ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2023 р. Справа№ 910/6520/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сидоренка Анатолія Івановича

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022

(дата складання та підписання повного тексту рішення 21.11.2022)

у справі № 910/6520/22 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс"

до Фізичної особи-підприємця Сидоренка Анатолія Івановича

про стягнення 12 775,54 грн

за участю представників:

від позивача: Гришковець Л.І.;

від відповідача: Сидоренко А.І.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (далі - КП "Київкомунсервіс") звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця Сидоренка Анатолія Івановича (далі - ФОП Сидоренко А.І.) про стягнення 12 775,54 грн, з яких 9 427,21 грн - заборгованість за договором про надання послуг з вивезення побутових відходів № ВС-16-00060 від 04.01.2016 за період із січня 2019 року по лютий 2022 року; 548,97 грн - 3% річних та 2 799,36 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь позивача 9 427,21 грн боргу, 548,97 грн 3% річних, 2 799,36 грн інфляційних втрат та 2481,00 грн судового збору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що в порушення вимог договору відповідачем зобов`язання з оплати наданих послуг за договором у вищевказаний період не виконувались, борг становить 9 427,21 грн, на суму якого нараховано 3% річних та інфляційні за загальний період прострочення з 21.01.2019 по 20.07.2022. Відповідач за цим позовом обсягу наявної заборгованості за договором та порядку її нарахування не спростував, доказів, які б спростовували доводи позовної заяви, не надав.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ФОП Сидоренко А.І. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, неправильним застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі № 910/6520/22 скасувати; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю; стягнути з позивача на користь відповідача суму сплаченого судового збору.

За твердженням скаржника, в договорі вказаний невірний розрахунок плати за вивезення побутових відходів, а в спірний період позивачем послуги взагалі не надавались. Також скаржник заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності.

Скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучення до матеріалів справи доданих до апеляційної скарги доказів (фотокопія журналу підрахунку площі нежитлового приміщення, копія договору оренди приміщення № 2/11 від 01.04.2011, фотокопії податкових декларацій Сидоренка А.І. за 2021, 2020, 2019; копія довідки Головного управління статистики у м. Києві), які не були подані до суду першої інстанції у зв`язку з тим, як зазначає заявник, що бухгалтер знаходилась за межами України і лише зараз у неї була можливість їх передати відповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2023 за апеляційною скаргою ФОП Сидоренко А.І. на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі № 910/6520/22 відкрито апеляційне провадження; призначено апеляційну скаргу до розгляду на 07.02.2023.

26.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив, в якому КП "Київкомунсервіс", наполягаючи на безпідставності та необґрунтованості апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі № 910/6520/22 залишити без змін.

Скаржник в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційного скарги підтримав та просив її задовольнити, наполягаючи на безпідставності нарахування та стягнення заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів у спірний період.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечив, доводячи її необґрунтованість.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

З огляду на наведені приписи ГПК України, колегія суддів відхилила клопотання ФОП Сидоренко А.І. про залучення доказів, які не були подані до суду першої інстанції, оскільки заявником належними в розумінні ст. 76 ГПК України не підтверджено наведені ним причини неможливості у встановлений процесуальним законом строк подачі (витребування) копій документів, що належать самому відповідачу, а саме: журналу підрахунку площі нежитлового приміщення, договору оренди приміщення № 2/11 від 01.04.2011, податкових декларацій Сидоренка А.І. за 2021, 2020, 2019 та довідки Головного управління статистики у м. Києві.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 04.01.2016 між ФОП Сидоренко А.І. (замовник) та КП "Київкомунсервіс" (виконавець) був укладений договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № ВС-16-00060, за яким з метою обмеження шкідливого впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я мешканців Шевченківського району міста Києва виконавець взяв на себе зобов`язання відносно надання послуг з вивезення побутових відходів (ТПВ) в обсязі та на умовах передбачених даним договором, а замовник зобов`язався отримати та оплатити послуги виконавця.

Згідно з пунктами 2.1-2.3 договору виконавець забезпечує вивіз твердих побутових відходів, які складаються щоденно замовником в контейнер для сміття. Середньомісячний обсяг послуг обчислюється згідно категорії замовника та норм накопичення ТПВ. Якщо фактична кількість ТПВ на об`єкті замовника перевищує середньомісячний обсяг розрахований відповідно до п. 2.2 договору, то кількість ТПВ, що підлягає вивезенню встановлюється за домовленістю сторін (по факту утворення ТПВ).

За приписами пунктів 4.1-4.5, 4.7-4.9 договору, вартість наданих послуг по вивезенню ТПВ визначається, виходячи із обсягу накопиченій ТПВ згідно категорії замовника і тарифу на послуги, які надаються КП "Автотранспортне підприємство Шевченківського району", встановленого розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02.03.2015 № 186 "Про встановлення тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення)" (далі - Розпорядження), яке набрало чинності з дня його оприлюднення, а саме Розпорядження оприлюднене у газеті Київської міської ради "Хрещатик" № 36 (4632) 13 березня 2015 року.

Тариф на послуги за цим договором становить: 82 (вісімдесят дві) грн. 36 коп. з ПДВ за 1 куб.м для юридичних осіб та 69 (шістдесят дев`ять) грн. 18 коп. за 1 куб.м для бюджетних установ.

