ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"07" лютого 2023 р. Справа № 916/2300/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Степанюк А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
про стягнення 624462,95 грн.
За участю представників сторін:
від позивача Корсун І.Д., самопредставництво;
від відповідача не з`явився.
Обставини справи.
Ухвалою суду від 26.09.2022 по справі № 916/2300/22 прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства „ЕЛЕКТРОГРАД до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2300/22. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначити на 20.10.2022 о 10:00 год.
17 жовтня 2022 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву до 07.11.2022.
У підготовчому засіданні 20.10.2022 було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 17.11.2022 о 10:00 год. Задоволено клопотання відповідача про продовження процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву до 07.11.2022.
04 листопада 2022 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Так, відповідач вважає, що позивачем документально не підтверджено факт поставки товару для ТОВ «ТД «Роял Груп», оскільки виходячи із порядку оплати товару, визначеного в Специфікаціях № 11 та № 12, зокрема п. 2 та враховуючи здійснену відповідачем 70% передоплату, товар мав би бути поставлений продавцем - 01.09.2022, що не було виконано зі сторони ПАТ «Електроград».
Крім того, наявність підпису нібито представника відповідача, тобто уповноваженої особи відповідача, на спірних видаткових накладних на думку ТОВ «ТД «Роял Груп» підтверджує факт не прийняття останнім зазначеного в них товару, оскільки ні прізвища, ні імені та по-батькові, ні посади такої особи взагалі не зазначено у копіях видаткових накладних.
Також відповідач вказує, що в матеріалах справи відсутня довіреність на отримання матеріальних цінностей, яка б підтверджувала повноваження представника продавця видану покупцем для передачі товару.
На думку відповідача, позивачем не доведено факт порушення ТОВ «ТД «Роял Груп» умов Договору поставки, укладеного із ПАТ «Електроград» в частині оплати за отриманий товар.
Відповідач зазначає, що зважаючи на той факт, що 70% передоплати було здійснено покупцем 11.06.2021, то із врахуванням п.3 Специфікації № 11 та № 12, строк поставки товару слід відраховувати з дня наступного після виконання Покупцем передоплати, в даному випадку з 12.06.2021 + 55 робочих днів з моменту оплати (з урахування дат державного календаря, яким визначено робочі та вихідні дні та ст. 254 ЦК України) = строк поставки товару продавцем є 01.09.2021 року. Тому, фактично відповідач мав право сплатити решту 30% за товар через 30 днів після постачання продукції, тобто після 01.09.2021 +30 днів. Отже, ТОВ «ТД «Роял Груп» належним чином виконав свої зобов`язання за Договором поставки, що також підтверджується відсутністю з боку постачальника претензій.
Відповідач наголошує, що листування яке міститься в додатках до відзиву на позов, свідчить про те, що в листопаді місяці 2021 року обладнання ще не було виготовлено та поставлено ПАТ «Електроград» на замовлення відповідача відповідно до Специфікації № 11.
Відповідач зазначає, що на момент підписання та погодження Додаткової угоди №2 до Договору поставки, ТОВ «ТД «РОЯЛ ГРУП» не передбачив та не міг перебачити те, що постачальник - ПАТ «Електроград» не здійснить поставку обумовленого товару (обладнання). В той час, як і цією ж Додатковою угодою № 2 до Договору поставки передбачено, що інші 30% - підлягають сплаті не раніше ніж через 20 днів після постачання продукції.
З урахуванням вказаного, ТОВ «ТД «Роял Груп» вважає, що порушення по оплаті за товар за Додатковою угодою № 2 до Договору не відбулось, оскільки позивач не здійснив поставку товару в відповідний строк.
Позивачем також було не вірно розраховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати, у зв`язку з чим останні не підлягають задоволенню.
Вказаний відзив відповідача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
14 листопада 2022 року до суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позивач вважає, що виходячи з положень діючого законодавства, товариство з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ГРУПП» несе повну відповідальність за невиконання взятих на себе зобов`язань перед іншими контрагентами за укладеними договорами відповідно до умов підписаних та узгоджених сторонами.
Позивач повідомляє, що відповідач підтвердив наявну заборгованість за вказаним договором та узгодив графік погашення боргу 28 грудня 2021 року шляхом підписання Додаткової угоди №2 до Договору. Відповідач на виконання даної угоди здійснив два платежі - 24.01.2022 року у сумі 45 577,80 грн. та 17.02.2022 року у сумі 122 404,32 грн., тобто погасив у січні - лютому 2022 заборгованість у загальній сумі 167 982,12 грн. Більш ніяких платежів на користь позивача відповідач не здійснював до цього часу.
