передано на баланс від міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" об`єкти і мережі теплопостачання.

На підставі вище вказаного рішення було також здійснено передачу заборгованості з балансу міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" на баланс Комунального підприємства "Теплоенерго".

Також судом встановлено, що між позивачем у даній справі та Акціонерним товариством "Комерційний банк "Земельний капітал" було укладено додаткову угоду до договору про постачання теплової енергії № 040100 від 15.10.2016 року, за умовами якої ця угода набуває чинності відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України з 22.09.2016 року і є невід`ємною частиною договору про постачання теплової енергії (пункт п.3.5).

Таким чином, новою енергопостачальною організацією відповідача є позивач - Комунальне підприємство "Теплоенерго".

Предметом спору є стягнення заборгованості відповідача з січня 2022 року по березень 2022 року, а також за червень 2022 року в сумі 495 167,86 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не заперечує факт отримання вказаних послуг.

Згідно наявних у справі актів приймання-передачі теплової енергії відповідач отримав теплову енергію:

- за січень 2022 року на суму 172 432,37 грн. (акт № 040100 від 31.01.2022 року);

- за лютий 2022 року на суму 42 441,22 грн. (акт № 040100 від 28.02.2022 року)

- за березень 2022 року на суму 268 528,15 грн. (акт № 040100 від 31.03.2022 року);

- за червень 2022 на суму 11 766,12 грн. (акт № 040100 від 29.06.2022 року.)

Позивачем виставлені відповідачу рахунки на оплату згідно вказаних актів.

Згідно з роздруківками з електронної пошти вказані акти приймання-передачі та рахунки були направлені відповідачу на електронну пошту останнього , яка зазначена в додатковій угоді від 15.10.2016 року.

Колегією суддів встановлено, що позивач визначив розмір заборгованості відповідача з урахуванням наявної станом на початок зазначеного періоду переплати у розмірі 17 119,96 грн.

Всього загальна сума заборгованості становить 478 047,90 грн.

Згідно правової позиції скаржника ним не заперечується наявність заборгованості у вказаному позивачем розмірі.

Відповідно до доводів апеляційної скарги апелянт заперечує свою відповідальність за договором у вказаний період у зв`язку з знаходженням банку в процедурі ліквідації.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи скаржника та вважає необхідним зазначити наступне:

Судом встановлено, що 09.09.2021 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення розпочати процедуру ліквідації Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" з 10.09.2021 року до 09.09.2024 року включно.

Відповідач вважає, що за наявності його майнових зобов`язань вимоги позивача мають задовольнятися відповідно до процедури, передбаченої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (надалі - Закон).

Відповідно до ч.3 ст.1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно- правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно з ч.ч.1,5 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

За положенням абзацу першого ч.1 ст.36 Закону з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Отже, із введенням у банку тимчасової адміністрації до правовідносин, учасником яких є такий банк, підлягають застосування положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним.

У розумінні п. 5-4) ст.2 вказаного Закону кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Водночас, обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо витрат, пов`язаних із забезпеченням його господарської діяльності, як передбачено п.2 ч.6 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, відповідно до ч.4 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв`язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Згідно п.2 ч.2 ст.52, ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оплата витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідації, проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом. До цих витрат, зокрема, належать витрати, пов`язані з утриманням і збереженням майна (активів) банку.

Також відповідно до п.1.14 глави III Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затверджене рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року №2, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 року за №1581/21893 (надалі - Положення), запровадження тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують операційну діяльність банку, зокрема, договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв`язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до п.1.16 глави III Положення, обмеження, встановлені абзацом другим пункту 1.15 цієї глави, не поширюються на зобов`язання банку щодо оплати комунальних послуг, енерго- та водопостачання, орендних платежів, послуг зв`язку, витрат на охорону та утримання майна банку та його приміщень, витрат на забезпечення проходження платежів.

Відповідно до п.6.8 глави V Положення оплата витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідації, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. До цих витрат, зокрема, належать витрати, пов`язані з утриманням і збереженням майна банку.

Таким чином, обмеження щодо задоволення вимог кредиторів банку, встановлене п.1 ч.5 ст.36 цього Закону не поширюються на витрати, пов`язані із забезпеченням господарської діяльності саме неплатоспроможного банку (витрати, здійснені банком щодо забезпечення господарської діяльності, з моменту запровадження у такому банку тимчасової адміністрації). Оплата таких витрат здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку.

Поряд з цим, оплата послуг, пов`язаних із забезпеченням господарської діяльності банку, наданих у період до віднесення банку до категорії неплатоспроможних та, відповідно, введення тимчасової адміністрації, у розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положення, до таких витрат не належить, тому вимога про оплату цих послуг підлягає пред`явленню кредитором у встановленому цим Законом порядку.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 30.09.2019 року у справі №910/3361/17.

Як вбачається із матеріалів справи, постачання теплової енергії відповідачу здійснювалось позивачем у період з січня 2022 року по березень 2022 року, під час здійснення процедури ліквідації АТ "Комерційний банк "Земельний капітал", тому зазначені витрати є такими, що на них не розповсюджуються обмеження, встановлені положенням п.1 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, оплата вартості теплової енергії здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку, а тому звернення позивача до відповідача з заявою про акцептування вимог, відповідно до ч.1 ст.49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не потребується.

Приписами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України унормовано, що суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Поставка відповідачу теплової енергії за вказаний позивачем період підтверджується належними й допустимими доказами.

Строк оплати є таким, що настав. Доказів належного виконання зобов`язання відповідачем не надано.

За вказаних обставин висновок суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу є законним та обґрунтованим.

Статтею 36 Закону передбачені наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно п.3 ч.5 ст.36 під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Суд першої інстанції приписи вказаної норми Закону не врахував.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 08.02.2018 року у справі №61-2519св18 вказано наступне:

" В обґрунтування позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат позивач посилався на частину другу статті 625 ЦК України та частину п`яту статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів".

Проте, відповідно до пунктів 3, 5 частини п`ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Отже, у період дії тимчасової адміністрації передбачені частиною другою статті 625 ЦК України фінансові санкції не застосовуються".

За наведеного колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржника про неправомірне стягнення з нього на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

В цій частині позову слід відмовити, рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Судовий збір за її розгляд покладається на позивача відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 277 , 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2022 року у справі № 904/2101/22 змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: " Стягнути з Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" (49101, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд. 15; ) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (49081, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Слобожанский, буд. 29, оф. 504; ) заборгованість у розмірі 478 047,90 грн."

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" (49101, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд. 15; ) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (49081, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Слобожанский, буд. 29, оф. 504; ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 12 500,22 грн.

Видачу наказу на виконання даної постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя І.О. Вечірко

Суддя Ю.Б. Парусніков

Повний текст складено 14.02.2023 року.