ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" лютого 2023 р. Cправа № 902/1032/22

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський (вул. Ак. Глушкова, 1, м. Володимир-Волинський, Волинська область, 44700)

до: Приватного підприємства "Сучасні будівельні технології-12" (вул. Хмельницьке шосе, 13, офіс 323, м. Вінниця, 21036)

про стягнення 26 056,16 грн,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський до Приватного підприємства "Сучасні будівельні технології-12" про стягнення 26 056,16 грн, передана за підсудністю Господарським судом Волинської області на підставі ухвали від 16.11.2022.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині сплати вартості спожитої електричної енергії за Договором про відшкодування вартості спожитої електричної енергії №26 від 19.12.2019, споживання якої відбулося за адресою: м. Луцьк, вул. Ківерцівська, 85, військове містечко №71, внаслідок чого Квартирно-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський заявлено до стягнення з Приватного підприємства "Сучасні будівельні технології-12" 26 056,16 грн, з яких: 21 958,6 грн - основного боргу; 287 грн - 3% річних; 2 096,18 грн - пені та 1 714,38 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 19.12.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1032/22 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Ухвалу про відкриття провадження у справі отримано відповідачем 26.12.2022, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим поштовим повідомленням. Крім того, таку ухвалу направлено позивачу на адресу електронної пошти, зазначену останнім у позовній заяві.

30.12.2022 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого Приватне підприємство "Сучасні будівельні технології-12" повідомило про сплату ним 18.10.2022 на користь позивача 21 985,61 грн боргу за спожиту електроенергію з наданням відповідних доказів, внаслідок чого, за твердженням відповідача, решта сум складових заявленого позову підлягають корегуванню.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

19.12.2019 між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський (Сторона 1, позивач) та Приватним підприємством "Сучасні будівельні технології-12" (Сторона 2, відповідач) укладено Договір про відшкодування вартості спожитої електричної енергії №26 (Договір), відповідно до п.1.1. якого за використану електричну енергію Сторона 2 відшкодовує Стороні 1 вартість спожитої електричної енергії за адресою м. Луцьк, вул. Ківерцівська 85, військове містечко №71 в процесі виконання умов Договору згідно показників лічильника та наданого рахунку за тарифом, затвердженим НКРЄ згідно наданих щомісячно рахунків постачальної організації (надалі по тексту Тариф).

Щомісячно до 30 числа Сторона 1 надає Стороні 2 рахунок-фактуру (додаток до договору), який складений на підставі розрахунку, які є підставою для проведення оплати по даному Договору. Сторона 2 здійснює попередню оплату за електричну енергію на умовах цього Договору та приймає до виконання подані Стороною 1 вищезазначені документи (п.п. 2.1., 2.2 Договору).

Пунктом 4.3. Договору сторони погодили, що за порушення термінів відшкодування вартості спожитої електричної енергії Сторона 2 сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, за кожен день невідшкодування.

Згідно з п. 5.2. Договору додатками до Договору є Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, а також Акт обстеження (а.с. 9, т.1).

Договір вчинено (підписано) 19.12.2019 року. Термін дії договору до 31 грудня 2019 р. Договір може бути пролонгований на кожен наступний рік, якщо від однієї сторони за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.п. 6.1., 6.2. Договору).

Доказів, що підтверджували б припинення дії відповідного Договору за заявою будь-якої із сторін договору або відмову від продовження строку його дії після 19.12.2019 матеріали справи не містять.

На виконання умов Договору позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату за використану електроенергію у січні 2022 року на суму 11 083,11 грн з ПДВ (рахунок №111 від 31.03.2022) та у лютому 2022 року на суму 10 902,5 грн з ПДВ (рахунок №119 від 31.03.2022).

Несплата відповідачем вартості використаної у січні-лютому 2022 року електричної енергії за Договором згідно виставлених рахунків на загальну суму 21 985,6 грн слугувала підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Поряд з цим слід зазначити, що позивач звертався до відповідача із претензією (вих. №21/605 від 10.05.2022) про сплату 21 985,6 грн боргу, однак реагування на таку претензію матеріали справи не містять.

Після звернення із позовом до суду відповідачем здійснено оплату основного боргу за спірний період згідно виставлених рахунків, що підтверджується доданими до відзиву копіями платіжних інструкцій: №12091 від 18.10.2022 на суму 10 902,5 грн та №12092 від 18.10.2022 на суму 11 083,11 грн.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (ЦК України) зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (стаття 530 ЦК України).

Позаяк Договором не встановлено чіткого строку виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості спожитої електроенергії, застосуванню в даному випадку підлягають приписи ч. 1 ст. 530 ЦК України, тобто відповідач як боржник повинен був виконати зобов`язання у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Як підтверджується матеріалами справи, 16.05.2022 позивач направив відповідачу претензію (вих. №21/605 від 10.05.2022) про сплату 21 985,6 грн боргу. За змістом фіскального чека АТ "Укрпошта" №172 від 16.05.2022 направлення здійснено рекомендованим листом (а.с. 22, т.1).

Згідно з п.п. 1, 2 розділу ІІ Нормативів та нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку):

1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1;

2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2;

3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3;

4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4,

де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання;

1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

З огляду на вказане, максимальний строк для отримання відповідачем претензії з урахуванням поштового перебігу та здійснення відправлення рекомендованою поштовою кореспонденцією становить 5 днів.

Враховуючи викладене, граничний строк отримання Приватним підприємством "Сучасні будівельні технології-12" претензії (вих. №21/605 від 10.05.2022,) є 23.05.2022 (вихідні дні не враховано в строк поштового пересилання).

Поряд з цим семиденний строк від дня пред`явлення вимоги сплинув 30.05.2022. Відтак з 31.05.2022 зобов`язання Приватного підприємства "Сучасні будівельні технології-12" зі сплати вартості спожитої електричної енергії є простроченим.

Оскільки позов було скеровано до суду 13.10.2022 та сплата відповідачем основного боргу в сумі 21 958,6 грн відбулася 18.10.2022, суд враховує таке.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (яка хоча і стосується попередньої редакції ГПК України та наразі є чинною) роз`яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що закриття провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент подання позову та припинив своє існування після його пред`явлення.

Отже, провадження у справі в частині стягнення з відповідача 21 958,6 грн основного боргу підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 287 грн - 3% річних; 1 714,38 грн - інфляційних втрат та 2 096,18 грн - пені.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони погодили, що за порушення термінів відшкодування вартості спожитої електричної енергії Сторона 2 сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, за кожен день невідшкодування (п. 4.3. Договору).

Позивач при нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних втрат початковою датою нарахування визначив 01.05.2022, однак як встановлено судом, прострочення виконання зобов`язання в порядку ст. 530 ЦК України виникло з 31.05.2022.

За таких обставин, здійснивши перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" за період прострочення з 31.05.2022 по 07.10.2022 на суму основного боргу 21 958,6 грн, судом встановлено обґрунтованість нарахування пені в сумі 1928,15 грн; 3% річних в сумі 234,63 грн та інфляційних втрат в сумі 1 527,89 грн.

Позаяк позивачем заявлено відповідні складові заборгованості у більших сумах, задоволенню підлягають пеня, 3% річних та інфляційні втрати у визначених судом сумах. Тому у стягненні з відповідача 168,03 грн - пені; 52,37 грн - 3% річних та 186,49 грн - інфляційних втрат слід відмовити як заявлених безпідставно.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем слідує з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. Поряд з цим власного контррозрахунку заборгованості відповідачем не подано.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з урахуванням закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу та мотивів щодо безпідставного нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат внаслідок неправильного визначення початкової дати прострочення виконання зобов`язання.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача в сумі 2 442,26 грн, в решті такі витрати в сумі 38,74 грн залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі № 902/1032/22 в частині стягнення з відповідача 21 958,6 грн основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору.

3. Стягнути з Приватного підприємства "Сучасні будівельні технології-12" (вул. Хмельницьке шосе, 13, офіс 323, м. Вінниця, 21036; ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський (вул. Ак. Глушкова, 1, м. Володимир-Волинський, Волинська область, 44700; ) 1 928,15 грн - пені; 234,63 грн - 3% річних; 1 527,89 грн - інфляційних втрат та 2 442,26 грн - витрат на сплату судового збору.

4. В решті позову щодо стягнення з відповідача 168,03 грн - пені; 52,37 грн - 3% річних та 186,49 грн - інфляційних втрат відмовити, у зв`язку з чим витрати на сплату судового збору в сумі 38,74 грн залишити за позивачем.

5. Згідно із приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1; ІНФОРМАЦІЯ_2; відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Повне рішення складено 17 лютого 2023 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - вул. Ак. Глушкова, 1, м. Володимир-Волинський, Волинська область, 44700;

3 - відповідачу - вул. Хмельницьке шосе, 13, офіс 323, м. Вінниця, 21036.