ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/836/22

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригуза П.Д., розглянувши матеріали позовної заяви,

за позовом: Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Палінкаш Івана Олеговича, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до суду з позовом до ФОП Палінкаш Івана Олеговича про стягнення заборгованості у розмірі 26 348,95 грн. основного боргу, 3784,02 грн. пені та 1426,61 грн. штрафу за договором №22 від 06.02.2017 тимчасового користування місцями розміщення засобів зовнішньої реклами.

Описова частина рішення.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі.

Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Розгляд справи здійснено судом без виклику сторін, підписано повний текст рішення.

І. Суть спору за позицією Позивача.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач покликається на те, між ним та відповідачем укладено було договір №22 від 06.02.2017 про тимчасове користування місцями розміщення зовнішньої реклами.

Укладенню вищезазначеного договору передувало прийняття виконавчим комітетом Ужгородської міської ради рішень від 26.10.2016 №332, від 27.12.2016 №441; від 13.06.2017 №174, на підставі яких відповідачу видано дозволи на розміщення об`єктів зовнішньої реклами. В подальшому виконкомом прийнято рішення, якими також відповідачу надано дозволи на розміщення додаткових рекламних конструкцій (білбордів).

Позивач зазначає, що загальний перелік місць для розміщення засобів зовнішньої реклами викладений в таблиці 1 додаткової угоди №10 від 18.09.2019 до договору із вказаним строком дії кожного дозволу.

Відповідно до п. 1.1. договору, сторона 1 передає, а сторона 2 приймає в тимчасове платне користування місця для розміщення засобів зовнішньої реклами.

У позовній заяві позивач вказує, що загальна сума місячних нарахувань залежить від строку дії дозволу, який зазначений у таблиці 1 додаткової угоди №10 від 18.09.2019.

Згідно п. 2.2. договору, плата за тимчасове користування місцями для розміщення зовнішньої реклами вноситься стороною 2 щомісячно у грошовій формі.

Обчислення розміру місячної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції, визначеного державним комітетом статистики України.

Позивач зазначає, що плата вноситься стороною 2 рівними частинами протягом терміну дії договору починаючи з дати видачі дозволу щомісячно до 10-го числа наступного за попереднім місяцем.

Однак, ФОП Палінкаш І.О. в строки, в порядку та на умовах, що передбачені договором не виконував своїх грошових зобов`язань щодо сплати плати за тимчасове користування місцями для розміщення зовнішньої реклами, в результаті чого виникла значна заборгованість в сумі 26 348,95 грн.

Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради було направлено на адресу відповідача претензії з вимогою погасити заборгованість, яка виникла внаслідок порушення відповідачем умов договору. Вказані претензії були залишені відповідачем без задоволення, що і стало приводом звернення до суду позивача .

Відповідно до розрахунку заборгованості з орендної плати сума заборгованості відповідача перед департаментом станом на день подачі даного позову становить 26 348.95 грн.

Департаментом також додатково на виконання умов договору були нараховані відповідачу пеня в розмірі 3749.95 грн. і штраф у розмірі 1426.61 грн.

Загальна сума заборгованості, яка повинна бути сплачена відповідачем на користь позивача складає 31 525.51 грн.

ІІ. Позиція Відповідача.

Відповідно до даних Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною адресою відповідача значиться - 90500, Закарпатська область, Тячівський район, м. Тячів, вул. Голлоші, буд. 38, корпус Б, кв. 20.

Згідно приписів ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб.

Суд враховує, що згідно норми ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру. Так, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

На вказану в Єдиному державному реєстрі адресу Відповідача судом була направлена ухвала від 14.11.2022 про відкриття провадження у справі з приписами до відповідача вчинити певні процесуальні дії для розгляду цієї справи. Номер поштового відправлення (Трекінг) - 351. Дане поштове відправлення було вручено особисту відповідачу ФОП Палінкаш І.О.

Отже, оскільки вказана у позовній заяві та використана судом для повідомлення відповідача адреса є дійсною, відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження і вважається належно повідомленим про відкриття провадження та про необхідність подачі заяв по суті справи.

Однак, станом на дату ухвалення судом рішення, заяв по суті справи від Відповідача не надійшло.

Згідно з ч. 1 ст. 251 ГПК України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, за правилами, визначеними нормою статті 165 ГПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Але, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Отже, з досліджених судом відносин суд виходить з того, що належно повідомлений про справу відповідач не заперечує проти дійсності обставин, що викладені у позовній заяві та підтверджені відповідними доказами.

Суд керується приписами статті 2 ГПК України, згідно яких завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Отже, відповідач повідомлений про строк подання відзиву належним чином, не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк, відтак суд, керуючись нормами-принципами та завданнями ГПК України, виходить з того, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд вирішує спір відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову тощо.

