ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2023 р. Справа№ 910/15043/21 (911/238/22)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Гарник Л.Л.

за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 15.02.2023,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповіальністю "Комплекс Агромарс"

на рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2022

у справі №910/15043/21 (911/238/22)

за позовом Товариства з обмеженою відповіальністю "Комплекс Агромарс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (Відповідач-1)

Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова компанія "Промінвестгруп" (Відповідач-2)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.2021

в межах справи №910/15043/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Буддевелопмент"

до Товариства з обмеженою відповіальністю "Комплекс Агромарс"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходилась справа №910/15043/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Буддевелопмент Київ" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс".

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс веста" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінвестгруп", в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна б/н від 19.03.2021, укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс веста" та ТОВ "Виробничо-торгова компанія "Промінвестгруп" про продаж (передачу у власність):

бройлерної ферми № 3, загальною площею - 13 592,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 3;

бройлерної ферми № 5, загальною площею - 13 589,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 5;

бройлерної ферми № 6, загальною площею - 13 558,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 6;

бройлерної ферми № 7, загальною площею - 13 546,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 7;

бройлерної ферми № 8, загальною площею - 13 540,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 8.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.01.2022 (суддя Христенко О.О.) вирішено матеріали позовної заяви № 911/238/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс веста" та 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова компанія "Промінвестгруп" про визнання недійсним договору купівлі-продажу передати за підсудністю до господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи №910/15043/21 про банкрутство ТОВ "Комплекс Агромарс".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 відкрито провадження у справі № 910/15043/21(910/911/238/22).

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №910/15043/21 (911/238/22) у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати покладено на позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповіальністю "Комплекс Агромарс" звернулось безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповіальністю "Комплекс Агромарс" передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Доманська М.Л.; судді: Гарник Л.Л., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи у справі №910/15043/21 (911/238/22) за позовом Товариства з обмеженою відповіальністю "Комплекс Агромарс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова компанія "Промінвестгруп" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.2021 в межах справи №910/15043/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Буддевелопмент" до Товариства з обмеженою відповіальністю "Комплекс Агромарс" про банкрутство, відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповіальністю "Комплекс Агромарс" на рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №910/15043/21 (911/238/22) до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/15043/21 (911/238/22).

12.12.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/15043/21 (911/238/22) у 1-мі томі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2022 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповіальністю "Комплекс Агромарс" на рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №910/15043/21 (911/238/22), розгляд апеляційної скарги призначено на 01.02.2023 о 12 год. 00 хв.; запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзив на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 20.01.2023; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень, заперечень в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 27.01.2023.

23.01.2023 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповіальністю "Комплекс Агромарс" на рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2022, відповідно до якого відповідач 1 просить суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення без змін. На думку відповідача - 1, звернення стягнення на іпотечне майно відбулося з проведенням оцінки майна у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку». Відповідач 1 вказує, що позивач жодними належними та допустимими доказами не довів, що вартість продажу предмету іпотеки є заниженою та не довів, яка саме, на його думку, має бути реальна вартість цього нерухомого майна. Відповідач 1 у відзиві зазначив, що позивач звертався зі скаргою до Міністерства юстиції України на дії нотаріуса щодо реєстрації оскаржуваного договору. Згідно з висновком Колегії МЮУ від 13.04.2021 МЮУ, затвердженого Наказом від 23.04.2021 № 1249/7, в задоволенні скарги відмовлено в повному обсязі тa вказано, що реєстрація Договору купівлі- продажу нерухомого майна була проведена з повним дотриманням вимог ст.38 ЗУ «Про іпотеку». Також відповідач - 1 зазначив, що Господарським судом Київської області у рішенні від 10.11.2021 у справі № 911/1660/21, яке набрало законної сили, встановлено факт отримання Товариством з обмеженою відповіальністю "Комплекс Агромарс" листа - вимоги щодо погашення заборгованості та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

01.02.2023 на електронну пошту суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2023 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповіальністю "Комплекс Агромарс" на рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №910/15043/21 (911/238/22) до 15.02.2023 о 12:30.

