СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Харків Справа № 922/1300/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А. , суддя Тарасова І.В.

за участі секретаря судового засідання Андерс О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" (вх.№1360 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 08.11.2022 у справі №922/1300/22 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Погореловою О.В., повний текст рішення складено 15.11.2022)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір", м. Київ,

до Комунального підприємства "Харківський метрополітен", м. Харків,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Харківський метрополітен" суми боргу у розмірі 295218,00 грн, пені за прострочення оплати у розмірі 21276,28 грн, інфляційного збільшення боргу (інфляційні втрати) у розмірі 29226,58 грн, 3% річних у розмірі 3877,16 грн.

У подальшому, позивачем до суду була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній підтвердив факт сплати відповідачем суми основного боргу за договором та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 21276,28 грн, інфляційні втрати у розмірі 29226,58 грн, 3% річних у розмірі 3877,16 грн, 2481,00 грн судового збору та 1500,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката. Також просив суд повернути з Державного бюджету України 2762,97 грн сплаченого судового збору.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 08.11.2022 закрито провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 295218,00 грн. В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Комунального підприємства "Харківський метрополітен" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" 1500,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4428,27 грн, сплачений платіжним дорученням №7643 від 12.08.2022, про що вирішено постановити відповідну ухвалу після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду обґрунтовано тим, що у п.2.7 спірного договору сторони погодили, що у разі фінансових труднощів можлива затримка оплати за отриманий товар, пеня при цьому не нараховується. Сторонами не надано доказів зміни даної умови договору. За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності, суд визнав надані відповідачем докази на підтвердження існування на підприємстві відповідача фінансових труднощів більш вірогідними, тоді як позивач не подав доказів на спростування вірогідності доказів наданих відповідачем та не подав доказів, які б суд міг визнати більш вірогідними ніж ті, що наявні у матеріалах справи. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 21276,28 грн, інфляційних втрат у розмірі 29226,58 грн та трьох процентів річних у розмірі 3877,16 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 08.11.2022 у справі №922/1300/22 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 21276,28 грн, інфляційного збільшення боргу у розмірі 29226,58 грн, 3% річних у розмірі 3877,16 грн. Стягнути з відповідача судові витрати, здійснені позивачем під час апеляційного провадження на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Скарга обґрунтована тим, що Господарським судом Харківської області взагалі не було з`ясовано, що відповідач систематично порушував свої зобов`язання за договором та несвоєчасно оплачував отриманий товар. При цьому, представником позивача на дану обставину зверталася увага під час судового розгляду справи.

Зокрема, як зазначає скаржник, за видатковою накладною №ХА-02100371 від 19.07.2021 на загальну вартість 144199,44 грн з ПДВ відповідачем строк оплати товару здійснений з порушенням на один день на суму 84615,44 грн з ПДВ. Дана обставина судом у рішенні не з`ясована взагалі.

За видатковою накладною №КК-02100998 від 16.09.2021 на загальну вартість 207900,00 грн з ПДВ відповідачем строк оплати товару здійснений з порушенням на сорок днів на суму 187900,00 грн з ПДВ. Дана обставина судом у рішенні не з`ясована взагалі.

За видатковою накладною №КК-02102719 від 13.12.2021 на загальну вартість 295218,00 грн з ПДВ на момент звернення з позовною заявою прострочення оплати відповідачем за договором становило 139 днів. А фактично оплата заборгованості в розмірі 295218,00 грн відбулася зі спливом майже ще двох місяців з моменту звернення позивача до суду. Дана обставина судом у рішенні не з`ясована взагалі.

Також, як зазначає апелянт, судом не було з`ясовано, що згідно з п.2.5 договору відповідач здійснює оплату заявленої партії товару протягом 70 банківських днів після фактичного отримання товару у відповідності до п.4.3 даного договору. Дана обставина має суттєве значення для справи, оскільки умови договору жодним чином не зобов`язували відповідача в обов`язковому порядку дотримуватись закінчення такого значного строку, передбаченого умовами договору на оплату, а протягом всього цього строку надавали можливість виконати вчасно обов`язок з оплати товару.

Зазначає, що судом не було з`ясовано, які обставини стали підставою неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором у 2021 році.