Також, згідно ч. 10 ст. 81 ГПК України, у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

ІІІ. Мотивувальна частина.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи та давши їм правову оцінку, судом встановлено таке:

3.1. 06.02.2017 між сторонами був підписаний договір №22 тимчасового користування місцями розміщення засобів зовнішньої реклами (а. с. 17 - 20) (далі - договір).

Згідно п. 1.1. договору, сторона 1 (позивач) передає, а сторона 2 (відповідач) приймає в тимчасове платне користування місця для розміщення засобів зовнішньої реклами, відповідно до умов наведених у таблиці 1 до договору.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що плата за тимчасове користування місцями для розміщення зовнішньої реклами у сумі 380.16 грн. вноситься стороною 2 щомісячно у грошовій формі. Призначення платежу - за користування місцями для розміщення зовнішньої реклами.

Обчислення розміру місячної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції, визначеного Державним комітетом статистики України.

Оплата за місяць складається із розміру сум, визначеної п.2.2. договору, помноженої на індекс інфляції за поточний місяць.

Плата вноситься стороною 2 рівними частинами протягом терміну дії договору починаючи з дати видачі дозволу щомісячно до 10-го числа наступного за попереднім місяцем. Сторона 2 вправі перераховувати однією сумою плату за весь період договору.

Згідно п. 2.3. договору, за несвоєчасне внесення плати стороною 2 справляється пеня у розмірі 0,1 відсотка місячної плати, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Розмір плати переглядається на вимогу сторони 1, у разі внесення змін в чинне законодавство, яке регулює відносини у сфері зовнішньої реклами або в рішення міської ради в частині місячної плати за тимчасове користування місцями комунальної власності для розташування рекламних засобів.

Пунктом 3.1.2. договору передбачено, що сторона 1 має право вимагати від сторони 2 зокрема: своєчасно вносити плату за користування місцем для розміщення ЗЗР.

Згідно п. 4.4. договору, договір може бути достроково розірваний за вимогою сторони 1 у разі: несплати стороною 2 плати за користування місцем для розміщення ЗЗР протягом 2 місяців.

3.2. Додатками №1 - №10 (а. с. 21 - 42) до договору передбачені переліки місць для розміщення засобів зовнішньої реклами. із зазначенням місячної плати за користування місцями розміщення засобів зовнішньої реклами.

3.3. Судом встановлено, що відповідач ФОП Палінкаш І.О. отримував дозволи на розміщення зовнішньої реклами, що підтверджується зокрема рішеннями виконавчого комітету Ужгородської міської ради (а. с. 43 - 73) і дозволами на розміщення зовнішньої реклами (а. с. 74 - 157).

3.4. 18.10.2021 позивачем направлялась відповідачу претензія на погашення заборгованості (а. с. 159 - 161), в якій повідомлялось про наявність непогашеної заборгованості у розмірі 32 244.51 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просив в термін до 30.10.2021 погасити заборгованість.

02.12.2021 позивачем повторно направлялась відповідачу претензія на погашення заборгованості (а. с. 162 - 164).

08.04.2022 позивачем втретє була направлена відповідачу претензія на погашення заборгованості (а. с. 165 - 167). В даній претензії зазначалось про наявність непогашеної заборгованості у розмірі 31 911,98 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просив в місячний термін з моменту отримання відповідної претензії погасити заборгованість на розрахунковий рахунок із призначенням платежу: за користування місцями для розміщення засобів зовнішньої реклами.

3.5. Розрахунком заборгованості та штрафних санкцій, складеному позивачем (а. с. 15 - 16), станом на 26.10.2022 нарахована така заборгованість: 26 348,95 грн. - основний борг; 3749,95 грн. - пеня і 1426,61 грн. - штраф.

3.6. За наведених фактичних відносин суд вважає доведеними обставини, що стали підставою для звернення позивача з цим позовом до суду. Відповідач не заперечив проти обставин і підстав позову, отже проявив мовчазну згоду з такими змінами, що свідчить, зокрема, про відповідність дій Орендодавця умовам Договору оренди. Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, вірними і такими, що підлягають задоволенню частково. Перевіряючи доводи і заперечення сторін, суд зазначає таке.

3.7. Норми законодавства, що регулюють спірні відносини.

Цивільний кодекс України.

Стаття 11. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.

1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

Стаття 509. Поняття зобов`язання та підстави його виникнення

1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 530. Строк (термін) виконання зобов`язання.

1. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 625. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

3.8. Висновки суду та норми права, що підлягають застосуванню.

Як вже зазначалося вище та як підтверджується належними і допустимими доказами, зокрема розрахунком заборгованості (а. с. 15 - 16) непогашена заборгованість відповідача перед позивачем станом на 26.10.2022 складає: 26 348.95 грн. - основний борг; 3749.95 грн. - пеня і 1426,61 грн. - штраф.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦКУ, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим до виконання.

