ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2023 Справа № 917/1339/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І.,

при секретарі судового засідання Квіта О.Т.,

розглянувши матеріали за позовною заявою Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради», ідентифікаційний код 22548359 (вул. Коцюбинського, 7, м. Полтава, 36039)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Надежда Ритейл 2017», ідентифікаційний код 41022256 (вул. Зіньківська, 19 б, м. Полтава, 36009)

про зобов`язання передати товар

за участю представників сторін:

від позивача: Кобрись О.М., дов. № 2 від 04.01.2022;

від відповідача: Батраченко В.В., ордер ВІ № 1114561 28.11.2022.

Суть спору: Комунальне підприємство «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Надежда Ритейл 2017» про зобов`язання відповідача передати позивачу дизельне паливо у обсязі 20 000 літрів вартістю 433 200,00 грн, яке знаходиться у відповідача на відповідальному безкоштовному зберіганні згідно з Договором № 388 від 09.11.2020 (далі Договір).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем, як постачальником за Договором, своїх зобов`язань в частині забезпечення належного відпуску (отоварення) талонів (паливних карток) на АЗС, внаслідок чого позивач не має змоги належним чином скористатися належним йому на праві власності товаром, який знаходиться на зберіганні в постачальника (відповідача).

Ухвалою від 26.10.2022 суд залишив позовну заяву без руху з огляду на невиконання позивачем вимог щодо подання позовних заяв, викладених в п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України та надав позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви та доказів їх направлення на адресу відповідача.

Позивач у визначений судом термін усунув недоліки позовної заяви шляхом подачі доповнень до позовної заяви.

Ухвалою від 31.10.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 29.11.2022, запропонував відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали надати суду відзив на позов.

Ухвалою від 29.11.2022 суд відклав підготовче засідання на 20.12.2022.

В судовому засіданні 20.12.2022 оголошено перерву до 24.01.2023.

Ухвалою від 20.12.2022 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

29.11.2022 суд отримав відзив на позов (том 1, а. с. 109-113), в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та стверджує, що ТОВ «Надежда Ритейл 2017» виконало взяті на себе зобов`язання і у строки, визначені п. 5.1 Договору, тобто до 31.07.2021 поставило у місце призначення на АЗС Постачальника, зазначені у Додатку № 2 до Договору, товар - дизельне паливо; відповідач передав позивачу товар шляхом заправки автотранспорту Замовника на вказаних АЗС у тих випадках, коли Замовник звернуся за його отриманням, у свою чергу Замовник не повністю виконав взяті на себе зобов`язання - не звернувся протягом строку дії Договору до місць поставки товару на АЗС, які зазначені у Додатку № 2 до Договору, за отриманням товару, а отже, не прийняв частину товару, який є предметом закупівлі за даним Договором.

Відповідач у відзиві також зазначив, що:

- за Договором № 388 від 09.11.2020 поставив (передав) позивачу 180 000 літрів дизельного палива, станом на 21.11.2022 частина не прийнятого Замовником дизельного палива становить 20 000 літрів;

- строк дії Договору закінчився, тому на даний час відсутні підстави для поставки товару, у зв`язку з чим вважає недоречним посилання позивача на положення ч. 1 ст. 662, ч. 1 ст. 670 ЦК України, як на підставу обґрунтування своїх вимог;

- відповідачем припинено використання АЗС, які зазначені в додатку № 2 до Договору, зокрема, у квітні 2022 року АЗС ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» припинили господарську діяльність, оскільки кінцевий бенефіціар ТОВ належить до країни-агресора, у зв`язку з чим подальша робота АЗС неможлива;

- ТОВ «Надежда Ритейл» не мало фізичної можливості здійснювати зберігання дизельного палива у кількості 200 000 літрів згідно Договору та не отримувало на зберігання дизельне паливо від КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради»;

- ТОВ «Надежда ритейл 2017» не надає послуг зі зберігання, не має для цього відповідної матеріально-технічної бази, навченого персоналу та ліцензії на зберігання нафтопродуктів, отже, не являється професійним зберігачем, тому положення п. 2 ст. 936 ЦК України не може бути застосовано;

- договір зберігання має реальний характер, тобто є укладеним з моменту передачі речі, в той же час, позивачем не надано жодного документу, який би підтверджував приймання-передачу на зберігання дизельного пального;

- наявність в тексті Договору умови про зберігання товару має тлумачитися проти позивача, оскільки текст Договору був запропонований позивачем як складова частина тендерної документації до публічної закупівлі, за наслідками проведення якої було укладено Договір.

