ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2023 р. Справа№ 925/181/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Остапенка О.М.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання: Гуньки О.В.

представники сторін в судове засідання не з`явилися,

розглянувши матеріали апеляційної скарги головного державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик Ольги Василівни

на ухвалу господарського суду Черкаської області від 22.09.2022 року

у справі № 925/181/20 (суддя Хабазня Ю.А.)

за заявою Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області

до товариства з обмеженою відповідальністю «Селена»

про банкрутство юридичної особи

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 22.09.2022 року по справі № 925/181/20 задоволено повністю скаргу боржника у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Голінного А.М. від 01.07.2022 року №925/181/20/316. Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик О.В. від 23.06.2022 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, Деснянський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Чернігівської області від 22.09.2022 року по справі № 925/181/20. В задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Селена» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Голінного А.М. на рішення виконавця у формі постанови про повернення виконавчого документа відмовити в повному обсязі.

Апелянт в апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду не може бути виконано, оскільки згідно наданого акту про знищення документів, що не підлягають зберіганню від 05.01.2021 року вся документація фізичної особи ОСОБА_1 за 2017 рік знищена.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю у боржника майна (документів), яке він повинен передати, державним виконавцем 23.06.2022 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до вимог п. 6 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 31.10.2022 року апеляційну скаргу головного державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик Ольги Василівни передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Сотнікова С.В., Отрюха Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 року витребувано з господарського суду Черкаської області матеріали оскарження ухвали господарського суду Черкаської області від 22.09.2022 року по справі № 925/181/20 за заявою Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Селена» про банкрутство юридичної особи для розгляду апеляційної скарги Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу господарського суду Черкаської області від 22.09.2022 року у справі № 925/181/20 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу господарського суду Черкаської області від 22.09.2022 року у справі № 925/181/20 до надходження матеріалів справи № 925/181/20 до Північного апеляційного господарського суду.

29.11.2022 року від господарського суду Черкаської області на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 року надійшли матеріали справи № 925/181/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою головного державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик Ольги Василівни на ухвалу господарського суду Черкаської області від 22.09.2022 року у справі № 925/181/20. Розгляд апеляційної скарги головного державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик Ольги Василівни призначено на 01.02.2023 року.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 року, у зв`язку з перебуванням судді Сотнікова С.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 30.01.2023 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Отрюха Б.В., Остапенка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 року вищевказаною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик Ольги Василівни на ухвалу господарського суду Черкаської області від 22.09.2022 року у справі № 925/181/20 та призначено до розгляду на 01.02.2023 року.

01.02.2023 року в судове засідання представники сторін не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, в зв`язку з чим, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін та наявними у матеріалах справи доказами.

01.02.2023 року прийнято постанову у даній справі.

Згідно зі ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, боржником у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Голінного А.М., подано скаргу від 01.07.2022 року №925/181/20/316 з вимогами визнати рішення головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Мін`юсту (м.Київ) Попик Ольги Василівни про повернення виконавчого документа на підставі п.6 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», прийняте у формі постанови від 23.06.2022 року ВП №68452378, неправомірним та скасувати постанову від 23.06.2022 року ВП №68452378.

Обґрунтовуючи подану скаргу скаржник зазначає, що не погоджується з діями головного державного виконавця відділу ДВС Попик О.В. та постановою від 23.06.2022 року, якою було повернуто виконавчий документ на підставі п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом п.6 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець перед поверненням виконавчого документа повинен встановити на підставі належних та допустимих документів факт відсутності документації у боржника, а факт знищення документів державним виконавцем було встановлено на підставі поданого боржником акту №1 від 05.01.2021 року, однак останній є недопустимим доказом такого факту, оскільки складений фізичною особою-підприємцем Куліш О.М. одноосібно, не погоджений архівною установою в порядку передбаченому Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 року за №736/27181)

При цьому ліквідатор вказує, що згідно з постановою відділу ДВС виконавець встановив знищення документації, а не її відсутність у боржника (що вказано підставою для закінчення виконавчого провадження). На думку скаржника, повним фактичним виконанням судового рішення вважається передача всіх перелічених у ньому документів від фізичної особи-підприємця Куліш О.М. ліквідатору, арбітражному керуючому Голінному А.М., чого державним виконавцем зроблено не було.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 22.09.2022 року по справі № 925/181/20 задоволено повністю скаргу боржника у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Голінного А.М. від 01.07.2022 року №925/181/20/316. Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик О.В. від 23.06.2022 року про повернення виконавчого документа стягувану.

Обґрунтовуючи прийняту ухвалу місцевий суд зазначив, що відділ ДВС застосував неналежні норми Закону України "Про виконавче провадження" як для здійснення виконавчого провадження (застосував норми для виконання рішення про стягнення речей, в той час як повинен був застосувати норми для виконання рішення зобов`язального характеру), так і для повернення виконавчого документа стягувачу.

Крім того, суд зазначив, що відділ ДВС прийняв як докази знищення документів письмові пояснення Куліш О.М. від 17.02.2022 та акт від 05.01.2021 №1, однак не повинен був цього робити, оскільки наданий фізичною особою-підприємцем Куліш О.М. акт не відповідає приписам нормативно-правових актів, які вказані у пункті 6 мотивувальної частини ухвали суду від 03.08.2021, складений з порушенням цих приписів та не містить вказівки про знищення саме витребуваних документів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик Ольги Василівни задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Разом з тим, 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно зі ст. 124 Конституції України та ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право звертатися до господарського суду та суду загальної юрисдикції у випадках, передбачених цим Кодексом.