Для звірки наявної заборгованості позивач направляв відповідачу на підписання 2 примірника акту звірки взаємних розрахунків № ЕЛ00-000476 від 10 листопада 2022 року, підписаний з боку ТОВ „ЕЛЕКТРОГРАД.
Твердження відповідача про підпис документів якоюсь особою зі сторони покупця, що у відповідача відсутня інформація відносно того, хто отримував документи, позивач вважає, що вказані причини є надуманими, видаткові накладні, ТТН підписувала особа, яка мала у розпорядженні печатку товариства, якої засвідчувала власний підпис.
Позивач наголошує, що оформлення довіреності на отримання товару здійснює посадова особа відповідача. Долучені до матеріалів відзиву довіреності 1-08/07, 1-22/07,1-13/07, 1- 23/08,6-15/08,3-15/08 є документами, сформованими за допомогою бухгалтерської програми 1-С. Вказані довіреності не містять обов`язкових реквізитів (підпис особи, яка отримала довіреність, підпис керівника підприємства, головного бухгалтера, печатки відповідача), за цих підстав не можна вважати їх належними доказами по справі. Тобто як саме будуть підтверджуватися повноваження осіб при отриманні ТМЦ, сторони визначають самостійно при укладанні договору. Для цього не обов`язково повинна бути довіреність. Тобто, довіреність сама по собі не є первинним документом. Довіреність тільки фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства уповноважити конкретну особу отримати для підприємства певний перелік і кількість цінностей. Сам же факт руху цих цінностей (тобто, господарських операцій ) довіреність не фіксує.
Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Вважаємо, що вищезазначені норми права прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.
Вказану відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
17 листопада 2022 року підготовче засідання не відбулось через відсутність електроенергії в Господарському суді Одеської області, що підтверджується відповідною довідкою суду.
Ухвалою суду від 17.11.2022 призначено підготовче засідання у справі на 08.12.2022 о 10:00 год.
У підготовчому засіданні 08.12.2022 було оголошено протокольну ухвалу про перерву у підготовчому засіданні до 14.10 год. 22.12.2022.
У підготовчому засіданні 22.12.2022 суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання у справі на 13:40 год. 10.01.2023. Підготовче провадження у справі № 916/2300/22 відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ухвалено провести впродовж розумного строку.
Ухвалою суду від 22.12.2022 повідомлено відповідача, що наступне підготовче засідання відбудеться 10.01.2023.
Ухвалою суду від 10.01.2023 закрито підготовче провадження у справі № 916/2300/22, призначено справу до судового розгляду по суті на 07.02.2023 об 11:40 год.
27 січня 2023 року до суду від позивача у справі надійшла заява, в якій позивач просить суд застосувати до відповідача заходи процесуального примусу, оскільки відповідач своїми діями (бездіяльністю) зловживає своїми процесуальними правами.
Вказане поштове повідомлення було повернуте на адресу позивача з причини закінчення терміну зберігання.
Таким чином, позивач вважає, що відповідач свідомо повідомив суд про тимчасову адресу, де він не знаходиться, не отримує документи, які надсилаються на дану адресу на ім`я відповідача. Вказані обставини ніяким чином не пов`язані з недопуском відповідача до офісних приміщень, на яку зареєстрована юридична адреса та яку він орендував до початку воєнних дій, на вказані обставини відповідач неодноразово вказував у судових засіданнях, які провадились за його участю у режимі відео конференції.
Зазначену заяву позивача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Щодо заяви позивача про застосування до відповідача заходів процесуального примусу, то суд дійшов висновку, що вказана заява позивача не підлягає задоволенню, у урахуванням наступного.
Так, за умовами 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається, а суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.
Відповідно до частини 2 вказаної статті Господарського процесуального кодексу України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, та перелічено окремі дії.
Відмежуванням правомірного користування процесуальними правами від зловживання полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами з боку учасника судового процесу прослідковується систематичність - відслідковується певний алгоритм дій (як правило спрямований на затягування розгляду справи, створення перешкод для розгляду).
Відповідно до частини другої ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Тягар доказування (доведення обставин справи) покладається законом на сторону, яка висуває певні вимоги або заявляє заперечення. І в даному випадку цей обов`язок позивачем не виконаний, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається в обґрунтування заяви.
Оцінивши фактичні обставини справи та приписи наведеного вище законодавства, дослідивши заяву позивача, суд дійшов висновку, що дії відповідача не суперечать завданням господарського судочинства, а тому заява позивача про застосування до відповідача заходів процесуального примусу - задоволенню не підлягає.