29.11.2022 відповідач надав суду додаткові письмові пояснення у справі (том 1, а. с. 95-96) про те, що АЗС згідно з додатком № 2 до Договору № 388 від 09.11.2020 є автозаправними станціями загального користування. Загальний обсяг резервуарів для дизельного пального цих АЗС становить 102 куб м., а за договором № 388 від 09.11.2020 ТОВ «Надежда Ритейл 2017» зобов`язалося поставити 200 000 літрів, тобто на 92 000 літрів більше, ніж загальна місткість резервуарів для дизельного пального на вказаних АЗС. Зберігання пального для конкретного клієнта не передбачено не тільки неможливістю через обмежені обсяги резервуарів АЗС, а також у зв`язку з обліком, тому, що облік пального (тобто надходження та реалізація пального) на АЗС ведеться через фіскальний касовий апарат, кожен відпуск пального - це реалізація пального з видачею фіскального касового чеку, законодавча можливість зберігання пального для третіх осіб на АЗС не передбачена.

У поясненнях відповідач також повідомив, що гарантує позивачу невідкладне повернення коштів у розмірі 433 200,00 грн після надання повних реквізитів для проведення перерахування коштів.

01.12.2022 суд отримав відповідь на відзив (том 1, а. с. 150-153), в якій позивач виклав свої заперечення щодо доводів відповідача. Зокрема, позивач зазначив, що:

- посилання відповідача на відсутність підстав згідно з умовами Договору для поставки оплаченого товару є надуманими та безпідставними, адже листами вих. № 60 від 22.09.2022, вих. № 59 від 13.09.2022, вих. № 55 від 07.09.2022, вих. № 53 від 18.08.2022 відповідач визнав факт невиконання взятих на себе зобов`язань за Договором № 388 від 09.11.2020 та послався на ст. 693 ЦК України, якою передбачено, що якщо продавець не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення коштів, на що було отримано відповідь про негайне виконання умов Договору та вимогу про повернення товару;

- відповідач 17.08.2022 на виконання пункту 5.5 Договору № 388 від 09.11.2020 подовжив дію талонів на дизельне паливо в кількості 20 000 літрів (акт повернення подовжених талонів від 17.08.2022), чим підтвердив факт взятих на себе зобов`язань за договором;

- в разі повернення відповідачем коштів за придбане пальне необхідно проводити закупівлю по діючих на даний момент цінах на ринку палива, які удвічі вищі за ціну товару, який пропонується повернути, що тягне за собою додаткові видатки бюджету на покриття цінової різниці;

- для закупівлі аналогічної кількості пального по діючих на сьогодні цінах на ринку палива необхідно 1 100 000,00 грн, таким чином, у разі повернення відповідачем коштів збитки бюджету становитимуть 666 800,00 грн;

- договором не передбачено одночасне отоварювання талонів на весь обсяг закупівлі, але за пунктом 6.3.3. Постачальник зобов`язаний забезпечити передачу дизельного палива через АЗС Замовнику або уповноваженому ним Користувачу безперервно та цілодобово відповідно до кількості та номенклатури товару, визначеного в пред`явлених талонах або паливних картках, за винятком випадків, коли роботу АЗС припинено в наслідок технічної перерви, технічної аварії або дії форс-мажорних обставин. В цілому по автогосподарству за добу в середньому використовується 380 л бензину марки А-92 та 2 320 л дизельного палива, що дозволяло постачальнику забезпечити необхідний обсяг на АЗС. Проте відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, що поставило під загрозу виконання позивачем основної функції - забезпечення роботи автомобілів екстреної медичної допомоги на території Полтавської області.

20.12.2022 суд отримав додаткові пояснення від відповідача (том 1, а. с. 168-173) в яких відповідач посилається на те, що поставка дизельного пального у достатній кількості для задоволення потреб замовника була здійснена постачальником на АЗС згідно з Додатком № 2 до Договору, у строки передбачені п. 5.1. Договору. Одночасно відповідач зазначає, що позивачем не виконані свої зобов`язання щодо прийняття товару шляхом направлення автотранспорту для заправлення на АЗС.