У судове засідання 15.02.2023 з`явився представник відповідача - 1. Решта учасників справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні ставилось на обговорення питання щодо можливості здійснення розгляду апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились в судове засідання, щодо чого представник відповідача - 1 не заперечував.

Колегія суддів вирішила за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.

За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

В даному випадку апеляційна скарга може бути розглянута у судовому засіданні без участі представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, їх неявка не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги у даному судовому засіданні.

В судовому засіданні колегією суддів ставилось на обговорення питання відносно прийняття доказів, які додано позивачем до апеляційної скарги, а саме, копій Звітів про оцінку майна від 03.11.2022 Бройлерних ферм за №№ 3, 5, 6, 7, 8.

Представник відповідача - 1 щодо долучення відповідних доказів до матеріалів справи заперечував, посилаючись на недоведеність поважних причин неподання цих доказів до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання до суду першої інстанції з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин.

За приписами частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежали від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14.

Отже, підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є подання заявником належних доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегією суддів враховано, що скаржник не просив суд апеляційної інстанції поновити строк для подання нових доказів, які не існували на час ухвалення оскаржуваного рішення, клопотання про їх долучення до матеріалів справи не заявляв, доказів в обґрунтування неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від волі позивача, до суду апеляційної інстанції не подавав.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.

У постанові від 10.12.2019 по справі № 913/479/18 Верховний Суд вказав, що прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховано, що скаржник не зазначав у суді першої інстанції про намір подати відповідні докази, а також про те, що відповідні докази не можуть бути подані з об`єктивних причин у відповідності до ч. 4 ст. 80 ГПК України у строки, встановлені нормами ГПК України чи судом.

З огляду на вищевказане, колегія суддів прийшла до висновку, що скаржник не довів поважних причин на обгрунтування неможливості подання відповідного доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судова колегія вважає, що в даному випадку вчинення чи не вчинення відповідних процесуальних дій залежало виключно від волі скаржника, об`єктивних перешкод у вчиненні цих дій в суді не доведено. Причини, з яких відповідні докази не були замовлені позивачем у суб`єкта оціночної діяльності до звернення до суду з даним позовом, не були подані суду першої інстанції до ухвалення оскаржуваного рішення, судова колегія визнає неповажними.

Суд не приймає до уваги подані разом з апеляційною скаргою докази: копії Звітів про оцінку майна від 03.11.2022 Бройлерних ферм за №№ 3, 5, 6, 7, 8 задля дотримання принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, із урахуванням того, що ці нові докази не існували на момент прийняття оскаржуваного рішення від 02.11.2022, що виключає можливість їх прийняття судом апеляційної інстанції незалежно від причин їх неподання. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед, судів.

Представник відповідача 1 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована порушеням судом першої інстанції норм матеріального права. Скаржник стверджує, що ціна продажу ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" предметів іпотеки відрізняється від погодженої скаржником та ПАТ "Кредобанк" у договорі іпотеки ціни фактично на 30-50%. Зазначена відмінність у ціні продажу є значною, що обумовлювала необхідність повідомлення і погодження з ТОВ "Комплекс Агромарс" відповідної ціни, за яку ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" планувало здійснити продаж предметів іпотеки. На думку скаржника, дії ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" щодо неповідомлення та не погодження з ТОВ "Комплекс Агромарс" ціни продажу предметів іпотеки та продаж відповідних об`єктів нерухомого майна за заниженою вартістю є явно недобросовісними діями, мають ознаки зловживання правом та суперечать ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Апелянт вказує, що оскільки ТОВ "ФК Інвестохіллс Веста" не було виконано вимог пункту 5.4.3. договору іпотеки та вимог ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" позивач не мав можливості письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмети іпотеки, що є порушенням чч. 1-2 ст. 38 Закону України "Про іпотеку". На думку скаржника, оскаржувані договори укладені всупереч ч.ч.1,2,6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», тому дані правочини підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 203 та ст. 215 ЦК України.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку: апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з огляду на наступне.