06 лютого 2023 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки керівник ТОВ „ТОРГОВИЙ ДІМ „РОЯЛ ГРУП знаходиться у терміновому відрядженні.
Зазначене клопотання відповідача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, то суд дійшов висновку, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки явка представника відповідача у судове засідання 07.02.2023 не була визнана судом обов`язковою, тим більше відповідач у підготовчому засіданні 10.01.2023 погодився на призначення справи до судового розгляду по суті на 07.02.2023, а завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні доказів. З огляду на наявність у справі відзиву на позовну заяву, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті спору без участі представника відповідача.
Представник позивача у судовому засідання 07.02.2023 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених позовній заяві та відповіді на відзив.
У судовому засіданні 07.02.2023 проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представнику позивача про орієнтовний час складення повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд,
Відповідно до умов п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується в порядку і строки, встановлені Договором, передати товар у власність Покупця, в певній кількості, що відповідає якості і за погодженою ціною, а останній прийняти товар та сплатити його на умовах, визначених у даному Договорі.
Відповідно до умов п.1.2. Договору, асортимент товару, що поставляється, строки і умови його поставки, ціни, обумовлюються сторонами в специфікаціях, що додаються до цього Договору і є невід`ємною частиною. Загальна вартість Договору складається із загальної вартості товару, поставка якого визначається відповідно до специфікацій, що додаються до даного Договору і є невід`ємною частиною (п. 1.3. Договору).
Умови поставка Товару визначаються сторонами у Специфікації (п. 2.1. Договору).
Згідно умов п. 2.1. Договору, постачальник здійснює поставку товару протягом терміну, який передбачається в специфікаціях, що додаються до даного Договору, після погодженої сторонами необхідної технічної документації, одержання передоплати, передбаченої п. 3.2. Договору, заявки покупця на відвантаження партії товару.
Відповідно до умов п. 2.4. Договору, поставка вважається завершеною, з моменту передачі партії товару покупцеві у власність, що засвідчує видаткова накладна, підписана вповноваженими представниками сторін, або актом прийому - передачі й необхідних документів, зазначених у даному Договорі.
Ціна продукції, що поставляється покупцю за відповідною специфікацією, договірна, визначена в гривні і відповідає еквіваленту в Євро за курсом Національного Банку України (далі - НБУ) на дату укладання такої специфікації; вказується для кожної позиції в Специфікації(ціях), що є невід`ємною частиною Договору (п.3.1. Договору).
Згідно умов п. 3.2. Договору, ціна та вартість товару визначається постачальником та узгоджується сторонами з урахуванням тари, пакування та маркування товару (якщо такі передбачені для даного товару), вартість доставки до складу, погодженого сторонами в Специфікації.
Відповідно до умов п. 3.3. Договору, покупець здійснюється 100% передоплату за товар у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання специфікації, якщо інший порядок і строк не передбачений у специфікації.
У випадку прострочення оплати товару покупець зобов`язаний сплатити постачальникові пеню в розмірі 0,1 % від неоплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені до моменту фактичної оплати (п. 8.2. Договору).
Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання й діє по 31 грудня 2019 року. При відсутності претензій з обох сторін даний договір пролонгується на той же термін автоматично (п. 9.1. Договору).
29 січня 2021 року між сторонами була підписана специфікація № 11 до Договору, за якою постачальний мав здійснити поставку товару відповідачу на загальну суму 2040072,00 грн, а покупець повинен був оплатити товар, за умовами: передплата - 40%; 30% - через 20 днів після передплати; інші 30% - через 30 днів після постачання продукції. Строк поставки 55 робочих днів з моменту оплати та надання повної затвердженої технічної документації.
29 січня 2021 року між сторонами була підписана специфікація № 12 до Договору, за якою постачальний мав здійснити поставку товару на загальну суму 151926,00 грн, а покупець повинен був оплатити товар, за умовами: передплата - 40%; 30% - через 20 днів після передплати; інші 30% - через 30 днів після постачання продукції. Строк поставки 55 робочих днів з моменту оплати.
Таким чином, позивач виконав свої обов`язки в повному обсязі, здійснивши поставку товару відповідачу на загальну суму 2191998,00 грн, згідно специфікацій №11 та №12 від 29.01.2021.
1.1. пункт 2 специфікації №11 від 29.01.2021:
„2. Умови оплати: передплата - 40%; 30% - через 20 днів після передплати; інші 30% - підлягають сплаті не раніше ніж через 30 днів після постачання продукції з розстроченням виплати протягом 5 (п`яти) місяців з розбивкою платежу на щомісячні виплати в рівних частинах в розмірі 122404,32 грн. з ПДВ, починаючи з січня 2022 року по погашення заборгованості у повному обсязі.