Вказує, що відповідач не повідомляв позивача ні у 2021 році, ні у 2022 році про виникнення у нього форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання ним зобов`язань за договором. Так само, відповідач не повідомляв позивача про виникнення у нього будь-яких фінансових труднощів та не обґрунтовував їх наявність належними та допустимими доказами.

Окрім цього, відповідачем не надавалась ні позивачу, ні суду довідка Торгово-промислової палати України, яка підтверджує факт настання у відповідача форс-мажорних обставин, що призвели до неможливості виконати зобов`язання відповідача перед позивачем щодо оплати товару, поставленого за договором.

Суд першої інстанції визнав доведеними обставини про наявність у відповідача фінансових труднощів. При цьому, жодним чином не обґрунтував на підставі яких саме доказів ним було зроблено такий висновок та в чому саме полягали такі фінансові труднощі.

18.01.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№663), в якому останній проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що оскільки сторони в договорі чітко узгодили термін, який надається покупцю для оплати поставленого товару (70 банківських днів), то КП "Харківський метрополітен" цілком правомірно могло розраховувати на те, щоб забезпечити сплату поставленого товару саме в узгоджений термін, а звинувачення відповідача у незабезпеченні дострокової сплати є безпідставними, оскільки це є лише правом боржника, а не його обов`язком. КП "Харківський метрополітен" провадить господарську діяльність у місті Харкові, яке з перших днів повномасштабного вторгнення російської федерації перебувало в зоні проведення активних бойових дій, зазнавало значних руйнувань від ворожих ракетних і артилерійських обстрілів. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, внесенням Харківської міської територіальної громади до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 08.07.2022, затвердженому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75. З 24.02.2022 по 23.05.2022 метрополітен, як об`єкт цивільного захисту, використовувався виключно для укриття населення під час збройної агресій російської федерації та функціонував відповідно до Кодексу цивільного захисту та Закону України Про правовий режим воєнного стану для забезпечення умов здійснення органами державної влади, військового командування, органами місцевого самоврядування наданих їм повноважень. На виконання наказу Департаменту інфраструктури Харківської міської ради від 19.05.2022 №37 Про поновлення регулярних перевезень КП "Харківський метрополітен" та п.5 рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 08.06.2022 №163 Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг та транспортних послуг в умовах воєнного стану, КП "Харківський метрополітен" з 24.05.2022 відновило перевезення пасажирів лініями Харківського метрополітену на безоплатній основі до відповідного розпорядження міського голови. Перевезення пасажирів на безоплатній основі здійснюється і станом на сьогодні. Наведені обставини є загальновідомими та беззаперечно свідчать про повну втрату відповідачем доходу від провадження господарської діяльності, так і про виникнення форс-мажорних обставин. З початку повномасштабної військової агресії КП "Харківський метрополітен", всупереч власних фінансових та економічних інтересів здійснює свою діяльність не отримуючи від цього доходи, віддаючи пріоритет наданню жителям міста Харкова можливості безпечно пересуватися містом в умовах постійної небезпеки їх життю та здоров`ю через постійні обстріли з боку російської федерації. Навіть в цих умовах відповідач знайшов змогу виконати свої зобов`язання зі сплати заборгованості у розмірі 295 218,00 грн, стягнення якої було однією з позовних вимог до закриття провадження у справі у відповідній частині. До того ж Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

27.01.2023 та 03.02.2023 до суду від позивача надійшли заяви (вх.№1177, 1368 відповідно), в яких останній просить здійснювати розгляд справи без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами, оскільки нез`явлення позивача не перешкоджає розгляду справи по суті вирішення спору.

03.02.2023 до суду від позивача надійшло повідомлення (вх.№1367), в якому позивач повідомляє про отримання ухвали суду від 23.01.2023.

Позивач у судове засідання не прибув.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12.07.2021 між ТОВ "Торгово-Виробнича Група Український папір" (постачальник) та КП "Харківський метрополітен" (покупець) був укладений договір про закупівлю №79-07/МТП, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується поставити покупцю товар згідно специфікації №1 (додаток 1), що є невід`ємною частиною даного договору, а покупець прийняти й оплатити товар на умовах даного договору.

Відповідно до п.1.2 договору предмет закупівлі: 22990000-6 газетний папір, папір ручного виготовлення та інший некрейдований папір або картон для графічних цілей (термопапір для автоматичної каси).