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/15043/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Буддевелопмент Київ" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс веста", Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінвестгруп", в якому просить суд:

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна б/н від 19.03.2021, укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс веста" та ТОВ "Виробничо-торгова компанія "Промінвестгруп" про продаж (передачу у власність):

бройлерної ферми № 3, загальною площею - 13 592,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 3;

бройлерної ферми № 5, загальною площею - 13 589,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 5;

бройлерної ферми № 6, загальною площею - 13 558,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 6;

бройлерної ферми № 7, загальною площею - 13 546,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 7;

бройлерної ферми № 8, загальною площею - 13 540,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 8;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 20.06.2014 між ним та Публічним акціонерним товариством "Кредобанк" було укладено Генеральний договір № 103 про здійснення кредитування, виконання зобов`язань позичальника за яким забезпечено іпотекою нерухомого майно на підставі Договору іпотеки від 03.07.2017.

В подальшому позивачу стало відомо, що 16.03.2021 ПАТ "Кредобанк" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс веста" всі права грошової вимоги банку до ТОВ "Комплекс Агромарс" за вказаними кредитним договором та договором іпотеки, укладеними між ПАТ «Кредобанк» і ТОВ «Комплекс Агромарс».

У березні 2021 ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс веста", як новий іпотекодержатель, прийняло рішення про задоволення кредиторських вимог та, відповідно до вимог ст. 38 Закону України "Про іпотеку" обрало спосіб захисту шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені. Відтак, 19.03.2021 між відповідачами був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.2021.

Однак, на думку позивача, при реалізації прав іпотекодержателя відповідачем 1 було грубо порушено імперативні норми ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку", а саме, відчужене майно, яке перебуває в іпотеці, за заниженою ціною, яка не відображає реальну вартість, що порушує права позивача та є самостійною підставою для застосування положень ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та визнання правочину недійсним з моменту його укладення.

Як зазначено вище, ухвалою Господарського суду Київської області від 26.01.2022 (суддя Христенко О.О.) вирішено матеріали позовної заяви № 911/238/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс веста" та 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова компанія "Промінвестгруп" про визнання недійсним договору купівлі-продажу передати за підсудністю до господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи №910/15043/21 про банкрутство ТОВ "Комплекс Агромарс".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2022 відкрито провадження у справі № 910/15043/21(910/911/238/22).

Судова колегія дослідила рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2021 у справі № 911/1660/21, яким у задоволенні позову відмовлено.

У рішенні від 10.11.2021 у справі № 911/1660/21 Господарський суд Київської області встановив наступні обставини:

« 20.06.2014 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Комплекс Агромарс» укладено Генеральний договір № 103 про здійснення кредитування (надалі - Генеральний договір).

15.01.2018 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Комплекс Агромарс» укладено додатковий договір № 3 про надання кредиту відповідно до Генерального договору № 103 про здійснення кредитування від 20.06.2014 (надалі - Додатковий договір № 3).

15.02.2019 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Комплекс Агромарс» укладено додатковий договір № 4 про надання кредитної лінії відповідно до Генерального договору № 103 про здійснення кредитування від 20.06.2014 (надалі Додатковий договір № 4).

Забезпеченням виконання зобов`язань за Генеральним договором про здійснення кредитування виступає:

- договір іпотеки від 03.07.2014, укладений АТ «Кредобанк» та ТОВ «Комплекс Агромарс», посвідчений Кравцовою О.В., приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу, за реєстровим номером 2075 (надалі - Договір іпотеки), щодо іпотеки нерухомого майна, а саме:

1) бройлерної ферми № 3, площею 13592,7 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 3;

2) бройлерної ферми № 5, площею 13589,1 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 5;

3) бройлерної ферми № 6, площею 13558,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ;

4) бройлерної ферми № 7, площею 13546,8 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 7;

5) бройлерної ферми № 8, площею 13540,1 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 8.