1.2. пункт 2 специфікації №12 від 29.01.2021: до 22 січня 2022 року - у сумі 167982,12 грн. (з ПДВ); до 22 лютого 2022 року - 122404,32 грн. з ПДВ; до 22 березня 2022 року - 122404,32 грн. з ПДВ; до 22 квітня 2022 року - 122404,32 грн. з ПДВ; до 22 травня 2022 року - 122404,32 грн. з ПДВ.
Таким чином, позивач вказує, що відповідач лише частково розрахувався за поставлений позивачем товару, розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 489617,28 грн.
06 липня 2022 року позивач направив відповідачу претензію (№ 243 від 06.07.2022) з вимогою сплати заборгованість у розмірі 489617,28 грн. Вказану претензію відповідач залишив без відповіді та реагування.
Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства „ЕЛЕКТРОГРАД підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.
У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
За змістом частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).
За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до умов Договору поставки та укладених до нього доповнень, оплата за поставлений товар здійснювалась частинами.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов Договору та доповнень до нього, які є невід`ємною частиною Договору у період з 11.08.2021 по 18.11.2021 поставив відповідачу товар на загальну суму 2191998,00 грн.
Надалі, 28 грудня 2021 року сторони укладають Додаткову угоду № 2 до Договору, з якої слідує:
1.1. пункт 2 Специфікації № 11 від 29.01.2021:
« 2. Умови оплати: передплата - 40 %; 30 % - через 20 днів після передплати; інші 30 % - підлягають сплаті не раніше ніж через 30 днів після постачання продукції з розстроченням виплати протягом 5 (п`яти) місяців з розбивкою платежу на щомісячні виплати в рівних частинах в розмірі 122404,32 грн. з ПДВ, починаючи з січня 2022 року по погашення заборгованості у повному обсязі.
1.2. пункт 2 Специфікації № 12 від 29.01.2021:
« 2. Умови оплати: передплата - 40 %; 30 % - через 20 днів після передплати; інші 30 % - підлягають сплаті не пізніш 22 січня 2022 року».
2. Таким чином, сторонами досягнута домовленість щодо погашення заборгованості у сумі 657 599,40 грн (з ПДВ) у наступні терміни:
- до 22 січня 2022 року - у сумі 167982,12 грн з ПДВ;
- до 22 лютого 2022 року - 122404,32 грн з ПДВ;
- до 22 березня 2022 року - 122404,32 грн з ПДВ;
- до 22 квітня 2022 року - 122404,32 грн з ПДВ;
- до 22 травня 2022 року - 122404,32 грн з ПДВ.
Отже, підписавши вказану Додаткову угоду № 2, відповідач визнав, що станом на 28.12.2021 має заборгованість перед позивачем у розмірі 657599,40 грн.
Тобто, станом на дату подання позову відповідач не погасив існуючу заборгованість у розмірі 489617,28 грн, кінцевий термін сплати якої був встановлений до 22 травня 2022 року.
З викладеного слідує, що відповідач за поставлений позивачем товар розрахувався частково, в результаті чого за відповідачем рахується прострочена заборгованість у розмірі 489617,28 грн.
Факт поставки позивачем товару відповідачу на загальну суму 2191998,00 грн підтверджено доданим до матеріалів справи видатковими накладним та специфікаціями, які підписані сторонами без будь-яких претензій і зауважень.
Строк та умови здійснення відповідачем оплати поставленого за Договором товару, визначені п.2 Додаткової угоди № 2 від 28.12.2021.
Отже, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що у останнього існує прострочена заборгованість перед позивачем на загальну суму 489617,28 грн.
Доказів сплати, заперечень або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 489617,28 грн, відповідачем суду не надано.
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 489617,28 грн, є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено що в разі, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже при нарахуванні інфляційних втрат та % річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.
Право на нарахування штрафних санкцій сторони узгодили в розділі 8 Договору.
У випадку прострочення оплати товару покупець зобов`язаний сплатити постачальникові пеню в розмірі 0,1 % від неоплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені до моменту фактичної оплати (п.8.2. Договору).
Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків інфляційних витрат, пені та 3% річних (т. 1, а.с. 16-18), та встановлено, що вони є вірними.
Доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.
Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування своєї правової позиції по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для задоволення позову.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені Департаменту комунальної власності Одеської міської ради позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,
1. Позов задовольнити повністю.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 16 лютого 2023 р.

Суддя Нікітенко С.В.