РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2023Справа № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22)

За заявою Зафорпо Венчурс Лімітед

до Фірми "Союз - Віктан" ЛТД" (товариство з обмеженою відповідальністю) в особі ліквідатора арбітражного керуючого Комлика І.С. та Державної організації "УКРАЇНСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ ОФІС ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ ТА ІННОВАЦІЙ"

про визнання недійсним свідоцтва на знаки для товарів та послуг в межах справи № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22).

Суддя Пасько М.В.

Представники:

від позивача Крижов С.В.,

від відповідача 1 Забарін А.Ф.,

від відповідача 2 Саламов О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним свідоцтва на знаки для товарів та послуг в межах справи № 44/735-б-49/113-б.

Ухвалою Господарського суду від 21.04.2022 відкрито провадження у справі № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 залишено без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2022, якою відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, розгляд справи призначено на 10.11.2022.

Ухвалою Господарського суду від 10.11.2022 відкладено підготовче засідання на 13.12.2022.

Ухвалою Господарського суду від 13.12.2022 замінено відповідача у справі № 44/735-б-49/113-б (910/1242/22) Державне підприємство "УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ" його правонаступником - Державною організацією "УКРАЇНСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ ОФІС ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ ТА ІННОВАЦІЙ" (ідентифікаційний код 44673629) та відкладено підготовче засідання на 17.01.2023.

Ухвалою Господарського суду від 17.01.2023 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 14.02.2023.

14.02.2023 від ліквідатора боржника надійшла заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

В поданій позовній заяві позивач просить суд:

- визнати недійсним повністю свідоцтво № 21303 на знак для товарів і послуг "НАША МАРКА", зареєстроване на ім`я "ФІРМА "СОЮЗ-ВІКТАН" ЛТД (ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ)" (ідентифікаційний код юридичної особи 20749622, Україна, 01023, місто Київ, вул. Шота Руставелі, будинок 38Б, квартира 12);

- зобов`язати державне підприємство Український інститут інтелектуальної власності (ідентифікаційний код юридичної особи 31032378, Україна, 01601, місто Київ, вулиця Глазунова, будинок 1) внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним повністю Свідоцтва України № 21303, яке зареєстровано на ім`я "ФІРМА "СОЮЗ-ВІКТАН" ЛТД (ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ)" (ідентифікаційний код юридичної особи 20749622) та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність";

- заборонити "ФІРМА "СОЮЗ-ВІКТАН" ЛТД (ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ)" (ідентифікаційний код юридичної особи 20749622, Україна, 01023, місто Київ, вул. Шота Руставелі, будинок 38Б, квартира 12) використовувати НАША МАРКА позначення ("НАША МАРКА"), а також інші позначення, які є тотожними, або схожими настільки, що їх можна сплутати із знаком Позивача "НАША МАРКА" за свідоцтвом України № 14590 відносно всіх товарів і послуг, для яких він зареєстрований, в тому числі шляхом нанесення їх на будь-який товар 33 класу МКТП, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення), застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, застосовування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, на думку позивача, торгова марка за свідоцтвом № 21303, що зареєстрована 15.10.2001 року за Фірмою "Союз - Віктан" ЛТД (ТОВ), є неправомірною і повинна бути визнана судом недійсною, оскільки має ідентичний (тотожний) знак для товарів і послуг із раніше зареєстрованою (29.12.1999 року) торговельною маркою позивача за свідоцтвом № 14590.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, посилається на абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про торговельні марки" та стверджує, що не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

Ліквідатор Фірми "Союз - Віктан" ЛТД" (товариство з обмеженою відповідальністю) арбітражний керуючий Комлик І.С. надав суду пояснення на позовну заяву, в яких зазначив про необґрунтованість заявленого позову та просив суд відмовити в її задоволенні, а також просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 2 Кодексом України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України.

Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 3 ГПК України).

Суд звертає увагу на те, що реєстрація торгової марки Фірми "Союз - Віктан" ЛТД (ТОВ) була проведена уповноваженим на те органом - Укрпатентом.

Так, Держпатент України видав Наказ № 116 від 28.07.95, затверджений в Міністерстві юстиції України "Про затвердження Правил складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг".

Правила складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг (далі - Правила) розроблені відповідно до Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" ( 3689-12 ) (далі - Закон) і визначають вимоги до заявки, встановлюють правила подання та процедуру розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг.

Судом встановлено, що саме на підставі даних правил і була подана заявка для реєстрації торгової марки Фірми "Союз - Віктан" ЛТД (ТОВ) за свідоцтвом № 21303, що зареєстрована 15.10.2001 року.

Згідно п. 4.2.6 Правил, якщо заявка відповідає вимогам, викладеним у статті 7 Закону та пункті 2.1 Правил, то Відомство проводить експертизу заявки по суті позначення, що заявлено на реєстрацію як знак.