В п.3 ч.2 ст.12 Кодексу України з процедур банкрутства зазначено, що арбітражний керуючий зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника та подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію.

В ч.1 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства зазначено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: (…) аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; (…) вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (…).

У ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (…). За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Відповідно до ч.1, п.3, 14 і 19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; у разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі.

У п.6 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена.

У абз.2 ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником; у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність; виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником; у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом; у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений особливий порядок виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, а саме, під час виконання такого рішення виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено місцевим судом, предметом поданої скарги є оцінка дій Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вчинених у межах виконавчого провадження №68452378.

Примусове виконання (застосування заходів примусового виконання рішення) - це вжиття державним виконавцем заходів щодо реалізації припису юрисдикційного акта способами, які визначено законом, із покладанням на боржника виконавчого збору та інших витрат, пов`язаних із виконанням.

Отже, здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, ухвалою господарського суду Черкаської області від 03.08.2021 року у справі даній справі витребувано від фізичної особи-підприємця Куліш Олени Миколаївни на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Селена» у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Голіного А.М., належним чином завірені копії наступних документів: договору №24 від 20.01.2017 року з усіма додатками, доповненнями, додатковими угодами, змінами; договору №0609 від 06.09.2017 року з усіма додатками, доповненнями, додатковими угодами, змінами; договору надання поворотної фін допомоги №ВФП1508 від 15.08.2017 року з усіма додатками, доповненнями, додатковими угодами, змінами (які мають бути добровільно надані у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали); на отримання зазначених документів уповноважено ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю «Селена».

21.01.2022 за вих.№925/181/20/56 ліквідатор банкрута направив на адресу відділу ДВС заяву з вимогою про відкриття виконавчого провадження за ухвалою суду від 03.08.2021.

02.02.2022 за №68452378/14 супровідним листом відділ ДВС направив ліквідатору банкрута постанову від 02.02.2022 про відкриття виконавчого провадження №68452378 з примусового виконання вказаного вище судового рішення.

17.02.2022 за вх.№5552 фізичною особою-підприємцем Куліш О.М. було подано до відділу ДВС письмові пояснення від 17.02.2022 з доданим до них актом від 05.01.2021 №1 про знищення документів, що не підлягають зберіганню у якому вона зазначила, що на підставі Переліку типових документів, які створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2017 №578/5, вилучені для знищення як такі, що не мають науково-історичної, культурної цінності ат втратили практичне значення, знищила документи (а саме: акти взаємозаліків/взаєморозрахунків за 2017 рік в 1 томі; договори про повну матеріальну відповідальність за 2017 рік в 1 томі; акти приймання виконаних робіт/послуг, рахунки-фактури за 2017 рік в 1 томі; договори і додатки до них за 2017 рік в 1 томі; банківські виписки за 2017 рік в 1 томі; акти списання ТМЦ за 2017 рік в 1 томі; касову книгу за 2017 рік в 1 томі; прибутково-видаткові касові ордери за 2017 рік в 1 томі; головну книгу за 2017 рік в 1 томі).

06.05.2022 за вих.№925/181/20/220 ліквідатор банкрута направив на адресу відділу ДВС лист з проханням письмово повідомити його про хід примусового виконання ухвали суду від 03.08.2021 у справі №925/181/20 щодо Куліш О.М. у виконавчому провадженні №68452378.

23.06.2022 відділом ДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.6 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" з тих мотивів, що "згідно акту 1 від 05.01.2021 документи, які необхідно витребувати у боржника знищено, оскільки вичерпано строк їх зберігання".

Тобто, державний виконавець, встановивши під час вчинення виконавчих дій факт знищення боржником документів, які останній був зобов`язаний судом передати ліквідатору прийняв рішення про повернення виконавчого документу стягувачу.

Закон України "Про виконавче провадження" містить перелік випадків повернення виконавчого документа стягувачу. Даний перелік зазначений у ст. 37 Закону і є вичерпним.

Однією з умов повернення виконавчого документа стягувачу, на яку відділ ДВС посилається у своїй постанові, є п.6 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", в якій передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі.

Проте, у постанові відділу ДВС від 23.06.2022 державний виконавець зазначає, що документи витребувані судом знищено, що, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", є умовою для закінчення виконавчого провадження.

Отже, відділ ДВС застосував неналежні норми Закону України "Про виконавче провадження" для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, що є підставою для задоволення вимоги про визнання неправомірним рішення відділу ДВС про повернення виконавчого документа стягувачу у формі постанови від 23.06.2022, про що вірно зазначено місцевим судом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги головного державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик Ольги Василівни слід відмовити, а лоскаржувану узхвалу залишити без змін.

Керуючись положеннями Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу головного державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик Ольги Василівни на ухвалу господарського суду Черкаської області від 22.09.2022 року у справі № 925/181/20 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Черкаської області від 22.09.2022 року у справі № 925/181/20 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядки та строки встановлені ст. ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.02.2023 року

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді О.М. Остапенко

Б.В. Отрюх