- договір поруки від 20.06.2014 укладений між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Курганівський бройлер»;

- договір поруки від 20.06.2014 укладений між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод»;

- договір поруки від 26.10.2020 укладений між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 ;

- договір поруки від 26.10.2020 укладений між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 .

16.03.2021 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» було укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за Генеральним договором із усіма змінами і доповненнями, в тому числі за Додатковим договором № 3 та Додатковим договором № 4 та за Договорами поруки від 20.06.2014 із усіма змінами та доповненнями і Договорами поруки від 26.10.2020 (надалі - Договір факторингу).

На виконання умов Договору факторингу, 16.03.2021 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» було укладено Договір відступлення прав за Договором іпотеки та Договором від 15.01.2018 про внесення змін до Договору іпотеки (надалі Договір відступлення), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я. за № 1027.

Згідно зазначених договорів, всі права грошової вимоги АТ «Кредобанк» до ТОВ «Комплекс Агромарс» за Генеральним договором із усіма змінами і доповненнями, в тому числі за Додатковим договором № 3 та Додатковим договором № 4, а також всі права Банку за договорами, укладеними з метою забезпечення виконання зобов`язань: договір іпотеки від 03.07.2014, зі змінами та доповненнями; договір поруки від 20.06.2014 із усіма змінами та доповненнями; договір поруки від 26.10.2020, укладений між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 ; договір поруки від 26.10.2020, укладений між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 ; договір поруки від 26.10.2020, укладений між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод» перейшло до ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста».

19.03.2021 ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» та ТОВ «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп», укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за № 567 (надалі Договір купівлі-продажу), згідно якого ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» продало, а ТОВ «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп» придбало майно, що було предметом Договору іпотеки, а саме:

1) бройлерну ферму № 3, площею 13592,7 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 3;

2) бройлерну ферму № 5, площею 13589,1 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 5;

3) бройлерну ферму № 6, площею 13558,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ;

4) бройлерну ферму № 7, площею 13546,8 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 7;

5) бройлерну ферму № 8, площею 13540,1 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 8.

Позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та просить визнати недійсними Договір факторингу, Договір відступлення та Договір купівлі-продажу, а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації за ТОВ «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп» права власності на нерухоме майно, що було предметом спірного Договору купівлі-продажу.

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що згідно ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Умовами Генерального договору передбачено, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки в письмовій формі шляхом укладання додаткових договорів, підписаних уповноваженими представниками сторін. Договір факторингу є правочином, яким замінюється кредитор, тобто є правочином, який вносить зміни в основне зобов`язання, а саме замінює сторону договору. З огляду на це, позивач вважає, що укладання Договору факторингу могло відбуватися виключно за наявності згоди позивача, як сторони Генерального договору.

Відповідно, вчинений без згоди позивача Договір факторингу, укладено в порушення вимог Генерального договору та підлягає визнанню недійсним, з підстав передбачених ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Решта вимог позивача носить похідний характер, які обґрунтовані посиланням на ст. 216 Цивільного кодексу України, у зв`язку із чим позивач просить визнати недійсними Договір відступлення та Договір купівлі-продажу.

До того ж, в частині вимог про визнання недійсним Договору купівлі-продажу позивач посилається на те, що Договір купівлі-продажу іпотечного майна, сторонами було укладено в порушення вимог Закону України «Про іпотеку» щодо порядку звернення стягнення на заставлене майно, адже позивач не повідомлявся про намір іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки чим позивача було позбавлено можливості до дня продажу предмету іпотеки виконати вимогу за основним договором, що дозволило б уникнути негативних наслідків продажу іпотечного майна. При цьому, як вказує позивач, він не повідомлявся про вчинення Договору факторингу та Договору відступлення та, як наслідок, не міг здійснити погашення заборгованості перед новим кредитором. А також позивач стверджує, що строк погашення кредиту станом на дату вчинення спірних правочинів ще не настав, а тому звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося до моменту набуття права вимоги за основним зобов`язанням»

У судовому рішенні від 10.11.2021 у справі № 911/1660/21 судом зазначено, що:

«В обгрунтування позову позивач посилається на те, що згідно ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Умовами Генерального договору передбачено, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки в письмовій формі шляхом укладання додаткових договорів, підписаних уповноваженими представниками сторін. Договір факторингу є правочином, яким замінюється кредитор, тобто є правочином, який вносить зміни в основне зобов`язання, а саме замінює сторону договору. З огляду на це, позивач вважає, що укладання Договору факторингу могло відбуватися виключно за наявності згоди позивача, як сторони Генерального договору».