Пунктом 4.3. Правил визначено, що задачею експертизи заявки по суті позначення, заявленого на реєстрацію як знак, відповідно до пункту 7 статті 10 Закону, є перевірка позначення на відповідність умовам надання правової охорони.

Експертиза заявки по суті складається з:

- перевірки позначення щодо наявності підстав для відмови у наданні правової охорони відповідно до пункту 1 статті 5 та пунктів 1, 2 статті 6 Закону;

- перевірки позначення щодо наявності підстав для відмови у наданні правової охорони, зазначених у пунктах 3, 4 статті 6 Закону.

Відповідно до п. 4.3.1.3. Правил при перевірці позначення, заявленого на реєстрацію як знак, щодо наявності підстав для відмови в наданні правової охорони, відповідно до пункту 2 статті 6 Закону (3689-12), встановлюється, чи не являються позначення такими, що:

а) не мають розрізняльної здатності;

б) є загальновживаними як позначення товарів певного виду;

в) являють собою загальновживані символи і терміни;

г) вказують на вид, якість, кількість, властивості, склад, призначення, цінність товарів і/або послуг, а також на місце і час їх виготовлення чи збуту;

ґ) є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу.

У відповідності до п. 4.3.2.1. Правил згідно з пунктом 3 статті 6 Закону не реєструються як знак позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з:

а) знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи щодо однорідних товарів і/або послуг;

б) знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна.

Пунктом 4.5.1. Правил передбачено, що якщо встановлено невідповідність заявленого на реєстрацію знака умовам надання правової охорони, викладеним в статті 6 Закону ( 3689-12 ), для усього переліку товарів і/або послуг або його частини, то заявнику надсилається повідомлення з наведенням обґрунтованих доводів, що можуть стати підставою для відмови в реєстрації знака повністю або відносно частини товарів і/або послуг.

Керуючись вищенаведеними Правилами, суд звертає увагу, що заявка № 98072944, на підставі якої в подальшому було проведено реєстрацію торгової марки за Фірмою "Союз - Віктан" ЛТД (ТОВ), проходила перевірку, а також експертизу по суті позначення, а тому Укрпатентом не було встановлено підстав для відмови.

Важливою обставиною є те, що торговельна марка за свідоцтвом № 21303, зареєстрована не просто за юридичною особою, а за особою яка має статус Банкрута.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, які звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Кодексом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових актів підлягають обов`язковому зберіганню; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, необхідні для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства; у разі провадження банкрутом діяльності, пов`язаної з державною таємницею, вживає заходів з ліквідації режимно-секретного органу; веде реєстр вимог кредиторів; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; здійснює дії щодо скасування реєстрації випуску акцій, передбачені законодавством, якщо організаційно-правовою формою юридичної особи - банкрута є акціонерне товариство; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи про банкрутство, у відповідності до вимог КУзПБ ліквідатором Фірми "Союз - Віктан" ЛТД (ТОВ) вчинялися дії в межах його повноважень, а саме стосовно виявлення майна та отримання дубліката свідоцтва № 21303 на торговельну марку Фірми "Союз - Віктан" ЛТД (ТОВ).

Згідно ст. 62 КУзПБ усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач звернувся з позовом до суду 28.01.2022 року, тобто ним пропущено трирічний строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14).

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Суд керується позицією Верховного суду, яка викладена у справі № 5023/5847/11 (постанова від 30.04.2020) та у справі 10/5026/995/2012 у постанові від 17.03.2020, про те, "що у разі пред`явлення позову у межах справи про банкрутство як особою, право якої порушене (боржником), так і в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою (арбітражним керуючим) перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила; оскільки в протилежному випадку має місце безпідставне наділення арбітражного керуючого як особи, що у справі про банкрутство діє від імені боржника, особливим статусом з наданням тим самим боржнику як носію права у спорі не передбаченої нормами закону переваги перед іншими учасниками цього спору у захисті своїх прав та інтересів, зокрема, обмежує протилежну сторону спору у захисті своїх прав та інтересів щодо предмета спору, і, відповідно, ставить її у нерівне становище перед суб`єктом звернення - боржником/арбітражним керуючим. ".

Беручи до уваги те, що позивачу було відомо про порушення його прав та ним не вживалися ніякі заходи для їх захисту, суд дійшов висновку застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

При цьому, судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, а роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996 ["Cantoni v. Frace", заява № 17862/91, §31-32), "Вєренцов проти України" від 11.04.2013 ("Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, §65)].

Крім того, суд керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судовій збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Відмовити в задоволенні позову повністю.

2.Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та строк визначені розділом ІV ГПК України.

Суддя М.В. Пасько

Повний текст рішення складено 17.02.2023.