Судом встановлено, що пунктом 2.2. договору передбачено, що плата за тимчасове користування місцями для розміщення зовнішньої реклами у сумі 380.16 грн. вноситься стороною 2 щомісячно у грошовій формі. Призначення платежу - за користування місцями для розміщення зовнішньої реклами.

Обчислення розміру місячної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції, визначеного Державним комітетом статистики України.

Оплата за місяць складається із розміру сум, визначеної п.2.2. договору, помноженої на індекс інфляції за поточний місяць.

Плата вноситься стороною 2 рівними частинами протягом терміну дії договору починаючи з дати видачі дозволу щомісячно до 10-го числа наступного за попереднім місяцем. Сторона 2 вправі перераховувати однією сумою плату за весь період договору.

Згідно п. 2.3. договору, за несвоєчасне внесення плати стороною 2 справляється пеня у розмірі 0,1 відсотка місячної плати, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Розмір плати переглядається на вимогу сторони 1, у разі внесення змін в чинне законодавство, яке регулює відносини у сфері зовнішньої реклами або в рішення міської ради в частині місячної плати за тимчасове користування місцями комунальної власності для розташування рекламних засобів.

Отже розрахунок Орендодавця суми основного боргу є обґрунтованим.

Здійснивши арифметичний перерахунок заявленої суми пені та штрафу, суд дійшов висновку, що вказані розрахунки проведені вірно та відповідають умовам чинного законодавства і договору.

Враховуючи обставини, що наведені судом вище, суд зазначає, що загальна сума пені та штрафу у цих відносинах є надмірною.

Суд звертає увагу на те, що наявність у орендодавця можливості стягувати із орендаря надмірні грошові суми у вигляді пені/штрафу змінює їхнє дійсне правове призначення. Штраф та пеня мають на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не можуть становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для постачальника, а для боржника - фактором втрати чи поглиблення його економічної (фінансової) неспроможності.

Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 по справі №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, як зазначає Верховний Суд, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявлених до стягнення пені є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Таким чином, суд доходить висновку, що накладення і стягнення з відповідача пені у повному розмірі 3749.95 грн. і штрафу у повному розмірі 1426.61 грн., вірогідно є обтяжливим для нього.

Позивач у своїй позовній заяві не навів доказів щодо того, що внаслідок порушення відповідачем строків виконання зобов`язання постачальнику завдано збитків або, що розмір завданих йому збитків перевищує розмір нарахованих штрафів згідно умов договору.

Окрім того, суд враховує той факт, що відповідач частково погасив свою заборгованість перед позивачем, про що останній зазначає в позовній заяві.

Суд також враховує той факт, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 було введено в Україні воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Торгово-промислова палата України у своїй заяві №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія Російської Федерації проти України, що стала підставою для введення Указом Президента України №64/2022 воєнного стану. ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Таким чином, поточна неплатоспроможність та війна є об`єктивними причинами, які цілком імовірно будуть перешкоджати в майбутньому Відповідачеві виконати свої грошові зобов`язання.

Відповідно до ст. 233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

На підставі викладеного, враховуючи економічні і правові інтереси сторін у швидкому виконанні рішення і збереженні платоспроможності сторін як гарантії виконання судового рішення, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру належної до сплати пені (з 3749,95 грн. до 2000,00 грн.) і штрафу (з 1426,61 грн. до 1000.00 грн.), що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання штрафу ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

Відтак, з відповідача належить стягнути заборгованість в сумі 29 348,95 грн., з яких 26 348,95 грн. - сума основного боргу; 2000,00 грн. - пеня; 1000,00 - штраф.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити частково.

Щодо обґрунтованості рішення.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У цій справі суд вважає достатніми обґрунтування свого рішення про задоволення позовних вимог частково.

ІV. Розподіл судових витрат.

Згідно платіжного доручення №426 від 01.11.2022 (а. с. 14) позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн..

Судові витрати слід покласти на відповідача згідно п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 86, 129, 236, 238, 241 ГПК України, суд -

у х в а л и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Палінкаш Івана Олеговича, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, суму заборгованості у розмірі 29 348,95 грн. (двадцять дев`ять тисяч триста сорок вісім гривень 95 копійок), з яких: 26 348,95 грн. (двадцять шість тисяч триста сорок вісім гривень 95 копійок) - сума основного боргу, 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) - пеня; 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок) - штраф.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Палінкаш Івана Олеговича, РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, код ЄДРПОУ - 36541721, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, сплачений судовий збір у розмірі 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривень 00 копійок).

4. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати сторонам.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Суддя П.Д. Пригуза