У судовому рішенні від 10.11.2021 у справі № 911/1660/21, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків:

«Так, згідно Розділу 12 Генерального договору зміни та доповнення до цього договору та Додаткових договорів до цього договору вносяться тільки в письмовій формі шляхом укладання Додаткових договорів, підписаних уповноваженими представниками сторін, крім випадків, передбачених цим договором та додатковими договорами до цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

Згідно ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ст. 1080 Цивільного кодексу України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Згідно п. 13.4. Генерального договору цей договір обов`язковий для правонаступників сторін, причому позичальник не має права передавати всі або будь-яку частину своїх прав чи обов`язків іншим особам без попередньої письмової згоди банку.

З наведеного вбачається, що за наслідками укладання Договору факторингу відбувається лише заміна кредитора у зобов`язанні. При цьому саме зобов`язання продовжує існувати.

Сама логіка укладання такого договору не передбачає внесення жодних змін та доповнень до договору, права кредитора за яким переходять до іншої особи.

Сторони Генерального договору не визначили, що відступлення прав кредитора за цим договором може здійснюватися виключно після попереднього погодження відступлення права із боржником.

З огляду на викладене, укладаючи Договір факторингу АТ «Кредобанк», як первісний кредитор за Генеральним договором та ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста», як новий кредитор не були обмежені у можливості укласти зазначений договір тільки після отримання попереднього погодження його укладання із позивачем, як боржником за Генеральним договором, чи у спосіб підписання такого договору за його участю.

Вимоги, що визначені Розділом 12 Генерального договору, є стандартними для будь-якого договору та встановлюють загальні правила внесення змін та доповнень саме до цього Генерального договору чи договорів, що укладалися на його виконання та встановлювали такі вимоги саме по відношенню до сторін Генерального договору.

Суд зазначає, що укладання Договору факторингу не передбачало внесення змін до Генерального договору, та єдиним наслідком укладання таких договорів є перехід прав щодо отримання належного виконання позивачем своїх зобов`язань за Генеральним договором та додатковими договорами до нього до нового учасника цих правовідносин (кредитора) ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста», а твердження позивача про наявність підстав для визнання недійсним Договору факторингу з мотивів недотримання вимог Розділу 12 Генерального договору свого підтвердження в перебігу розгляду справи не знайшли.

Позивачем не доведено та судом не встановлено ані факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, ані факту невідповідності укладеного відповідачами Договору факторингу вимогам законодавства, що зумовлює висновки суду про відмову у задоволені позову в цій частині.

Оскільки позовні вимоги про визнання недійсним Договору відступлення є похідними від вимог про визнання недійсним Договору факторингу та обґрунтовані позивачем посиланням на ст. 216 Цивільного кодексу України, згідно якого недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю та оскільки Договір відступлення укладений саме на виконання Договору факторингу та стосується відступлення прав за Договором іпотеки, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову і в частині вимог про визнання недійсним Договору відступлення, адже суд вже дійшов висновку, що підстав для визнання недійсним Договору факторингу наразі не має.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним Договору купівлі-продажу, суд дійшов наступних висновків.

В цій частині позивач посилається на необхідність визнання цього договору недійсним, як з мотивів того, що його було укладено на виконання недійсних Договору факторингу та Договору відступлення, що спростовано судом вище, а також із тих підстав, що зазначений договір укладено в порушення вимог Закону України «Про іпотеку» щодо порядку звернення стягнення на заставлене майно.