Періодом для розрахунку вартості послуг є календарний місяць.

Категорія замовника: по вул. Дмитрівська, 19.

Кількість одиниць, яку використовує замовник 1,07 куб.м.

Вартість послуг по вивезенню ТПВ складає: 88, 12 грн.

33кв.м х 0,39 / 12 = 1,07 x 68,633 х 20% = 88,12 грн.

Оплата послуг виконавця здійснюється замовником щомісяця у строк до 20 числа місяця, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

В разі несвоєчасної оплати послуг, Замовнику забороняється користуватися контейнером для ТПВ.

Тарифи на послуги, що надаються за даним договором, та норми накопичення ТПВ можуть бути змінені на підставі відповідних актів, прийнятих органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, або в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Офіційне опублікування та оголошення в засобах масової інформації про зміну тарифів на послуги, що надаються за даним договором та про зміну норм накопичення ТПВ є підставою для зміни вартості надання послуг за цим договором, з дати опублікування такого акту у засобах масової інформації. При цьому, така зміна тарифів чи норм накопичення ТПВ не потребує складання окремого письмового документу (додаткової угоди до договору) і такі нові тарифи та норми накопичення ТПВ будуть застосовуватись при наданні послуг за цим договором з дня їх офіційного вступу в законну силу.

Цей договір набирає чинності з дня його укладення і діє до 31.12.2017.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 6.1 договору).

Договір може бути припинений достроково за згодою сторін, викладеною в письмовій формі (п. 6.2 договору).

Дострокове розірвання цього договору не допускається, окрім випадків невиконання умов договору однією із сторін, в цьому випадку договір розривається іншою стороною в судовому порядку (п. 6.3 договору).

Доказів розірвання, припинення, зміни чи визнання недійсним договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № ВС-16-00060 від 04.01.2016 суду не надано, тому суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що цей договір є належною підставою, у розумінні ст. 11 ЦК України, виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 25 закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачає обов`язок споживачів (зокрема, фізичної або юридичної особи, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги) укласти договір про поводження з побутовими відходами з особою, визначеною у встановленому законодавством порядку. Одиницею виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами є кілограм, тонна, кубічний метр або інша одиниця, визначена правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Одиниця виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами встановлюється органом місцевого самоврядування. Критерієм якості послуг з вивезення побутових відходів є дотримання графіка вивезення побутових відходів, дотримання правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, дотримання вимог законодавства щодо надання послуг з вивезення побутових відходів. Послуга з поводження з побутовими відходами надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до наданих позивачем актів надання послуг в період з січня 2019 року по лютий 2022 року та рахунків до них, загальна вартість наданих позивачем послуг з вивезення побутових відходів за вказаний період становить 9 427,21 грн.

Так, тариф на вивезення з січня 2019 року по березень 2019 року становив 170,26 грн за 1 куб.м (затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.12.2018 № 2352), з квітня 2019 року по лютий 2022 року - 195,18 грн за 1 куб.м. (затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18.03.2019 № 450). Погоджений сторонами у договорі про надання послуг з вивезення побутових відходів № ВС-16-00060 від 04.01.2016 обсяг вивезення побутових відходів складає 1,07 куб.м.

Доказів зміни замовленого договором надання послуг з вивезення побутових відходів № ВС-16-00060 від 04.01.2016 обсягу відповідач суду не надав.

Доводи ФОП Сидоренко А.І. щодо неправильного зазначення у договорі № ВС-16-00060 від 04.01.2016 норми надання послуги, як і твердження про невикористання приміщення у спірний період як підприємства торгівлі та ненадання позивачем послуг відповідачу, поданими доказами не підтверджуються.

Доказів звернення до КП "Київкомунсервіс" з метою внесення змін договору, його розірвання чи припинення відповідач суду також не надав, про їх наявність не повідомив.

Таким чином, відповідач не спростував правильність розрахунку вартості наданих КП "Київкомунсервіс" та неоплачених ФОП Сидоренко А.І. послуг за договором № ВС-16-00060 від 04.01.2016.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Положенням статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 4.7 договору сторони встановили, що оплата послуг виконавця здійснюється замовником щомісяця у строк до 20 числа місяця, безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Отже, виходячи із положень ст. 530 ЦК України та п. 4.7 договору, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг за договором № ВС-16-00060 від 04.01.2016 за спірний період на момент розгляду справи судом першої інстанції настав по кожному із щомісячних платежів.

В порушення взятих на себе зобов`язань за договором № ВС-16-00060 від 04.01.2016 ФОП Сидоренко А.І. не оплатив надані КП "Київкомунсервіс" послуги за період з січня 2019 року по лютий 2022 року, у зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 9 427,21 грн.

Відповідно до 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд № 910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, колегія суддів погоджується, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, розраховані правильно та підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Колегія суддів вказує на безпідставність заяви скаржника про пропуск строку позовної давності, оскільки в силу положень п. 12 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, позивачем не пропущено строк позовної давності по заявленим вимогам.

Крім того, колегія суддів звертає увагу скаржника, що згідно із положеннями ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Усі інші доводи учасників справи, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі "Серявін проти України" від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України). Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

В розумінні ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Скаржником в суді апеляційної інстанції не спростовано висновку місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сидоренка Анатолія Івановича на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі № 910/6520/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі № 910/6520/22 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/6520/22 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.02.2023

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова