ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2023 р. м. Київ Справа № 911/853/20

Господарський Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання Д.С.Бабяка, розглянувши матеріали справи

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, м. Київ

до ОСОБА_1 , м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сігма Компанє», Київська обл. Вишгородський р-н., с. Козаровичі

про повернення майна у державну власність

представники:

від позивача - А.А. Желяк

від відповідача - не з`явився

від третьої особи - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях №52-04/01-1530 від 27.03.2020 року (вх. №867/20 від 07.04.2020 року) (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сігма Компанє» (далі - третя особа) про повернення майна у державну власність.

Ухвалою суду від 07.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/853/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.04.2020 року.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 20.04.2020 року (вх. №7733/20 від 21.04.2020 року) про відкладення розгляду справи. Крім того, відповідач зазначив, що ним не отримано копію позовної заяви з додатками, в зв`язку з чим, відповідач не мав можливості надати відзив на позовну заяву.

До суду від позивача надійшло клопотання №52/04/07-1819 від 17.04.2020 року (вх. №7735/20 від 21.04.2020 року) про відкладення розгляду справи.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 08.05.2020 (вх. №8943/20 від 12.05.2020) про відкладення розгляду справи.

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 12.05.2020 року не з`явився.

Ухвалою суду від 12.05.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено судове засідання на 23.06.2020 року.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 23.06.2020 (вх. №12487/20 від 23.06.2020) про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 23.06.2020 року не заперечував проти поданого клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 23.06.2020 року відкладено підготовче засідання на 21.07.2020 року.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 20.07.2020 року (вх. №14959/20 від 20.07.2020) про закриття провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні 21.07.2020 року повідомив що ним не отримано відзив на позовну заяву та клопотання про закриття провадження у справі.

Відповідач у судовому засіданні 21.07.2020 повідомив, що ним направлявся відзив на позовну заяву на поштову адресу суду та на адресу позивача, проте в матеріалах справи відсутній відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 21.07.2020 року закрито підготовче засідання у справі №911/853/20 та призначено розгляд справи по суті на 22.09.2020 року.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 21.09.2020 року (вх. №20034/20 від 21.09.2020) про закриття провадження у справі.

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 22.09.2020 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 22.09.2020 року відкладено розгляд справи на 20.10.2020 року.

У судовому засіданні 20.10.2020 року оголошено перерву до 24.11.2020 року.

До суду від відповідача електронною поштою надійшло клопотання б/н від 23.11.2020 року (вх. №26067/20 від 24.11.2020 року) про зупинення провадження у справі до розгляду Голосіївським районним судом міста Києва справи №752/16692/20.

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 24.11.2020 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.11.2020 року подане клопотання про зупинення провадження у справі підтримав та просив суд його задовольнити.

Ухвалою суду від 24.11.2020 року зупинено провадження у справі №911/853/20 до набрання законної сили рішенням у господарській справі №910/9732/20 Господарського суду міста Києва.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н від 19.09.2022 року (вх. №12773/22 від 20.09.2022) про поновлення провадження у справі у зв`язку із набранням законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/9732/20.

Ухвалою суду від 30.09.2022 року провадження у справі №911/853/20 поновлено та призначено підготовче засідання на 01.11.2022 року.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н від 31.10.2022 року (вх. №15251/22 від 31.10.2022) про відкладення підготовчого засідання.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н б/д (вх. №15348/22 від 01.11.2022) про відкладення розгляду справи.

Третя особа, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання 01.11.2022 року не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, пояснення по суті спору не надала.

Ухвалою суду від 01.11.2022 року підготовче засідання відкладено на 22.11.2022 року.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н від 21.11.2022 року (вх. №16679/22 від 21.11.2022) про відкладення підготовчого засідання, заява б/н від 15.11.2022 (вх. №16680/22 від 21.11.2022) про зміну предмету позову, яка прийнята судом до розгляду, та клопотання б/н від 15.11.2022 року (вх. №16681/22 від 21.11.2022 року), яким позивач долучає судову практику у подібних спорах.