Так, позивач зазначає, що він не повідомлявся про намір іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки чим позивача було позбавлено можливості до дня продажу предмету іпотеки виконати вимогу за основним договором, що дозволило б уникнути негативних наслідків продажу іпотечного майна. При цьому, як вказує позивач, він не повідомлявся про вчинення Договору факторингу та Договору відступлення та, як наслідок, не міг здійснити погашення заборгованості перед новим кредитором. А також позивач стверджує, що строк погашення кредиту станом на дату вчинення спірних правочинів ще не настав, а тому звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося до моменту набуття права вимоги за основним зобов`язанням.

Як вбачається з матеріалів справи листом від 02.12.2020, який отриманий позивачем 10.12.2020, що ним в перебігу розгляду справи не заперечувалося, АТ «Кредобанк» повідомило позивача про наявну у нього заборгованість за Генеральним договором у розмірі 1461250,00 доларів США по основній сумі кредиту, 8219,53 доларів США заборгованість по процентах та 172534,50 гривень нарахована сума пені. Також в зазначеному листі із посиланням на ст. ст. 7, 35 Закону України «Про іпотеку» та п.п 5.3, 5.4. Договору іпотеки повідомлено позивача про необхідність погасити заборгованість по договору протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги, а також повідомлено, що у разі невиконання зазначеної вимоги, АТ «Кредобанк» розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема у спосіб реалізації права від свого імені продати предмет іпотеки будь-яким особам.

Згідно п. 3.1 Договору факторингу, на умовах цього Договору з дати одержання клієнтом від фактора в повному розмірі суми, вказаної в п. 4.1 цього договору, як оплату (фінансування) за (під) відступлення прав вимоги (а щодо прав вимоги, які виникнуть в майбутньому - з дня їх виникнення) клієнт відступає фактору (передає у власність фактору) права вимоги в повному обсязі, а фактор набуває (приймає у власність) від клієнта права вимоги в повному обсязі та здійснює їх оплату (фінансування) Клієнта за плату.

Згідно п 5.3. Договору факторингу факт передачі документації підтверджуються сторонами шляхом підписання безпосередньо при такій передачі за місцем її проведення Акту приймання-передачі документації.

На виконання п. 4.1. Договору факторингу ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» сплатило АТ «Кредобанк», ціну відступлення у розмірі гривень, що підтверджується довідкою АТ «Кредобанк», а також між сторонами був підписаний Акт прийняття-передачі документів, згідно якого новому кредитору були передані. зокрема досудові вимоги та повідомлення про порушення основного зобов`язання з підтвердженням про відправку та листами-повернення.

Листом від 18.03.2021, після вчинення Договору факторингу, ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» було повідомлено позивача про відступлення права грошової вимоги до ТОВ «Комплекс Агромарс».

Станом на 16.03.2021 заборгованість позивача за Генеральним договором становить: 1546817,73 доларів США, в тому числі: 1461250,00 доларів США непогашеного кредиту; 37143,62 доларів СІІІА несплачених процентів за користування кредитом; 48424,11 доларів США пені; 119933,48 євро, в тому числі: 116619,99 євро непогашеного кредиту; 2264,84 євро несплачених процентів за користування кредитом; 1048,65 євро пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом встановлено, що на момент відступлення АТ «Кредобанк» права вимоги до позивача за Генеральним договором, та, відповідно, на момент набуття ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» прав кредитора та іпотекодержателя, у позивача вже існувала заборгованість перед банком, та йому направлялось повідомлення про порушення основного зобов`язання з вимогою достроково погасити всю заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 5.3. Договору іпотеки, іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у свою власність, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Згідно з пунктом 5.4. Договору іпотеки за рішенням Іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися наступним чином:

- у разі порушення основного зобов`язання та/або умов цього договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк з дня отримання Іпотекодавцем вимоги та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишена без задоволення іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (пп. 5.4.1.).