30.12.2022 суд отримав заперечення на відповідь на відзив (том 2, а. с. 101-107) в яких відповідач зазначив, що:

- відповідач забезпечив доставку необхідної кількості дизельного пального на АЗС згідно з Додатком № 2 до Договору у строки (термін) поставки (передачі) товару, але Замовник (позивач) не виконав покладене на нього зустрічне зобов`язання з прийняття товару, не направив свій автотранспорт для заправлення його дизельним пальним на АЗС згідно з Додатком № 2 до Договору;

- за 31 день липня 2021 року позивач заправив лише 680 літрів дизельного палива. Відповідач також зазначив, що позивач не звернувся до відповідача з питанням продовження строку дії договору та продовження строків поставки товару, хоча відповідач двічі йшов на зустріч позивачу і продовжував дію договору та строки (термін) поставки товару. Натомість позивач прозвітував про виконання Договору про закупівлю 2 серпня 2021 року на порталі Прозоро, що підтверджується відповідним звітом UА-2020-09-11-007320-b на порталі Прозоро;

- відповідач належним чином та у строки передбачені договором виконав своє зобов`язання з поставки (передачі) товару позивачу, позивач не прийняв товар (не направив свій автотранспорт для заправлення на АЗС), у зв`язку з чим відповідач відмовився від виконання шляхом заправлення автотранспорту позивача за межами договору;

- в даний час ТОВ «Надежда Ритейл 2017» не має у користуванні АЗС та не здійснює реалізацію пального на території Полтавської області.

У письмових поясненнях від 13.01.2023 (том 2, а. с. 113-114) позивач зазначив, що:

- позивач обліковує отримане паливо на субрахунку 203. В прибуткових накладних паливо відображено в літрах, тож облік ведеться правильно, згідно П(С)БО 9 «Запаси». Списується згідно шляхових листів по нормам також в літрах. По прибуткових документах, які здаються в бухгалтерську службу, кількість талонів не вказана, тому позабалансовий облік талонів не потрібен;

- в 2021 році з відповідачем укладені інші діючі договори поставки палива, (що підтверджується листуванням між сторонами, копії якого містяться в матеріалах справи), тому твердження про використання позивачем лише 680 літрів дизельного палива в липні 2021 року є маніпулюванням фактами;

- закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язань сторін, які виникли внаслідок його укладення та не були виконані на момент припинення договору (Постанова Верховного Суду від 19.03.2019 № 916/626/18). Відповідач напередодні та після закінчення строку дії договору не повідомляв позивача про неможливість виконання договору з підстав закінчення його строку та 17.08.2022 на виконання пункту 5.5 Договору № 388 від 09.11.2020 подовжив дію талонів на дизельне паливо в кількості 20 000 літрів, чим підтвердив факт взятих на себе зобов`язань за договором.

- укладення відповідачем з ТОВ «БВС Ритейл» договорів оренди автозаправних станцій строком до 01.04.2022 та не здійснення реалізації пального на території Полтавської області жодним чином не спростовує обов`язку відповідача ТОВ «Надежда Ритейл 2017» виконати взяті на себе зобов`язання за договором.

У додаткових поясненнях від 23.01.2023 (том 2, а.с. 118-119) відповідач повідомив суд, що ТОВ «Надєжда Ритейл 2017» не здійснює на даний час діяльність з продажу пального через автозаправні станції на території Полтавської області, не має у користуванні автозаправних станцій на території Полтавської області, а також про те, що ТОВ «Надєжда Ритейл 2017» звернулося до позивача з проханням прийняти кошти та направило згідно платіжної інструкції № 56457 від 05.01.2023, яка додана до пояснень (том 2, а. с. 120) на рахунок Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» кошти в розмірі 433200,00 грн.

В судовому засіданні 24.01.2022 суд прийняв додаткові пояснення відповідача від 23.01.2023 № 7 (вх. № 868 від 24.01.2023) та задовольнив заяву про поновлення процесуального строку для подання доказів, про що в підготовчому засіданні 24.01.2023 проголошено протокольну ухвалу та зазначено в протоколі судового засідання № 1194823 від 24.01.2023.

В поясненнях від 26.01.2023 (том 2, а.с. 129-130) позивач повідомив суду що має намір повернути відповідачу зазначені кошти в сумі 433200,00 грн та звернувся для цього до ГУ ДКСУ з платіжним дорученням про повернення помилково зарахованих коштів, оскільки предметом спору по справі № 917/1339/22 є саме повернення товару, а не грошових коштів.

Ухвалою від 26.01.2023 суд прийняв від Товариства з обмеженою відповідальністю «НАДЕЖДА РИТЕЙЛ 2017» докази, долучені до додаткових пояснень від 23.01.2023 № 7 (вх. № 868 від 24.01.2023) та поновив строк для їх подання; прийняв від Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» докази, долучені до пояснень від 26.01.2023 № 33 (вх № 1011 від 26.01.2023) та поновив строк для їх подання.