Ухвалою суду від 22.11.2022 року підготовче засідання відкладено на 13.12.2022 року.

До суду від позивача надійшли пояснення б/н від 30.11.2022 року (вх. №17409/22 від 30.11.2022) на виконання вимог ухвали суду від 30.09.2022 року.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н від 12.12.2022 року (вх. №18187/22 від 12.12.2022) про долучення додаткових доказів.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 12.12.2022 року (вх. №18277/22 від 13.12.2022) про відкладення розгляду справи.

Третя особа у судове засідання 13.12.2022 року не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, пояснення по суті спору не надала.

Ухвалою суду від 13.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі №911/853/20 та призначено розгляд справи по суті на 31.01.2023 року.

До суду від позивача надійшли письмові пояснення б/н від 30.11.2022 (вх.№17409/22 від 30.11.2022).

У судовому засіданні 31.01.2023 розгляд справи відкладено на 14.02.2023 року.

До суду від позивача надійшла заява б/н б/д (вх. №2001/23 від 01.02.2023) про долучення документів до матеріалів справи.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 14.02.2023 року не з`явився та надіслав до суду клопотання б/н від 14.02.2023 року (вх. №2874/23 від 14.02.2023) в якому просив суд відкласти розгляд справи у зв`язку із неможливістю з`явитись у судове засідання через оголошену по місту Києву повітряну тривогу та зупинку громадського транспорту.

Третя особа, повідомлена про час і місце розгляду справи, у судове засідання 14.02.2023 року не з`явилась, письмових пояснень на виконання вимог ухвали суду не надала.

Представник позивача у судовому засіданні 14.02.2023 року заперечив проти поданого відповідачем клопотання відповідача та просив суд розглядати справу по суті, при цьому, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2 Рішення Ради суддів України від 24.02.2022 року №9, наказу голови Господарського суду Київської області від 19.07.2022 року, судді, працівники суду, відвідувачі суду при оголошенні повітряної тривоги невідкладно припиняють роботу та проходять до укриття, а після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відновлюють тимчасове зупинення судочинства.

У зв`язку з оголошенням на території міста Києва 14.02.2023 о 09:10 повітряної тривоги, яка тривала до 10:59, судове засідання, призначене на 11:15 розпочалось о 12:04 після сигналу «Відбій повітряної тривоги».

Згідно ч. 2 ст. 202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Статтею 129 Конституції України, статтею 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Статтею 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні одного з представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, враховуючи наявність в матеріалах справи передбачених ГПК України заяв по суті справи, враховуючи неодноразові відкладення судових засідань, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Судом враховано, що ухвали Господарського суду Київської області направлялись учасникам справи на юридичні адреси згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також, на електронні адреси, зазначені в заявах по суті справи. Крім того, ухвали суду у справі офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua. Інформацію про розгляд справи №911/853/20 оприлюдено на сайті «Судова влада України».

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що відповідач та третя особа належним чином та завчасно повідомлялись про розгляд справи, а також, керуючись ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, яка зобов`язує учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача та третьої особи про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважних представників відповідача та третьої особи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 14.02.2023 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (за договором - продавець) та громадянином України ОСОБА_1 (за договором - покупець) 08.01.2003 року укладено Договір №3-НБ-ЗД купівлі-продажу державного майна - об`єкта незавершеного будівництва, що продано на аукціоні (далі - Договір), відповідно до умов п.1.1 якого, продавець зобов`язується передати у власність покупця об`єкт незавершеного будівництва - корпус 2-В, який знаходиться за адресою: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, 100 на земельній ділянці, питання відведення, купівлі або довгострокової оренди якої вирішується покупцем самостійно з місцевими органами влади в порядку, установленому чинним законодавством, і є об`єктом приватизації згідно з наказами Фонду державного майна України від 10.06.2002 №1004 і Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 21.06.2002 №5-27-1/23, а покупець зобов`язується прийняти цей об`єкт незавершеного будівництва і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі. Право власності на об`єкт незавершеного будівництва переходить до покупця з моменту підписання акта приймання-передачі (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 1.5 Договору, вказаний в цьому Договорі об`єкт продано за 198,00 грн.

Покупець зобов`язаний внести 198,00 грн. за придбаний об`єкт приватизації протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього Договору. Термін оплати може бути продовжено ще на 30 календарних днів за умови внесення покупцем не менше 50 відсотків від вказаної в цьому пункті суми. При цьому, зараховується 16,40 грн. (грошові кошти у розмірі 10 відсотків початкової ціни продажу об`єкта, внесених покупцем на рахунок продавця платіжним дорученням від 20.12.2002 року №3. Плата за об`єкт приватизації вноситься на підставі цього Договору та приватизаційних платіжних доручень встановленого зразка, які видає продавець (п. 2.1).

Передача об`єкта приватизації здійснюється продавцем покупцю в 3-денний термін після нотаріального посвідчення цього Договору. Передача об`єкта продавцем і прийняття об`єкта покупцем посвідчується актом прийому-передачі, який підписується сторонами (п.п. 3.1., 3.2. Договору).

Відповідно до пп. 5.1.6 п. 5.1 Договору, покупець зобов`язаний добудувати об`єкт протягом 5 років.

У випадку невиконання покупцем умов цього Договору продавець має право у встановленому порядку на розірвання Договору, стягнення завданих збитків у цінах, діючих на момент розірвання Договору та повернення об`єкта незавершеного будівництва у власність продавця (п. 7.3 Договору).

Згідно Акту прийому-передачі державного майна об`єкта незавершеного будівництва «Корпус 2-В» від 24.01.2003 року, продавцем передано, а покупцем прийнято об`єкт незавершеного будівництва - корпус 2-В, який знаходиться за адресою: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, 100.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 06.06.2017 року у справі №910/5716/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 року та постановою Верховного Суду України від 31.01.2018 року, позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях) про розірвання договору купівлі-продажу №3-НБ-ЗД від 08.01.2003 року задоволено повністю, розірвано Договір купівлі-продажу державного майна - об`єкта незавершеного будівництва, який продано на аукціоні №3-НБ-ЗД від 08.01.2003 року.

У зв`язку із здійсненням процедури повернення спірного об`єкту у державну власність, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях) звернулось до ОСОБА_1 з листом №50-03/03-1242 від 12.12.2019 року щодо проведення інвентаризації об`єкта незавершеного будівництва "корпус 2-В", необхідності участі відповідача, або уповноваженого ним представника, у проведенні інвентаризації та поверненні у державну власність об`єкта незавершеного будівництва "корпус 2-В". Вказаний лист отримано особисто відповідачем 19.12.2019, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №985.

Однак, як зазначає позивач, відповідач ухиляється від будь-яких дій по поверненню об`єкта незавершеного будівництва до державної власності. Своїми діями ОСОБА_1 перешкоджає проведенню повторного продажу об`єкта незавершеного будівництва, а тому, порушено інтереси держави у зв`язку із неможливістю проведення подальшої інвентаризації об`єкта, що, в свою чергу, призводить до недоотримання державним бюджетом коштів від приватизації. Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову) про зобов`язання ОСОБА_1 повернути об`єкт незавершеного будівництва - корпус 2-В, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях.

Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що 25.07.2001 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сігма Компанє» укладено Договір про сумісну інвестиційну діяльність №2507/2. Оскільки, розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах визнається невід`ємним правом інвестора та охороняється законом, а також, оскільки тільки інвестору належить право володіння, користування і розпорядження інвестиціями, результатами їх здійснення, відповідач не може виконати вимоги позивача щодо передачі об`єкта незавершеного будівництва «корпус 2-В» шляхом підписання акту приймання-передачі.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2021 у справі №910/23627/16).

Так, рішенням Господарського суду м. Києва від 06.06.2017 року розірвано Договір купівлі-продажу державного майна - об`єкта незавершеного будівництва, який продано на аукціоні №3-НБ-ЗД від 08.01.2003 року. При цьому, вказаним рішенням встановлено, що відповідач не завершив будівництво спірного об`єкта нерухомості у визначені договором строки, а також, не підготував та не здійснив відповідні дії щодо переоформлення права на добудову об`єкта, зокрема, не добудовано та не введено об`єкт в експлуатацію до 31.12.2013; не забезпечено виконання вимог екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища під час добудови та подальшого введення в експлуатацію об`єкта, не повідомлено про неможливість завершення будівництва об`єкта в установлені терміни, що підтверджується актами поточної перевірки, складеними Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Київській області та є підставою для розірвання зазначеного договору купівлі-продажу державного майна об`єкта незавершеного будівництва, що продано на аукціоні, №3-НБ-ЗД від 08.01.2003 року.

Тобто, відповідачем не виконано своїх зобов`язань належним чином, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, про неотримання позивачем очікуваного результату при укладенні договору, що є істотним порушення відповідачем умов договору.

Частиною 9 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" від 04.03.1992 року №2163-XII, який був чинним на момент розірвання Договору та є спеціальним законодавчим актом у сфері регулювання правових, економічних та організаційних основ приватизації державного майна, передбачено, що у разі розірвання в судовому порядку договору купівлі-продажу у зв`язку з невиконанням покупцем договірних зобов`язань приватизований об`єкт підлягає поверненню у державну власність, включаючи земельну ділянку.

Разом з тим, 07.03.2018 року набув чинності Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна" №2269-VIII від 18.01.2018 року.

Відповідно до ч. ч. 10, 11 ст. 26 вказаного Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", у разі розірвання в судовому порядку договору купівлі-продажу у зв`язку з невиконанням покупцем договірних зобов`язань приватизований об`єкт підлягає поверненню в державну (комунальну) власність. Порядок повернення в державну (комунальну) власність об`єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об`єктів затверджується Фондом державного майна України.

Так, наказои Фонду державного майна України №1331 від 18.10.2018 року затверджено Порядок повернення у державну (комунальну) власність об`єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об`єктів (далі - Порядок).

Згідно п.п. 1, 2, 5 розділу IІ Порядку, повернення у державну (комунальну) власність об`єкта приватизації у добровільному порядку поширюється на випадки розірвання договору купівлі-продажу за згодою сторін. На підставі взаємної домовленості щодо повернення у державну (комунальну) власність об`єкта приватизації у добровільному порядку шляхом розірвання договору купівлі-продажу орган приватизації протягом 5 робочих днів з дня розірвання договору купівлі-продажу утворює спільну комісію з інвентаризації об`єкта приватизації, що повертається у державну (комунальну) власність (далі - інвентаризаційна комісія), до складу якої входять представники органу приватизації та представники власника.

Приймання об`єкта приватизації, що повертається у державну (комунальну) власність, здійснюється органом приватизації протягом 30 календарних днів після затвердження результатів інвентаризації. Передача оформлюється актом приймання-передачі об`єкта приватизації, що повертається у державну (комунальну) власність, за формою, наведеною у додатку до цього Порядку.

Так, з метою повернення у державну власність спірного об`єкта Регіональне відділення Фонду державного майна України у Київській області звернулося до ОСОБА_1 з листом №50-03/03-1242 від 12.12.2019 щодо проведення інвентаризації об`єкта незавершеного будівництва "корпус 2-В" з проханням забезпечити участь відповідача, або уповноваженого ним представника у проведенні інвентаризації та поверненні у державну власність (приймання-передачі) об`єкта незавершеного будівництва "корпус 2-В".

Проте, відповідач у добровільному порядку, шляхом підписання акту приймання-передачі об`єкта приватизації, об`єкт незавершеного будівництва "корпус 2-В" не передав.

Згідно п.п. 1-2 розділу IV Порядку, повернення у державну (комунальну) власність об`єкта приватизації у примусовому порядку поширюється на випадки розірвання договору купівлі-продажу за рішенням суду у зв`язку з невиконанням умов договору купівлі-продажу або визнанням його судом недійсним. За неможливості проведення інвентаризації об`єкта приватизації, що повертається у державну (комунальну) власність у разі розірвання договору купівлі-продажу цього об`єкта за рішенням суду або визнання його судом недійсним, через відмову власника направити своїх представників до складу інвентаризаційної комісії, допустити членів інвентаризаційної комісії до об`єкта приватизації та надати достовірну і повну інформацію про об`єкт повернення інвентаризація здійснюється за даними останньої інвентаризації з урахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на викладене, оскільки, після розірвання Договору купівлі-продажу державного майна - об`єкта незавершеного будівництва "корпус 2-В" №3-НБ-ЗД від 08.01.2003, відповідач у добровільному порядку не повернув у державну власність об`єкт приватизації, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути спірне майно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, суд зазначає, що ухвалою від 24.11.2020 року зупинено провадження у справі №911/853/20 до набрання законної сили рішенням у господарській справі №910/9732/20 Господарського суду міста Києва.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 року та постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 року у справі №910/9732/20, зокрема, зазначено, що позовні вимоги, що є предметом розгляду у цій справі, по своїй суті є вимогами про встановлення обставин та надання їм правової оцінки. Таким чином, звертаючись до суду з вимогами про визнання дій суб`єкта владних повноважень щодо проведення перевірок незаконними, позивач фактично просить установити певні обставини, які, за його твердженнями, відбулись у минулому, та надати їм відповідну правову оцінку. Суд звертає увагу позивача, що Закон не передбачає такий спосіб захисту цивільних прав або інтересів як визнання протиправними дій суб`єкта цивільних правовідносин, адже задоволення цієї вимоги не призводить до захисту прав, а лише може бути використане для захисту інших прав або інтересів, зокрема у інших судових процесах. Тому, встановлення певних обставин є неналежним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та законних інтересів учасників господарських відносин.

Водночас, судом апеляційної інстанції відхилено доводи позивача про те, що оскільки акти поточних перевірок стали підставою для розірвання спірних договорів купівлі-продажу, укладених сторонами, внаслідок чого позивач був позбавлений права власності, а тому, на думку апелянта, вказані акти можуть бути оскаржені до суду в рамках даної справи, що призведе до поновлення порушених прав позивача, виходячи з наступного.

Колегія суддів зазначає, вимоги позивача про визнання незаконними та скасування актів перевірки, у даному випадку, не можуть бути предметом позову, оскільки є обставинами, які виступають доказами у справі. Ці обставини не можуть бути самостійним предметом спору, оскільки є доводами, які підлягають дослідженню і оцінці при вирішенні спору про право.

Спірні акти були доказами у справах про розірвання договорів купівлі-продажу, які були оцінені судами в сукупності з іншими доказами. Акти поточних перевірок були одними з належних та допустимих доказів, покладених в основу при прийнятті рішень у справах № № 910/22693/17; 910/5716/17; 910/5719/17; 910/5717/17. Як вбачається зі змісту рішень, прийнятих у наведених вище справах, суди дійшли висновку про те, що відповідач не завершив будівництво спірного об`єкта нерухомості у визначені договором строки, а також не підготував та не здійснив відповідні дії щодо переоформлення права на добудову об`єкта, зокрема, не добудовано та не введено об`єкт в експлуатацію до 31.12.2013; не забезпечено виконання вимог екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища під час добудови та подальшого введення в експлуатацію об`єкта, не повідомлено про неможливість завершення будівництва об`єкта в установлені терміни. Вказане підтверджувалося, зокрема, актами поточних перевірок. Водночас, як вбачається зі змісту рішень, судами встановлено, що ОСОБА_1 до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання відповідачем умов договорів купівлі-продажу державного майна об`єкта незавершеного будівництва. Також відповідачем не надано доказів у підтвердження неможливості завершення будівництва у встановлений договором строк. Відтак, доводи апелянта про те, що внаслідок здійснення відповідачем дій щодо проведення перевірок, між сторонами було розірвано ряд договорів, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки підставою для розірвання договорів купівлі-продажу було не здійснення відповідачем перевірок, за результатами яких складено спірні акти, а не виконання позивачем умов вказаних договорів, що встановлено рішеннями суду, які набрали законної сили.

Щодо посилань відповідача на укладення між ним та ТОВ «Торговий дім «Сігма Компанє» Договору про сумісну інвестиційну діяльність №2507/2 від 26.07.2010 року, у зв`язку із чим відповідач не може передати у державну власність шляхом підписання акту приймання-передачі спірний об`єкт, суд зазначає, що наявність Договору про сумісну інвестиційну діяльність №2507/2 від 26.07.2010 року не спростовує та не підтверджує в установленому порядку неможливість (ускладнення) виконання обов`язку в частині повернення відповідного майна - об`єкта незавершеного будівництва "корпус 2-В", оскільки, повернення приватизованого об`єкту, у разі розірвання в судовому порядку договору купівлі-продажу у зв`язку з невиконанням покупцем договірних зобов`язань, прямо передбачено Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна"..

Крім того, суд зазначає, що встановлення судом обсягу прав та обов`язків сторін за Договором про сумісну інвестиційну діяльність №2507/2 від 25.07.2001 року не є предметом розгляду у справі №911/853/20.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі б/н від 21.09.2020 року (вх. №20034/20 від 21.09.2020), суд зазначає наступне.

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на ухвалу Господарського суду м. Києва від 01.07.2020 у справі №910/9314/20 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2020 у справі №826/1355/18 про закриття провадження у відповідних справах та зазначає, що справа №911/853/20 про право власності на нерухоме майно, де відповідачем є фізична особа, яка не є підприємцем, не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а тому підлягає закриттю.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Пунктом. 22 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного або комунального майна» визначено, що приватизацією є платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.04.2020 у справі №182/18/17, зазначено, що спори щодо приватизації державного (або комунального) майна виникають у зв`язку з його відчуженням, зміною чи припиненням правомочностей держави на таке майно та виникненням відповідного обсягу прав у суб`єктів права приватної власності. За загальним правилом спори щодо приватизації державного майна належать до господарської юрисдикції незалежно від суб`єктного складу сторін спору щодо відчуження майна - як юридичних так і фізичних осіб.

Так, предметом спору у даній справі є зобов`язання відповідача повернути на користь позивача державне майно - об`єкт незавершеного будівництва: «корпус 2-В», який знаходиться за адресою: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченка, 100.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначена справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а пред`явлення позову, у тому числі, до фізичної особи, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, не змінює правової природи юридичного спору та в даному випадку не може бути підставою для вирішення його в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи встановлені факти та вимоги правових норм, за наслідками розгляду спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із доведеністю в сукупності наданих позивачем доказів та встановлених судом фактичних обставин.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Усі інші твердження та заперечення відповідача не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сігма Компанє» про зобов`язання відповідача повернути майно у державну власність задовольнити повністю.

2. Зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) повернути об`єкт незавершеного будівництва - «корпус 2-В», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (03039, м. Київ, проспект Голосіївський, буд. 50, ).

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (03039, м. Київ, проспект Голосіївський, буд. 50, ) 2102,00 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 17.02.2023 року.

Суддя Д.Г. Заєць