РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2023Справа № 910/7470/22

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Акціонерного товариства «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» (04119, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 83-Д) до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАН-СТАЙЛ» (02090, місто Київ, Харківське шосе, будинок 19, приміщення 7015) та до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про солідарне стягнення 964845,27 грн.

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАН-СТАЙЛ» та до ОСОБА_1 про солідарне стягнення 964845,27 грн та передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 квітня 2021 року між Акціонерним товариством «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» (надалі - Банк/Позивач) та Товариства з обмеженою відповідальністю «КАН-СТАЙЛ» (надалі Позичальник/Відповідач 1) укладено кредитний договір № SME/BC/01-21 з усіма додатковими угодами та додатками до нього (надалі - Кредитний договір).

01 квітня 2021 року, між Акціонерним товариством «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» та ОСОБА_1 (надалі - Поручитель або Відповідач 2), укладено договір поруки №SME/BC/01-21-Р.

01 квітня 2021 року, ТОВ «КАН-СТАЙЛ» від AT «Банк Інвестицій та Заощаджень» отримав кредитні кошти в сумі 1 000 000 гривень 00 копійок на рахунок позичальника (для поповнення обігових коштів, придбання основних засобів, рефінансування кредитної заборгованості), що підтверджується меморіальним ордером № 43405 від 01.04.2021 року та у свою чергу Позивач виконав свої зобов`язання за Кредитним договором.

Відповідно до графіку повернення грошових коштів, загальна вартість кредиту становить 1 536 558,00 грн.

Однак, Відповідач 1 виконав свої договірні зобов`язання не в повному обсязі сплатив заборгованість лише в сумі 167 625,61 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та Випискою по особових рахунках позичальника з 01.04.2021 року по 22.07.2022 року.

Враховуючи вищевикладене останнє стало підставою для звернення позивача з даним позовом до відповідачів.

Судом для встановлення зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації було направлено запит з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб до органу державної влади, підприємства, установи, організації, закладу щодо доступу до персональних даних.

Через загальний відділ діловодства суду від Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації надійшла інформація щодо місця реєстрації ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 29.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано позивачу надати письмові пояснення стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «АНЕД-Україна», а також стосовно ОСОБА_2 про яких позивач згадує у позовній заяві.

28.12.2022 від представника позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до останніх представник вказує, що згадані особи у позові Банку, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю «АНЕД-Україна» та ОСОБА_2 є ніщо іншим як описками, допущеними при написанні позовної заяви, та дані юридична та фізична особи не мають жодного відношення до справи № 910/7470/22 за позовом Банку до ТОВ «КАН-СТАЙЛ», ОСОБА_1 про солідарне стягнення 964 845,27 грн, а відтак просить суд, не брати до уваги вищезазначених осіб у даній господарській справі.

Як було зазначено вище, ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2022 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачам у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такого) подати заперечення на відповідь на відзив.

Також, відповідачів було попереджено, що у разі ненадання ними відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини другої ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Частиною п`ятою ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини одинадцятої ст. 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Нормами частини четвертої ст. 89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини першої ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із частиною першою ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (частина сьома ст. 120 ГПК України).

Так, на виконання приписів ГПК України, з метою повідомлення відповідачів про розгляд справи, ухвала від 29.11.2022 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу 1 (№ 651) та відповідачу 2 643) на адресу місцезнаходження відповідачів, зазначену у сервісі моніторингу реєстраційних даних українських компаній та судового реєстру Опендатабот та стосовно відповідача 2, відповідно відомостей від Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації надійшла інформація щодо місця реєстрації ОСОБА_1 .

Однак, конверт з ухвалою суду від 29.11.2022, який направлявся на адресу відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «КАН-СТАЙЛ» був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Відповідно до п. 99-2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 в чинній редакції (далі - Правила) рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

Суд зазначає, що повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштових конвертів з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» свідчить, що рішення (ухвали) не вручені з причин, які не залежать від суду, який у установленому законодавством порядку вчинив необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом міста Києва.

Крім того, відповідно до частини другої ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами першою та другою ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина перша ст. 4 цього Закону).

Відтак, відповідач 1 мав право та не був позбавлений можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 29.11.2022 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідач 2 - ОСОБА_1 , ухвалу суду від 29.11.2022 отримала, що підтверджується повернутим до суду відділенням поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення 643) з останнього вбачається, що відповідач 2 отримала ухвалу суду 05.12.2022.