У підготовчому засіданні 26.01.2023 судом здійснено дії та з`ясовані всі питання, передбачені ст.177, 182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 26.01.2023 суд постановив закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 16.02.2023 о 10:30 год.

Ухвалою від 08.02.2023 суд задовольнив заяву Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» про виправлення описок; виправив описки, допущені в ухвалах про залишення позовної заяви без руху від 26.10.2022, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 31.10.2022, про виправлення описки від 31.10.2022, про відкладення підготовчого засідання від 29.11.2022, про продовження строку проведення підготовчого провадження від 20.12.2022, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 26.01.2023, вірно вказавши матеріально-правову вимогу позивача про зобов`язання передати товар.

В судовому засідання 16.02.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі. Повний текст рішення складено та підписано 17.02.2023.

Розглянувши матеріали справи, суд, встановив такі обставини.

Між Об`єднаним автогосподарством закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області (позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Надежда Ритейл 2017» (відповідач, постачальник) укладено договір № 388 від 09.11.2020 (далі - Договір, том 1, а. с. 44-48).

Згідно з п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується у 2020 році поставити Замовнику товар, зазначений в тендерній пропозиції, а Замовник - прийняти і оплатити товар, визначений у п. 1. 2. Договору. Найменування (номенклатура, асортимент) товару: Нафта і дистиляти, код за ДК 021:2015 - 09130000-9 - (09134200-9 - дизельне паливо (талони) - 200 000 л.).

В специфікації (додаток № 1 до Договору, том 1, а. с. 49) визначено предмет Договору дизельне паливо (талони або картки), кількістю 200 000 літрів, вартістю 21,66 грн за одиницю товару з ПДВ.

Талон або паливна картка - є документом встановленого Постачальником зразка та форми, одноразового використання, який посвідчує право Замовника та/або уповноваженого ним користувача на одержання певної кількості та певної марки пального на автозаправній станції (далі - АЗС), зазначеній Постачальником у тендерній пропозиції. Талон або паливна картка має певний ступінь захисту, гарантований Постачальником (п. 1. 4. Договору).

П. 1.5. Договору передбачено, що право власності на пальне переходить до Замовника в момент передачі талонів або паливних карток Постачальником і може бути реалізоване в будь-який момент на АЗС, визначених Постачальником у тендерній пропозиції, тобто Постачальник зобов`язується забезпечити наявність та передати визначену кількість дизельного палива за першою вимогою Замовника по факту пред`явлення ним талону або паливної картки на певній АЗС.

З моменту переходу до Замовника права власності на дизельне паливо та до моменту його фактичного отримання на АЗС, дизельне паливо перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні в Постачальника (п. 1.6. Договору).

Ціна Договору становить: 4 332 000,00 грн. (чотири мільйони триста тридцять дві тисячі гривень 00 копійок) в т. ч. ПДВ 722 000,00 грн. (сімсот двадцять дві тисячі гривень 00 копійок). Розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником після пред`явлення Постачальником рахунка на оплату товару та видаткової накладної на товар. Оплату за товар Замовник здійснює відповідно до п. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника згідно рахунків-фактур, видаткових накладних у строк, що не перевищує 15 робочих днів з моменту поставки товару. Постачання Товару може здійснюватися частинами. Закупівля Товару здійснюється за бюджетні кошти. Підтвердженням того, що товар оплачується за рахунок бюджетних коштів, є перерахування коштів з відповідного розрахункового рахунка Замовника, який відкритий у Державній казначейській службі України. Документом, що підтверджує прийом-передачу товару за цим Договором, є підписані Сторонами видаткові накладні (п. 3.1. Договору).

П. 5.3. Договору передбачено, що постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити Замовнику Товар на умовах DDP (ІНКОТЕРМС 2010р.), місце поставки: Україна, м. Полтава, вул. Коцюбинського, 7 (для талонів); АЗС згідно з Додатком 2 до цього Договору.

Відповідно до п. 5.4. Договору, Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити товар шляхом здійснення заправки автотранспорту Замовника на АЗС. Заправка автотранспорту на АЗС здійснюється на підставі талонів або паливних карток Постачальника або його партнерів, далі - Талони, встановленого зразка, які є документами суворої звітності. Довіреною особою Замовника для взаємовідносин по даному Договору вважається особа - пред`явник Талонів або паливних карток. Перелік АЗС, на яких буде здійснюватися заправка автотранспорту Замовника, визначений у Додатку №2 до Договору,який є невід`ємною частиною Договору (том 1, а. с. 50-51).