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Як вже зазначалося, у зв`язку з невиконанням позивачем своїх зобов`язань за Генеральним договором, 02.12.2020 на його адресу було направлено повідомлення про порушення основного зобов`язання № 27-44629/20, із вимогою про оплату заборгованості та про намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки зазначена вимога позивачем виконана не була, ТОВ «Інвестохілс Веста», як новий кредитор за Генеральним договором та іпотекодержатель за Договором іпотеки в порядку передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та на підставі іпотечного застереження в Договорі іпотеки підставно задовольнив частину своїх кредиторських вимог шляхом продажу майна, що було предметом Договору іпотеки на користь ТОВ «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп».

З огляду на викладене, враховуючи факт направлення на адресу позивача повідомлення про порушення основного зобов`язання в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», де ТОВ «Комплекс Агромарс» було попереджено, що у випадку невиконання вимоги, банк має намір звернути стягнення на майно передане в іпотеку в порядку передбаченому ст. 37 або 38 Закону України «Про іпотеку», та оскільки позивач повідомлявся про відступлення на користь ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» прав вимоги за Генеральним договором та, відповідно, і за Договором іпотеки, Договір купівлі-продажу було укладено із дотриманням вимог, зокрема ст. 38 Закону України «Про іпотеки», що зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні позову і в частині вимог про визнання недійсним Договору купівлі-продажу, за яким право власності на предмет цього договору набуло ТОВ «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп».

Приймаючи до уваги відмову у задоволенні позову про визнання недійсним Договору купівлі-продажу позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора щодо реєстрації за ТОВ «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп» права власності на нерухоме майно, вчинені на виконання Договору купівлі-продажу, також задоволенню не підлягають».

У зв`язку з вищевикладеним за вказаним судовим рішенням, у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» відмовлено.

Вказане судове рішення набрало законної сили - 14.06.2022.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені у вказаному судовому рішенні, беруться судом до уваги при розгляді даної справи та не підлягають доказуванню у даній справі відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України.

В данному випадку у справі № 911/1660/21 суд розглянув спір про визнання недійсним, у т.ч. договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.2021, але з інших підстав, ніж підстави позову у даній справі.

Позивач у даній справі посилається на те, що за оспорюваним договором купівлі-продажу відбувся продаж нерухомого майна позивача, як іподекодателя за Договором іпотеки, укладеним між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Комплекс Агромарс», за заниженою вартістю предмета іпотеки та в порушення умов п. 5.4.3 Договору іпотеки щодо порядку встановлення ціни продажу предмета іпотеки без погодження із позивачем та без повідомлення позивача про проведену оцінку.

Даний позов заявлено з інших підстав, ніж позов, що розглянуто у справі № 911/1660/21 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції за оскаржуваним рішенням, 19.03.2021 ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» (продавець) та ТОВ «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп» (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за №567, згідно з яким продавець є іпотекодержателем за договором іпотеки, укладеним між ПАТ «Кредобанк» і ТОВ «Комплекс Агромарс», право вимоги за яким набуто на підставі договору про відступлення прав за договором іпотеки від 03.07.2014, посвідченим приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Кравцовою О.В., за реєстровим № 2075 (зі змінами).

За положеннями пункту 1.1 оспорюваного договору купівлі-продажу ТОВ «ФК «Інвестохілс Веста» продає (передає у власність), а ТОВ «Виробничо-торгова компанія «Промінвестгруп» купує (приймає у власність) і сплачує визначену цим договором ціну за наступне нерухоме майно,

1)бройлерну ферму №3, площею 13592,7 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 3;

2)бройлерну ферму №5, площею 13589,1 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 5;

3)бройлерну ферму № 6, площею 13558,4 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 6;

4)бройлерну ферму №7, площею 13546,8 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 7;

5)бройлерну ферму №8, площею 13540,1 кв.м., за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, квартал 8.

У пункті 1.2 договору купівлі-продажу вказано, що згідно з висновком про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем Плитієм П.Г. (сертифікат оціночної діяльності від 20.07.2018 №576/18, наданий Фондом державного майна України (діє до 20.07.2021), ринкова вартість нерухомого майна становить: нерухомого майна 1 - складає 8 973 000,00 грн без ПДВ; нерухомого майна 2 - складає 8 971 000,00 грн без ПДВ; нерухомого майна 3 - складає 8 950 000,00 грн без ПДВ; нерухомого майна 4 - складає 8 932 000,00 грн без ПДВ; нерухомого майна 5 - складає 8 938 000,00 грн без ПДВ; Загальна вартість нерухомого майна, що відчужується, складає 44 764 000,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 1.3 вказаного договору купівлі-продажу продавець повідомляє, що умови ст. 38 Закону України «Про іпотеку» виконані в повному обсязі, що підтверджується наданим продавцем відповідним повідомленням про усунення порушення в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (від 02.12. 2020 вих. № 27-4462S), про продаж предмета іпотеки у разі не усунення порушень, згідно з виконанням умов Генерального договору, яке було належним чином отримане Іпотекодавцем/Боржником 10.12.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Міністерства юстиції України зі скаргою на дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Н.В. щодо реєстрації оскаржуваного договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно висновку Колегії Міністерства юстиції України від 13.04.2021, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 23.04.2021 за № 1249/7, у задоволені скарги відмовлено.

До того ж, суд бере до уваги вищевказані обставини, встановленні рішенням Господарського суду Київської області від 10.11.2021 у справі № 911/1660/21, які не підлягають доказуванню у даній справі відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.06.2019 у справі № 205/578/14-ц).

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина 2 статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

У частині 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Згідно з пунктом 4.3 вищевказаного договору іпотеки, сторони погодили, що у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених Законом України «Про іпотеку». При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін не менше його заставної вартості, зазначеної у п. 1.5 договору, з урахуванням зносу, або шляхом експертної оцінки.

Відповідно до умов оспорюваного договору купівлі-продажу (п. 1.2) ціна продажу предмета іпотеки встановлена шляхом експертної оцінки, що відповідає умовам, погодженим сторонами Договору іпотеки (п. 4.3) та вимогам ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів зауважує, що позивачем не спростовано правомірність експертної оцінки, за якою визначено ціну продажу предметів іпотеки за оспорюваним договором купівлі-продажу.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини 5 статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

У частині 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Таким чином, вимоги частини 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку» не пов`язують недійсність договору купівлі-продажу іпотечного майна внаслідок неповідомлення іпотекодавця про проведення оцінки та визначення актуальної вартості предмета іпотеки, чи визначення ціни продажу нижче заставної вартості предмета іпотеки, вказаної у договорі.

Із приписів частини 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку» слідує, що в разі невиконання встановлення ціни продажу предмета іпотеки за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено, що визначена станом на дату укладення оспорюваного договору купівлі-продажу вартість предметів іпотеки є заниженою, тобто нижче за звичайні ціни на цей вид майна, а також, що реальна вартість такого нерухомого майна є значно більшою.

Суд апеляційної інстанції доводи позивача про занижену вартість предметів іпотеки вважає документально не підтвердженими та необґрунтованими.

Суд першої інстанції правомірно встановив недоведеними у встановленому законом порядку порушення порядку відчуження іпотечного майна на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку» внаслідок заниження його ціни продажу, що свідчить про відсутність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.2021 недійсним з тих підстав, що зазначені у даному позові.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про не підтвердження доводів позивача, викладених у позовній заяві, та, як наслідок, про відмову у позові.

Інших доводів скаржника по суті заявлених ним вимог, які б спростували висновки суду, покладені в основу оскаржуваного судового рішення та впливали на його правильність в апеляційній скарзі не наведено.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповіальністю "Комплекс Агромарс" слід залишити без задоволення; оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповіальністю "Комплекс Агромарс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у справі №910/15043/21 (911/238/22) залишити без змін.

Матеріали справи №910/15043/21 (911/238/22) повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 15.02.2023.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

Л.Л. Гарник