ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2023 р. м. Київ Справа № 911/1923/22

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс"

04208, місто Київ, проспект Правди, будинок 85,

до Управління житлово-комунального господарства "Біличі"

08298, Київська область, селище міського типу Коцюбинське, вулиця Меблева, будинок 11-А,

про стягнення заборгованості

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №1671/22 від 04.10.2022) Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" до Управління житлово-комунального господарства "Біличі" про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані нарахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання судового рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/1942/14.

Судом перевірено позовну заяву і додані до неї документи на відповідність вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України та встановлена їх невідповідність вимогам пунктів 2, 5 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.10.2022 позовну заяву (вх. №1671/22 від 04.10.2022) залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх. №15307/22 від 31.10.2022), відповідно до якої позивач усунув недоліки позовної заяви та заявив клопотання про поновлення строку на усунення недоліків.

За результатами розгляду клопотання позивача про поновлення процесуального строку на усунення недоліків позовної заяви суд дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на усунення недоліків задоволенню не підлягає як передчасне, оскільки строк усунення недоліків позивачем не порушений.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а згідно з пунктом 2 частини 5 цієї статті малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За позовною заявою Приватним акціонерним товариством "Київспецтранс" заявлені до стягнення грошові кошти у розмірі 591184,88 грн. заборгованості, що складається з 464772,63 грн. інфляційних втрат та 126412,25 грн. 3 % річних, отже, дана справа може бути визнана малозначною в розумінні пункту 2 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, не відноситься до категорій справ, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до частини 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України та, з огляду на зміст позовних вимог та кількість наданих суду доказів, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивачем також заявлене клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.11.2022 позовну заяву (вх. №1671/22 від 04.10.2022) прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлені сторонам справи строки подання заяв по суті справи.

У зв`язку із відсутністю фінансування на здійснення відправлення кореспонденції суду засобами поштового зв`язку, судом надіслано ухвалу суду сторонам справи електронною поштою, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Жодних документів від сторін справи до суду не надійшло.

У зв`язку із відновленням фінансування здійснення відправлення кореспонденції суду засобами поштового зв`язку, судом надіслана копія ухвали суду про відкриття провадження у справі сторонам справи засобами поштового зв`язку рекомендованими листами та отримана, згідно з відомостями пошти, зокрема уповноваженим представником відповідача - 13.12.2022.

У постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначається, що належним повідомленням учасника справи є відправлення рекомендованого листа.

Враховуючи вищевказану позицію, обставини отримання відповідачем ухвали суду, а також дотримання судом встановлених в цій ухвалі суду строків на подання відповідачем заяв по суті справи, суд здійснив всі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та, зокрема, забезпечив дотримання принципу змагальності сторін господарського судочинства.

Відповідачем відзиву на позов та доказів суду не надано, доводи позивача не заперечені, строки подання відповідачем заяв по суті справи, що встановлені ухвалою Господарського суду Київської області від 21.11.2022, навіть з урахуванням пересилання засобами поштового зв`язку - сплинули, відтак, зважаючи на вказане і належне повідомлення судом відповідача про розгляд позову до нього у господарському суді, суд розглянув справу за наявними матеріалами.

У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписав рішення без його проголошення.

За результатами розгляду матеріалів справи, огляду та оцінки доказів, що надані суду, з урахуванням вимог чинного законодавства, суд -

встановив:

1. Правовідносини сторін

01.11.2011 між Приватним акціонерним товариством "Київспецтранс" (далі - позивач або кредитор) та Управлінням житлово-комунального господарства "Біличі" (далі - відповідач або боржник) укладений договір № б/н про розстрочення дебіторської заборгованості.

Вказаний договір про розстрочення дебіторської заборгованості укладений у зв`язку із неповним виконанням відповідачем, станом на 01.10.2011, грошових зобов`язань за договором №A-108004 про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню твердих побутових відходів від 01.11.2007, договором № Г-108004 про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню твердих побутових відходів від 02.01.2009, договором № 108004 про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню твердих побутових відходів від 01.04.2010 та наявністю у відповідача перед позивачем заборгованості у сумі 1648206,05 грн.

Зважаючи на те, що відповідач не перераховував кошти для погашення дебіторської заборгованості за вищезазначеним договором у визначені ним строки, позивач звернувся до суду. Рішенням Господарського суду Київської області від 19.08.2014 у справі № 911/1942/14 позов задоволено, договір № б/н про розстрочення дебіторської заборгованості розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача 1648206,05 грн. основної суми заборгованості, 207613,59 грн. 20 % річних від простроченої суми, 17675,68 грн. пені, 32964,12 грн. штрафу.

2. Аргументи позивача

Позивач зазначає, що вищезазначеним рішенням суду встановлений факт порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором № б/н про розстрочення дебіторської заборгованості та, відповідно, за договорами про надання послуг по збиранню, вивезенню та знешкодженню твердих побутових відходів № Г-108004 від 02.01.2009 та № Г-108004 від 01.04.2010.

Стосовно поточної суми заборгованості позивач посилається на інформаційну довідку №708/10 від 25.08.2022, що видана головним бухгалтером Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс», згідно з якою, станом на 01.08.2022, заборгованість відповідача за договором №108004 про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню твердих побутових відходів від 01.11.2007 становить 1403299,85 грн.

Позивач посилається на приписи статті 610 Цивільного кодексу України, якою встановлено що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В частині 2 статті 625 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Керуючись викладеним, позивачем нараховані на суму невиконаного відповідачем грошового зобов`язання інфляційні втрати і три відсотки річних, за здійсненим позивачем розрахунком заявлені до стягнення 464772,63 грн. інфляційних втрат і 126412,25 грн. трьох відсотків річних (розрахунок міститься у позовній заяві).

При розрахунку відповідних сум, позивач обмежив період нарахувань трьома роками, що передували поданню позовної заяви.

3. Аргументи відповідача

Відповідач своїх аргументів та заяв по суті справи не надав, доводів позову не заперечив, відповідно до вищевикладених висновків суду, належним чином повідомлений про розгляд позову до нього господарським судом, оскільки 13.12.2022 ухвала суду про відкриття провадження у справі вручена його уповноваженому представнику, на підтвердження чого до матеріалів справи долучене рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення суду.

4. Норми права, що підлягають застосуванню

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 181 Господарського кодексу України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до норм статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до частинии 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень статтей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Господарського кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з статтею 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами; невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

5. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

5.1. Стосовно правомірності нарахування 464772,63 грн. інфляційних втрат та 126412,25 грн. трьох відсотків річних.

У зв`язку із невиконанням грошових зобов`язань за договором №б/н від 01.11.2011 про розстрочення дебіторської заборгованості у відповідача виникла заборгованість перед позивачем. Наявність вказаної заборгованості встановлена у рішенні Господарського суду Київської області від 19.08.2014 у справі № 911/1942/14, дане рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду від 12.09.2018 у справі №712/5856/15-ц).

Таким чином, приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З урахуванням наведеного, оскільки зобов`язання відповідача щодо сплати коштів є грошовим і строк виконання такого зобов`язання порушений відповідачем, то у позивача наявне право вимагати стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за період прострочення.

Окрім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц зазначено таке: «Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).». Таким чином, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість не припиняється та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення.

У вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду також зазначається таке:

- «Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу)».

- «Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила».

- «Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення».

- «Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим».

- «Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову».

Також, слід зауважити, що відповідачем не надано заперечень щодо розміру заборгованості чи строків виконання спірного грошового зобов`язання або періоду нарахування позовних вимог та їх розмірів.

Врахувуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач має право звернутись до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних та застосовувати період нарахування у три роки, що передували поданню позову.

5.2. Стосовно вірності розрахунку інфляційних втрат.

Як вже зазначалось вище, факт наявності заборгованості встановлений у рішенні Господарського суду Київської області від 19.08.2014 у справі № 911/1942/14. На момент подання позовної заяви, сума заборгованості становить 1403299,85 грн., що підтверджується інформаційною довідку №708/10 від 25.08.2022, що видана головним бухгалтером Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс».

Втрати від інфляції розраховуються за формулою:

втрати від інфляції = (сума боргу) х (індекс інфляції) / 100 - (сума боргу)

Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При перевірці наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем заявлений розрахунок за період з 01.08.2019 по 01.08.2022. У той же час, ним фактично здійснений розрахунок з серпня 2019 року по травень 2022 року. Розмір інфляційних втрат згідно з розрахунком позивача за період з серпня 2019 року по травень 2022 року становить 464772,63 грн. та є вірним.

5.3. Стосовно вірності розрахунку трьох відсотків річних від простроченої суми.

Три відсотки річних розраховуються за формулою:

[Відсотки] = [Сума боргу] х [Процентна ставка (%)] / 100% х [Кількість днів] / [Кількість днів у році]

Відповідно да даної формули: [Сума боргу] - сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] - три відсотка річних, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України; [Кількість днів] - різниця між датою закінчення розрахунку та датою початку розрахунку; [Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році.

Позивачем наданий розрахунок трьох відсотків річних за період з 26.08.2019 по 26.08.2022, розмір яких становить 126412,25 грн. Даний розрахунок перевірений судом та встановлена його вірність.

6. Результати розгляду справи

6.1. Згідно із статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

6.2. Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

7. Розподіл судових витрат

Згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи та керуючись статтями 13, 52, 73, 74, 77-79, 86, 129, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов (вх. №1671/22 від 04.10.2022) Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" до Управління житлово-комунального господарства "Біличі" про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління житлово-комунального господарства "Біличі" (08298, Київська область, селище міського типу Коцюбинське, вулиця Меблева, будинок 11-А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" (04208, місто Київ, проспект Правди, будинок 85, ) 464772,63 грн. (чотириста шістдесят чотири тисячі сімсот сімдесят дві гривні шістдесят три копійки) інфляційних втрат, 126412,25 грн. (сто двадцять шість тисяч чотириста дванадцять гривень двадцять п`ять копійок) трьох відсотків річних та 8867,77 грн. (вісім тисяч вісімсот шістдесят сім гривень сімдесят сім копійок) судового збору, що сплачений за подання позовної заяви.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 20.02.2023.

Суддя С.О. Саванчук