Постачальник гарантує заміну невикористаних Замовником Талонів або паливних карток, строк дії яких закінчився, на інші Талони або паливні картки такого ж номіналу та кількості, строк дії яких становить не менше 3 місяців з моменту проведення заміни (п. 5. 5. Договору).

Згідно з п 6. 3. Договору Постачальник зобов`язаний:

6.3.1. Забезпечити поставку товару у строки, встановлені п. 5. 2. цього Договору;

6.3.3. Забезпечити передачу дизельного палива через АЗС Замовнику або уповноваженому ним Користувачу в наступному режимі - безперервно та цілодобово відповідно до кількості та номенклатури дизельного палива, визначеного в пред`явлених талонах або паливних картках, за винятком випадків, коли роботу АЗС припинено в наслідок технічної перерви, технічної аварії або дії форс-мажорних обставин;

6.3.5. Забезпечити достатню кількість дизельного палива на зазначених АЗС з метою своєчасного та належного виконання своїх обов`язків згідно з Договором;

6.3.7. Замінити невикористані Замовником Талони або паливні картки, строк дії яких закінчився, на інші Талони або паливні картки такого ж номіналу та кількості, строк дії яких становить не менше 3 місяців з моменту проведення заміни.

Відповідно до п. 10.1. Договору Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині розрахунків - до повного виконання.

07.12.2020 сторонами по справі була підписана видаткова накладна № 92240, в якій зазначено про передачу відповідачем як продавцем та прийняття позивачем як покупцем товару - дизельного палива (EN-590) Код УКТЗЕД 2710 19 43 00, кількістю 200 000 літрів на суму 4 332 000, 00 грн (том 1, а. с. 36), а також видаткова накладна № 92240 від 29.12.2020 про передачу талонів D2BS385241 - D2BS391240 та D1BS736901 D1BS744900, копія якої додана відповідачем до відзиву на позов (том 1, а.с. 123). Зі сторони позивача вказані видаткові накладні підписані представником Денисько В.А, який діяв на підставі довіреності № 48 від 07.12.2020 (том 1, а. с. 124).

На підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату № 13073 від 07.12.2020 позивачем платіжним дорученням № 2782 від 11.12.2020 було сплачено відповідачу 4 332 000, 00 грн з посиланням на оплату за договором № 388 від 09.11.2020 та накладну № 92240 від 07.12.2020 як на підстави платежу (том 1, а.с.37-38).

Таким чином позивач як замовник (покупець) в повному обсязі здійснив розрахунок за товар (дизельне паливо) кількістю 200 000 літрів відповідно до умов Договору.

Додатковою угодою № 1 від 24.12.2020 було внесено зміни до Договору №388 від 09.11.2020 та продовжено строк дії Договору до 30.04.2021 (том 1, а. с. 41).

Додатковою угодою № 2 від 29.04.2021 було внесено зміни до Договору № 388 від 09.11.2020 та продовжено строк дії Договору до 31.07.2021 (том 1, а. с. 40).

Листом від 09.02.2022 № 45 (том 1, а. с. 161-162) позивач направив відповідачу звернення щодо обміну талонів, придбаних у 2020 році відповідно до тендерних договорів, зокрема, 2 000 шт. талонів на 10 літрів дизельного палива з терміном дії до 31.12.2021 (номера D1BS739901-D1BS741900).

За актом передачі талонів для продовження терміну їх використання від 05.07.2022 (том 1, а. с. 157) позивачем було передано для продовження терміну використання талони на дизельне паливо в кількості 416610 л з терміном дії до 31.12.2021, серед яких, зокрема, талони з номерами D1BS739901-D1BS741900 кількістю 2 000 шт.

За актом від 17.08.2022 (том 1, а. с. 156) зазначені талони були повернуті позивачу.

Згідно з актом звірки не отоварених талонів на пальне від 17.08.2022 (том 1, а. с. 39) кількість не отоварених талонів по Договору № 388 від 09.11.2020 року складає 20 000 літрів (в талонах) дизельного пального на суму 433 200,00 грн з ПДВ. Зазначений акт підписаний головними бухгалтерами позивача та відповідача та засвідчений відповідними відбитками печаток підприємств.

Відповідач у відзиві на позов визнає, що за Договором № 388 від 09.11.2020 він поставив (передав) позивачу лише 180 000 літрів дизельного палива, кількість дизельного палива, яка не була передана позивачу станом на момент подання позову та вирішення спору по суті становить 20 000 літрів, що також визнається відповідачем.

Одночасно відповідач посилається на те, що позивачем не було прийнято відповідну кількість товару протягом строку дії Договору, а також вважає, що на даний час підстави для поставки товару відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК) України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Позивач надіслав на адресу відповідача вимогу від 10.08.2022 за вих. № 266 (том 1, а.с. 62-63) про виконання умов договорів, в якому просив повідомити підстави та причини не отоварювання паливних талонів з 00 год 00 хв. 08.08.2022 року.

У відповідь на вимогу позивач отримав від відповідача лист (вих. № 53 від 18.08.2022, том 1, а. с. 64-65) про те, що з 22 серпня 2022 року паливні талони, які поставлені на виконання умов Договору № 388 від 09.11.2020 року не будуть отоварюватися через істотну зміну обставин, які Постачальник ТОВ «Надежда Ритейл 2017» не міг передбачити на момент участі у тендері та укладенні Договору та на які Постачальник не може вплинути. В зазначеному листі відповідач повідомив також про готовність повернути грошові кошти у розмірі вартості недопоставленого за Договором №388 від 09.11.2020 дизельного палива у кількості 20 000 літрів на суму 433 200 грн.

Поштовим відправленням з описом вкладення позивачем також було направлено відповідачу лист вих. №321 від 26.09.2022 (том 1, а. с. 59-60) з вимогою про невідкладне виконання умов Договору та повернення 20 000 літрів дизельного палива, а також претензію № 326 від 28.09.2022 (том 1, а. с. 55-58) з аналогічною вимогою, на які відповідач не відреагував.

За фактом не отоварювання в мережі АЗС відповідача талонів на дизельне паливо позивачем 18.08.2022 подано до Слідчого управління ГУНП в Полтавській області заяву про вчинення кримінального правопорушення відносно посадових осіб відповідача, що підтверджується витягом з ЄРДР від 25.08.2022 (том 1, а. с. 35).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо поставки оплаченого позивачем товару, позивач звернувся до суду із позовом про зобов`язання відповідача передати позивачу дизельне паливо у обсязі 20 000 літрів, яке знаходиться у відповідача на відповідальному безкоштовному зберіганні згідно з Договором № 388 від 09.11.2020.

Під час розгляду справи судом відповідач відповідно до платіжної інструкції №56457 від 05.01.2023 перерахував на рахунок позивача в Державній казначейській службі 433 200 грн з призначенням платежу «Повернення заборгованості по договору № 388 від 09.11.20р. (постачання ДП) згідно акту звірки від 17.08.22р.» (том 2, а. с 120).

09.01.2023 позивачем було оформлене платіжне доручення №1 на повернення на рахунок відповідача 433 200 грн з підставою платежу «Повернення помилково зарахованих коштів згідно виписки банку №56457 від 05.01.2023» (том 2, а. с. 136).

При розгляді справи по суті судом приймаються до уваги такі обставини.

В ст. 627 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу (далі ГК) України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 ГК України).

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).

Як було встановлено судом, п. 1.5. Договору передбачено, що право власності на пальне переходить до Замовника в момент передачі талонів або паливних карток Постачальником і може бути реалізоване в будь-який момент на АЗС, визначених Постачальником у тендерній пропозиції, тобто Постачальник зобов`язується забезпечити наявність та передати визначену кількість дизельного палива за першою вимогою Замовника по факту пред`явлення ним талону або паливної картки на певній АЗС.

Таким чином умовами Договору передбачено, що право власності на дизельне паливо у позивача (замовника) виникає до моменту фактичної передачі відповідного товару у володіння позивача в порядку, визначеному п. 5.4 Договору (шляхом здійснення заправки автотранспорту Замовника на АЗС відповідача).

Як в п. 1.2 Договору, так і в специфікації (додаток № 1 до Договору) визначено, що предметом договору є дизельне паливо (талони) кількістю 200 000 літрів, а п. 5.3 Договору визначено порядок виконання зобов`язань відповідача щодо поставки шляхом передачі талонів.

В довіреності №48 від 07.12.2020, яка була видана позивачем своєму представнику Денисько В.А. на отримання товару за видатковою накладною № 92240 від 07.12.2020 (копія додана відповідачем до відзиву, том 1, а. с. 124) зазначено, що довіреність видана на отримання дизельного палива (талонів).

Згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України № 281/171/578/155 від 20.05.2008, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20 травня 2008 року №281/171/578/155, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

З урахуванням викладеного, підписані сторонами видаткові накладні № 92240 від 07.12.2020 та № 92240 від 29.12.2020 фактично свідчать про передачу відповідачем саме талонів на дизельне паливо кількістю 200 000 літрів на суму 4 332 000, 00 грн, а не про передачу відповідного товару (дизельного палива) позивачу як замовнику (покупцю).

Матеріалами справи підтверджується як фактичне отримання, так і використання позивачем талонів на дизельне паливо шляхом здійснення заправки автотранспорту на АЗС відповідача в період до 08.08.2022.

Так, підписаним сторонами актом звірки не отоварених талонів на пальне станом на 17.08.2022 підтверджується, що станом на дату укладення акту звірки позивачем за Договором не було отримано 20 000 літрів дизельного палива на суму 433 200 грн, при цьому в акті звірки зазначено, що звірялась відповідна кількість літрів ДП (дизельного палива) в талонах.

Відповідачем зазначені вище обставини визнаються у відзиві на позов.

За таких обставин суд вважає, що відповідно до п. 1.5 Договору позивач набув право власності на дизельне паливо кількістю 200 000 літрів на суму 4 332 000, 00 грн не пізніше дати підписання видаткової накладної № 92240 від 29.12.2020.

Ст. 667 ЦК України передбачено, якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.

Як було встановлено судом, п. 1.6 Договору також передбачено, що з моменту переходу до Замовника права власності на дизельне паливо та до моменту його фактичного отримання на АЗС, дизельне паливо перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні в Постачальника.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільні права та обов`язки також можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст.11 ЦК України).

Таким чином, як з вимог закону (ст. 667 ЦК України), так і з умов Договору у відповідача виникло зобов`язання щодо зберігання дизельного палива, право власності на яке було набуте позивачем, до моменту його фактичного отримання на АЗС шляхом використання відповідних талонів для заправки автотранспорту.

Судом приймається до уваги, що сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України).

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (ч. 1. ст. 936 ЦК України).

З огляду на викладене, укладений між сторонами по справі Договір має елементи договору зберігання.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ч. 1, 2 ст. 938 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, стосовно того, що позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт приймання-передачі на зберігання дизельного пального (зокрема, акт приймання-передачі майна на зберігання), визнаються судом необґрунтованими.

Ст. 937 ЦК України, на яку посилається у відзиві відповідач, дійсно передбачає, що договір зберігання у випадках, встановлених ст. 208 ЦК України (зокрема, договір, що укладається між юридичними особами), має бути укладений в письмовій формі.

Разом з тим, умова щодо зобов`язання відповідача здійснювати відповідальне безкоштовне зберігання дизельного палива, право власності на яке було набуто позивачем відповідно до умов Договору, до моменту його фактичного отримання на АЗС, міститься в п. 1.6 Договору, підписаного сторонами. Таким чином, сторонами дотримано вимоги закону щодо письмової форми договору.

З урахуванням обставин, встановлених судом, доказами перебування належного позивачу на праві власності дизельного палива на зберіганні у відповідача є видаткова накладна № 92240 від 29.12.2020 та акт звірки не отоварених талонів на пальне станом на 17.08.2022.

Договором не передбачено необхідність складання сторонами інших документів (зокрема, акту приймання-передачі) в підтвердження передачі на зберігання відповідачу дизельного палива, право власності на яке було набуте позивачем відповідно до умов Договору.

Посилаючись на необхідність тлумачення п. 1.6 Договору не на користь позивача, відповідач у відзиві не наводить свого тлумачення зазначеного положення Договору, натомість фактично заперечує його наявність та зміст. З огляду на обставини, які встановлені судом вище, відповідні заперечення відповідача визнаються судом необґрунтованими.

Доводи відповідача щодо відсутності у нього фізичної можливості для зберігання 200 000 літрів дизельного палива самі по собі не можуть слугувати підставами для звільнення відповідача від виконання зобов`язань, передбачених Договором.

Згідно з п. 6.3.5 Договору саме на відповідача покладено зобов`язання забезпечити достатню кількість дизельного палива на зазначених АЗС з метою своєчасного та належного виконання своїх обов`язків згідно з Договором

Умовами Договору не передбачено будь-якої індивідуалізації місця зберігання дизельного палива, яке має родові ознаки та є замінним майном. Договір також не містить умов щодо здійснення зберігання придбаного позивачем дизельного палива у певних сховищах, які б належали саме відповідачу.

Як свідчить додаток № 2 до Договору, заправка автотранспорту позивача здійснювалася на заправках, які належали не відповідачу, а були або орендовані ним, або належали підприємству-партнеру (ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна»).