Однак, відзиву на позов відповідачами не подано, будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог також не надано.

Відповідно до частини другої ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у частині дев`ятій ст. 165 ГПК України.

Частиною першою ст. 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини восьмої ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Частинами першою та другою ст. 161 ГПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

З огляду на вказані приписи ГПК України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до частини першої ст. 251 ГПК України, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів частини дев`ятої ст. 165 та частини другої ст. 178 ГПК України.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

01.04.2021 між Акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" (далі - позивач, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАН-СТАЙЛ» (далі - відповідач-1, позичальник) було укладено кредитний договір № SME/ВС/01-21 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого банк надає позичальнику кредит у сумі 1 000 000,00 (один мільйон) гривень нуль копійок, на цілі, зазначені у пункті 1.4. цього договору, а позичальник зобов`язується своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені цим договором, використати кредит за цільовим призначенням, виконати інші умови цього договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором.

Згідно пункту 1.2. договору розмір процентів за користування кредитом складає 0,01% (нуль цілих нуль одна сота) процентів річних. Додатково позичальник щомісяця сплачує на користь банку комісію за супроводження кредиту в розмірі 1,49 % (одна ціла сорок дев`ять сотих) процентів від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит банку 30 березня 2024 року. Графік повернення кредиту та сплати інших платежів наведений у додатку № 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Кредит надається для поповнення обігових коштів, придбання основних засобів, рефінансування кредитної заборгованості (п. 1.4. договору).

Згідно пункту 4.2. договору кредит надається в безготівковій формі в день укладення цього договору шляхом перерахування з рахунку для обліку кредитної заборгованості на рахунок позичальника, зазначений у пункті 11.2. цього договору.

Відповідно до пункту 5.1. договору проценти нараховуються щомісяця на суму кредиту, що фактично надана позичальнику і не повернена банку протягом всього строку наявності такої суми, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. При цьому день надання кредиту враховується, а день повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів. Комісія за супроводження кредиту нараховується щомісяця на суму кредиту, зазначену в п. 1.1. договору.

Згідно пункту 5.2. договору, проценти та комісії, нараховані за місяць, позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця не пізніше 15 календарного дня місяця, наступного за місяцем, в якому такі проценти та комісії були нараховані.

Проценти та комісії, нараховані за місяць, в якому відбувається повне повернення кредиту, повинні бути сплачені не пізніше дня повернення кредиту.

Позичальник має право сплатити комісію за супроводження кредиту за весь строк користування кредитом, в тому числі за рахунок отриманих кредитних коштів. При цьому, у разі дострокового часткового або повного погашення кредиту комісія за супроводження кредиту не підлягає поверненню.

Відповідно до пункту 5.4. договору, у випадку, якщо строк погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в додатку №1 до цього договору припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, визначений відповідно до законодавства України, то позичальник має здійснити погашення заборгованості за кредитом не пізніше наступного робочого дня відповідного строку, встановленого для вчинення певної дії.

Пунктом 7.1. договору визначено, що позичальник зобов`язується повернути банку кредит у термін, зазначений у пункті 1.3. цього договору. Повернення кредиту до настання зазначеного терміну вважається достроковим. У випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України, позичальник зобов`язаний на вимогу банку повернути кредит достроково.

Як зазначено у пункті 8.2. договору, надання кредиту здійснюється у відповідності з його цільовим призначенням, визначеним у пункті 1.4. цього договору, шляхом переказу коштів з рахунку з обліку кредитної заборгованості, зазначеного у пункті 11.3. цього договору, на поточний рахунок позичальника, зазначений у пункті 11.2. цього договору. Для цілей цього договору днем надання кредиту вважається день списання його суми з рахунку з обліку кредитної заборгованості по реквізитах зазначених в абзаці першому цього пункту.

Згідно пункту 8.3. договору всі платежі позичальника за цим договором (повернення кредиту, сплата процентів, комісій та інших платежів) здійснюється шляхом переказу коштів з будь-якого поточного рахунку позичальника на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в банку та в цей же день перераховуються на погашення заборгованості за цим договором.

Пунктом 8.4. договору сторони погодили, що встановлюють наступну черговість погашення заборгованості за цим договором: прострочені комісії за супроводження кредиту; прострочені проценти за користування кредитом; прострочена сума кредиту; можливі неустойки (штрафи, пені); строкова комісія за супроводження кредиту; строкові проценти за користування кредитом; строкове повернення кредиту; дострокове повернення кредиту; інша заборгованість за цим договором. Сторони погоджуються, що банк має право змінювати вищезазначену черговість погашення заборгованості в односторонньому порядку.

За умовами пункту 9.5. договору суттєвим порушенням позичальником цього договору вважається будь-яка з наступних обставин: повне або часткове неповернення кредиту у строки, визначені пунктом 1.3. цього договору; повне або часткове прострочення сплати платежу за кредитом у визначені графіком повернення кредиту строки, якщо такс прострочення складає 10 (десять) і більше календарних днів; несплата або часткова несплата будь-якого зі штрафів, передбачених пунктом 9.2. цього договору, протягом 20 (двадцяти) і більше календарних днів із дня одержання позичальником повідомлення банку про накладення такого штрафу; нецільове використання позичальником кредиту або його частини; недостовірність будь-якої з гарантій, наданих позичальником банку згідно з пунктом 3.1. цього договору.

Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, сплати комісії за супроводження кредиту і виконання усіх інших зобов`язань позичальника за цим договором та після їх виконання в односторонньому порядку розірвати цей договір у разі, зокрема суттєвого порушення позичальником цього договору (п. 9.6. договору).

Відповідно до пункту 10.2. договору цей договір вважається укладеним з дати його підписання сторонами та скріплення їх печатками і діє до повного виконання зобов`язань позичальника за цим договором.

Договір підписаний представником позивача та відповідачем-1 особисто та скріплений печатками позивача та відповідача-1.

Також судом встановлено, що 01.04.2021 між Акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" (далі -кредитор) та ОСОБА_1 (далі - відповідач-2, поручитель) як поручителем укладено договір поруки № SME/BC/01-21-P (далі - договір поруки), відповідно до пункту 1.1. якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення боржником, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «КАН-СТАЙЛ» (), взятих на себе забезпечених порукою зобов`язань, що витікають з кредитного договору № SME/ВС/01-21 від 01.04.2021, укладеного між кредитором та боржником, з урахуванням всіх змін, доповнень, нових редакцій, новацій, додаткових договорів, додаткових угод, договорів про внесення змін, тощо, що внесені/укладені до нього або можуть бути внесені/укладені в подальшому.

Відповідно до пункту 2.1. договору поруки порукою забезпечується виконання наступних зобов`язань:

2.1.1. повернення кредитору кредиту, наданого за кредитним договором, в сумі (ліміті) 1 000 000,00 гривень, зі строком користування кредитом до 30.03.2024 року, у строки, у випадках та на умовах, передбачених кредитним договором та/або цим договором, в тому числі з дотриманням, при цьому, визначеного кредитним договором порядку сплати періодичних платежів або достроково у випадках, передбачених кредитним договором та/або цим договором, та/або чинним законодавством України.

2.1.2. сплата процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% та комісій в розмірі, строки, на умовах та в порядку, що визначені кредитним договором.

2.1.3. сплата можливої неустойки (пені, штрафів) та інших платежів/сум, які підлягають сплаті кредитору за умовами кредитного договору, у розмірі, строки, на умовах та в порядку, що визначені кредитним договором.

2.1.4. відшкодування всіх можливих збитків та витрат, понесених кредитором за, у зв`язку та/або передбачених кредитним договором, витрат кредитора, пов`язаних з захистом кредитором своїх прав та/або пред`явленням вимог і отриманням виконання за кредитним договором, та збитків кредитора, завданих внаслідок порушення (невиконання або неналежного виконання) боржником умов кредитного договору.

2.1.5. виконання боржником інших умов кредитного договору та відшкодування інших витрат кредитора, що випливають з кредитного договору.

Пунктом 2.4. договору поруки позивач та відповідач-2 погодили, що поручитель повинен виконати забезпечені порукою зобов`язання, в тому ж порядку та обсязі, який встановлено для боржника за кредитним договором.

Поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання забезпечених порукою зобов`язань повністю (чи у будь-якій його частині) як від боржника та поручителя разом, так і від кожного окремо (п. 2.5. договору поруки).

Згідно з пунктами 2.6., 2.7. договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання боржником будь-якої частини забезпечених порукою зобов`язань, так і при невиконанні боржником забезпечених порукою зобов`язання в цілому. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання забезпечених порукою зобов`язання у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Відповідно до пункту 3.1. договору поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання забезпечених порукою зобов`язань, що витікають із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання боржником, передбачені кредитним договором зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення поручителю письмової вимоги про виконання забезпечених порукою зобов`язань боржника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому договорі не пізніше 7 (семи) банківських днів з моменту отримання письмової вимоги про виконання забезпечених порукою зобов`язань боржника. У письмовій вимозі про виконання забезпечених порукою зобов`язань боржника повинно бути визначено розмір невиконаних боржником зобов`язань, а також розмір штрафних санкцій, в разі їх наявності, що необхідно сплатити (п. п. 3.2., 3.3. договору поруки).

Згідно пункту 3.4. поговору поруки письмова вимога про виконання забезпечених порукою зобов`язань боржника, що направляється кредитором поручителю, повинна бути здійснена у письмовій формі і буде вважатись направленою належним чином, якщо вона надіслана рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи вручена особисто поручителю або уповноваженому представнику.

Сторони домовилися, що датою отримання поручителем письмової вимоги про виконання забезпечених порукою зобов`язань боржника, вважається дата передачі кредитором письмової вимоги про виконання забезпечених порукою зобов`язань боржника до відділення поштового зв`язку для відправлення поручителю на адресу, зазначену в цьому договорі або дата, зазначена поручителем або уповноваженою ним особою на другому примірнику вказаної вимоги, під час безпосереднього отримання. Сторони домовились, що ризик неотримання відповідної вимоги несе поручитель (п. 3.4.1. договору поруки).

За умовами пункту 8.4. договору цей договір набуває чинності з моменту (дати) його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до настання однієї з наступних обставин: виконання в повному обсязі (в тому числі дострокове) боржником зобов`язання, забезпеченого порукою; погашення поручителем у повному обсязі заборгованості боржника за кредитним договором у порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором; якщо кредитор протягом десяти років з дня настання строку (терміну) виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить позову до поручителя.

Договір підписаний представником позивача та відповідачем-2 особисто.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2021 позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, перерахувавши відповідачу-1 кредитні кошти у розмірі 1 000 000,00 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією меморіального ордеру № 43405 від 01.04.2021.

Відповідно до графіка повернення грошових коштів загальна вартість кредиту становить 1 536 558,00 гривень.

Відповідач-1 виконав свої договірні зобов`язання частково, сплативши банку 167625,61 грн, які були віднесені позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 71428,22 грн, комісії за кредитом у розмірі 96142,72 грн та відсотків у розмірі 54,67 грн, що підтверджується випискою по особових рахунках позичальника з 01.04.2021 року по 22.07.2022 року та розрахунком позивача.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем-1 умов кредитного договору щодо повернення кредиту у строки, визначені пунктом 1.3. договору 27.01.2022 позивач надіслав на адресу відповідача-1 вимогу від 25.01.2022 року № вих. 01-9/05/477 про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором від 01.04.2021 року.

Також 27.01.2022 позивач направив на адресу відповідача-2 вимогу від 25.01.2022 року № вих. 01-9/05/476 про виконання забезпечених порукою зобов`язань боржника в цілому за кредитним договором від 01.04.2021 року відповідно до договору поруки від 01.04.2021.

Доказів виконання взятих на себе зобов`язань боржником, поручителем матеріали справи не містять.

Неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, комісії та сплати процентів в обумовлений договором строк стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом до суду, у зв`язку із чим позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 964 845,27 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним зобов`язанням 249 041,09 грн, поточна заборгованість за основним зобов`язанням 583 333,30 грн, прострочена заборгованість за процентами за період з 01.11.2021 по 22.07.2022 р.(включно) 55,19 грн, поточна заборгованість за процентами за період з 01.07.2022 по 22.07.2022 р.(включно) 5,02 грн, прострочена заборгованість за комісією з 01.10.2021 по 22.07.2022 р.(включно) 127 357,28 грн, Інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань 4 260,72 грн, 3% річних 792,67 грн, в тому числі 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту 559,97 грн, 3% річних за несвоєчасне повернення комісії 232,70 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором № SME/BC/01-21-Р від 01.04.2021 року у розмірі 964 845,27 грн, з яких: прострочена заборгованість за основним зобов`язанням 249 041,09 грн, поточна заборгованість за основним зобов`язанням 583 333,30 грн, прострочена заборгованість за процентами за період з 01.11.2021 по 22.07.2022 р.(включно) 55,19 грн, поточна заборгованість за процентами за період з 01.07.2022 по 22.07.2022 р.(включно) 5,02 грн, прострочена заборгованість за комісією з 01.10.2021 по 22.07.2022 р.(включно) 127 357,28 грн, Інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань 4 260,72 грн, 3% річних 792,67 грн, в тому числі 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту 559,97 грн, 3% річних за несвоєчасне повернення комісії 232,70 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За своєю правовою природою укладений між АТ "Банк інвестицій та заощаджень" та Товариства з обмеженою відповідальністю «КАН-СТАЙЛ» договір відноситься до кредитних договорів, до регулювання правовідносин якого застосовуються загальні положення про договір глав 52, 53 та положення про позику, кредит визначені параграфами 1, 2 глави 71 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Положеннями статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач-1 (позичальник) 01.04.2021 року отримав від позивача у строкове платне користування кредитні кошти у розмірі 1 000 000,00 гривень, які повинен був повернути останньому у строк та на умовах, передбачених договором.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем-1 повернення кредиту, сплата комісії та процентів здійснювалась несвоєчасно, що підтверджується графіком погашення заборгованості, банківськими виписками щодо руху коштів відповідача по рахунку та розрахунками заборгованості за кредитним договором № SME/BC/01-21 від 01.04.2021.

Приписами статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно вимог частини 1 статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що датою погашення кредиту за кредитним договором № SME/BC/01-21 від 01.04.2021 року є 30.03.2024 року.

Разом із тим пунктом 9.6. кредитного договору визначено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, сплати комісії за супроводження кредиту і виконання усіх інших зобов`язань позичальника за цим договором та після їх виконання в односторонньому порядку розірвати цей договір у разі, зокрема суттєвого порушення позичальником цього договору.

Суттєвим порушенням позичальником цього договору згідно пункту 9.5. договору вважається будь-яка з наступних обставин: повне або часткове неповернення кредиту у строки, визначені пунктом 1.3. цього договору; повне або часткове прострочення сплати платежу за кредитом у визначені графіком повернення кредиту строки, якщо таке прострочення складає 10 (десять) і більше календарних днів; несплата або часткова несплата будь-якого зі штрафів, передбачених пунктом 9.2. цього договору, протягом 20 (двадцяти) і більше календарних днів із дня одержання позичальником повідомлення банку про накладення такого штрафу; нецільове використання позичальником кредиту або його частини; недостовірність будь-якої з гарантій, наданих позичальником банку згідно з пунктом 3.1. цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що банк у спірних правовідносинах скористався правом дострокового повернення кредиту з огляду на неповернення кредиту у строки, визначені пунктом 1.3. цього договору.

Право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

27.01.2022 позивач направив на адресу відповідача-1 вимогу від 25.01.2022 року № вих. 01-9/05/477 про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором від 01.04.2021 року.

Також 27.01.2022 позивач направив на адресу відповідача-2 вимогу від від 25.01.2022 року № вих. 01-9/05/476 про виконання забезпечених порукою зобов`язань боржника в цілому за кредитним договором від 01.04.2021 року відповідно до договору поруки від 01.04.2021.

Доказів виконання взятих на себе зобов`язань боржником, поручителем матеріали справи не містять.

У зв`язку з порушенням відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором, неповерненням кредиту, комісії та нарахованих процентів за користування кредитом у встановлені строки, суд погоджується з доводами позивача, що у останнього виникло право вимагати з відповідача-1 дострокового повернення заборгованості (усієї суми кредиту, нарахованих відсотків та комісій) за користування ним.

Як уже було зазначено 01.04.2021 року відповідач-1 отримав від позивача у строкове користування кредитні кошти у розмірі 1 000 000,00 гривень. Також за умовами договору, графіку повернення кредиту відповідач-1 зобов`язався сплачувати щомісяця до 15 числа на користь банку комісію за супроводження кредиту в розмірі 127 357,28 гривень та проценти 55,19 грн.

Відповідачем-1 сплачено 167625,61 грн, які були віднесені позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 71428,22 грн, комісії за кредитом у розмірі 96142,72 грн та відсотків у розмірі 54,67 грн.

Доказів, які б спростовували наявність заборгованості за кредитом у розмірі 832374,39 гривень та 127357,28 гривень простроченої заборгованості за комісією відповідачі суду не надали. Розмір вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 832374,39 гривень та 127357,28 гривень простроченої заборгованості за комісією є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення 55,19 грн та 5,02 грн заборгованості за процентами за період з 01.11.2021 по 22.07.2022 та з 01.07.2022 по 22.07.2022 відповідно суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 4 статті 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15 зазначила, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому в разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом припиняється. Кредитор втрачає право нараховувати проценти після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту.

Приймаючи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та ту обставину, що банк 27.01.2022 звернувся до позичальника з вимогою про дострокове повернення кредиту, суд дійшов висновку про безпідставність нарахування процентів за період з 31.01.2022 до 22.07.2022.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок процентів за договором за період з 01.04.2021 по 31.12.2021, суд дійшов висновку, що розмір процентів складає 13,91 гривень, відтак вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 13,91 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів у сумі 46,30 гривень слід відмовити у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог у цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд враховує таке.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Враховуючи встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, нараховані позивачем до стягнення інфляційні втрати за період з вересня 2021 по лютий 2022 та 3% річних за період з 16.09.2021 по 16.02.2022 відповідають вимогам чинного законодавства та заявлені правомірно.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є вірним, а відтак позовні вимоги про стягнення 792,67 гривень 3% річних та 4260,72 гривень інфляційних втрат є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з відповідача-2, слід зазначити таке.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, у тому числі порукою.

Положеннями статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

За приписами статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Судом встановлено, що 01.04.2021 між позивачем та відповідачем-2 як поручителем за зобов`язаннями відповідача-1 укладено договір поруки № SME/BC/01-21-P.

Відповідно до пункту 4.1.1. договору поруки поручитель зобов`язався у семиденний строк, з дня отримання письмової вимоги кредитора, виконати забезпечені порукою зобов`язання шляхом перерахування заборгованості за забезпеченими порукою зобов`язаннями, в тому числі суми основної заборгованості за кредитним договором, процентів, комісій, неустойки (пені, штрафів) та інших платежів, а також витрат кредитора, пов`язаних з пред`явленням вимог і отриманням виконання за кредитним договором, та збитків кредитора, завданих порушенням боржником своїх обов`язків за кредитним договором, на рахунки, вказані у вимозі кредитора.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач - 2 отримав письмову вимогу кредитора від 25.01.2022 вих. №01-9/05/476 -28.01.2022, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення № 525, долученого представником позивача, а відтак взяті на себе зобов`язання щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у строк, визначений пунктами 2.1.1., 2.1.2., 3.2., 4.1.1. договору поруки та пункту 1.3. кредитного договору відповідач-2 не виконав.

Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки зобов`язання позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «КАН-СТАЙЛ» перед позивачем не виконані, поручитель - ОСОБА_1 як солідарний боржник відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником у тому ж обсязі, що і боржник. На дату звернення позивача з позовом, зобов`язання з поруки не припинилися.

Приймаючи до уваги положення договору поруки щодо повної солідарної відповідальності відповідача-2 за виконання боржником зобов`язання перед кредитором за договором, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАН-СТАЙЛ» та ОСОБА_1 832 374,39 гривень заборгованості за кредитом, 13,91 гривень заборгованості за процентами, нарахованими на прострочену заборгованість, 127357,28 гривень заборгованості вигляді комісії, 4260,72 гривень інфляційних втрат та 792,67 гривень 3% річних є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Будь-яких заперечень щодо наявності заборгованості за договором, доказів, що спростовують її розмір або доказів щодо повної оплати заборгованості відповідачами до суду не надано.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачами не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 832 374,39 гривень заборгованості за кредитом, 13,91 гривень заборгованості за процентами, нарахованими на прострочену заборгованість, 127357,28 гривень заборгованості вигляді комісії, 4260,72 гривень інфляційних втрат та 792,67 гривень 3% річних є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАН-СТАЙЛ» (02090, місто Київ, Харківське шосе, будинок 19, приміщення 7015, ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" (04119, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 83-Д, ) грошові кошти у розмірі 964798 (дев`ятсот шістдесят чотири тисячі сімсот дев`яносто вісім) грн. 97 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАН-СТАЙЛ» (02090, місто Київ, Харківське шосе, будинок 19, приміщення 7015, ) на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" (04119, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 83-Д, ) судовий збір у розмірі 7236 (сім тисяч двісті тридцять шість) грн 00 коп.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" (04119, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 83-Д, ) судовий збір у розмірі 7235 (сім тисяч двісті тридцять п`ять) грн 99 коп.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

7. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 13.02.2023.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