При цьому, суд звертає увагу, що умовами Договору (п. 5.2) передбачено поставку дизельного палива в межах певних щомісячних обсягах, а також зобов`язання відповідача замінити невикористані Замовником Талони або паливні картки, строк дії яких закінчився, на інші Талони або паливні картки такого ж номіналу та кількості, строк дії яких становить не менше 3 місяців з моменту проведення заміни.

Суд також відхиляє заперечення відповідача, викладені у відзиві, стосовно відсутності зобов`язання щодо передачі (поставки) товару після закінчення строку дії Договору.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599 - 601, 604- 609 ЦК України.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору.

Відповідна правова позиція була викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.05.2020 по справі 910/9167/19.

З урахуванням того, що укладений між сторонами Договір містить як елементи договору поставки, так і елементи договору зберігання, з його змісту випливають:

- зобов`язання відповідача як постачальника здійснити поставку товару в порядку, визначеному п. 5.4 Договору (шляхом здійснення заправки автотранспорту Замовника дизельним паливом на АЗС), які фактично були виконані відповідачем частково, шляхом поставки 180 000 літрів дизельного палива;

- зобов`язання відповідача як зберігача на вимогу позивача повернути дизельне паливо, право власності на яке було набуте позивачем відповідно до п.1.5 Договору, та яке перебуває на зберіганні відповідача відповідно до п.1.6 Договору.

Відповідачем вказані зобов`язання щодо повернення зі зберігання 20 000 літрів дизельного палива виконані не були. Відповідна вимога позивача про повернення, викладена в листі вих. № 321 від 26.09.2022, а також в претензії № 326 від 28.09.2022, які були направлені позивачем рекомендованими листами, задоволена відповідачем не була, що відповідачем не заперечується.

У відзиві на позов (том 1, а. с. 111) відповідач зазначає, що ним припинено використання АЗС, які зазначені в додатку № 2 до Договору.

В своїх запереченнях, наданих на відповідь на відзив (том 2, а. с. 106) відповідач також повідомив, що на момент розгляду справи він не має у користуванні інших АЗС та не здійснює реалізацію пального на території Полтавської області.

За таких обставин виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки товару в порядку, визначеному п.5.4 Договору (шляхом здійснення заправки автотранспорту позивача на АЗС), є неможливим.

Судом приймається до уваги, що предметом Договору є дизельне паливо, яке відноситься до речей, що визначаються родовими ознаками.

Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною (ч. 2 ст. 186 ЦК України).

З урахуванням викладеного, визначений ч. 1 ст. 949 ЦК України обов`язок відповідача повернути поклажодавцеві (позивачу) відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості не ставиться в залежність від фактичної наявності у нього речі, яка є замінною.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під час вирішення спору, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Як ефективний необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Положення частини 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно з ч.5 ст.226 ГК України у разі невиконання зобов`язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов`язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

Зазначений спосіб захисту (примусове виконання обов`язку в натурі) застосовується в зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його.

Оскільки судом встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення зі зберігання майна, право власності на яке було набуте позивачем відповідно до умов Договору, обраний позивачем у спірних зобов`язально-правових відносинах спосіб захисту (примусове виконання обов`язку в натурі) відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, який забезпечує реальне його поновлення.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Ч. 1 ст. 79 ГПК України передбачає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, надано можливість сторонам обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Відповідна правова позиція була викладена в п.55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 року по справі № 910/13737/19.

Сплачена позивачем за подання позовної заяви сума судового збору, обчислена від визначеної позивачем ціни позову 433 200 грн (які становлять вартість майна, що підлягає передачі відповідачем) підтверджується платіжним дорученням від 11.10.2022 № 1039 на суму 6498,00 грн.

Відповідно до статті 129 ГПК України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, сплачений позивачем судовий збір, в силу вимог ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Надежда Ритейл 2017», ідентифікаційний код 41022256 (вул. Зіньківська, 19б, м. Полтава, 36009) передати Комунальному підприємству «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради», ідентифікаційний код 22548359 (вул. Коцюбинського, 7, м. Полтава, 36039) 20 000 літрів дизельного палива.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Надежда Ритейл 2017», ідентифікаційний код 41022256 (вул. Зіньківська, 19б, м. Полтава, 36009) на користь Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради», ідентифікаційний код 22548359 (вул. Коцюбинського, 7, м. Полтава, 36039) 6498,00 грн судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 17.02.2023.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Пушко І.І.