Згідно з п.1.3 договору кількість товару, асортимент і ціна зазначені в специфікації №1 (додаток 1). Товар поставляється окремими партіями відповідно до письмової заявки покупця.

За умовами п.1.3 договору обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від фінансового стану покупця та/або його виробничих потреб.

Постачальник гарантує, що предмет договору відповідає видам діяльності, передбаченим його статутом та документами дозвільного характеру, якщо їх отримання на провадження такого виду діяльності передбачено законом (п.1.5 договору).

За змістом п.2.1 договору загальна сума договору складає: 702702,00 грн. (сімсот дві тисячі сімсот дві грн 00 коп.), у т.ч. ПДВ: 117117 грн 00 коп. (сто сімнадцять тисяч сто сімнадцять грн. 00 коп.), з урахуванням усіх витрат.

Відповідно до п.2.2. договору при зменшенні обсягу згідно п.1.4 загальна сума договору визначається з сум фактично поставленого товару за заявками покупця.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що ціна цього договору включає ціну товару з доставкою, навантаженням та розвантаженням, а також всі витрати, пов`язані з виконанням предмету цього договору, податки, збори та необхідні платежі, що сплачуються або мають бути сплачені постачальником. Не врахована постачальником вартість окремих послуг, матеріалів, обладнання, устаткування тощо не сплачується покупцем окремо, а витрати на їх виконання/придбання вважаються врахованими у загальній ціні його пропозиції.

Форма та вид розрахунків - безготівковий банківський переказ (п.2.4 договору).

Відповідно до п.2.5 договору покупець здійснює оплату заявленої партії товару протягом 70 (сімдесяти) банківських днів після фактичного отримання товару у відповідності до п. 4.3 даного договору.

Згідно з п.2.6 договору у разі зміни постачальником статусу платника податків, а саме: ПДВ та податку на прибуток, вартість товару у бік збільшення перегляду не підлягає.

За змістом п.2.7 договору у разі фінансових труднощів можлива затримка оплати за отриманий товар. Пеня при цьому не нараховується.

Відповідно до п.4.1 договору термін постачання: протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати одержання постачальником письмової заявки від покупця. Датою подачі заявки покупця вважається дата її відправлення факсом або електронною поштою, які зазначені в розділі 9 договору. Сторони погодились, що заявка, яка відправлена покупцем, вважається такою, що отримана постачальником в будь-якому випадку в день і час її відправлення покупцем.

Згідно з п.5.2 договору у разі порушення строків оплати за п. 2.5 даного договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

У відповідності до п.6.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажор), що виникли після вступу в силу договору і їх неможливо було не передбачити, ні запобігти розумними засобами. До таких обставин відносяться: повені, землетруси й інші явища природи, війна та військові дії, акти або дії державних органів, у т.ч. зміни у законодавстві, що безпосередньо регулюють правовідносини у даній сфері.

За змістом п.6.2 договору сторона, для якої форс-мажор перешкоджає виконанню зобов`язань, повинна повідомити іншу сторону про це в найкоротший термін, а саме не пізніше 5 календарних днів з дати настання форс-мажорних обставин.

Доказом настання форс-мажорних обставин є довідка видана Торгово-промисловою палатою України (п.6.3. договору).

Пунктом 8.1 договору узгоджено, що термін дії договору встановлюється з дати підписання договору і до 31.12.2021 включно, в частині розрахунків до повного їх виконання.

Позивачем було виконане зобов`язання за договором та поставлено відповідачу товар на загальну суму 702702,00 грн з урахуванням ПДВ, на підтвердження чого надано: рахунок-фактуру №КК-00000297 від 19.07.2021 на суму 702 702,00 грн, видаткову накладну №ХА-02100371 від 19.07.2021 на суму 144 199,44 грн, товарно-транспортну накладну №ХА-02100371 від 19.07.2021 на суму 144 199,44 грн, податкову накладну №1200108 від 19.07.2021 на суму 144 199,44 грн, видаткову накладну №КК- 02100262 від 21.07.2021 на суму 55 384,56 грн, товарно-транспортну накладну №КК-02100262 від 23.07.2021 на суму 55 384,56 грн, податкову накладну №1200109 від 21.07.2021 на суму 55 384,56 грн, видаткову накладну №КК-02100998 від 16.09.2021 на суму 207 900,00 грн, довіреність №163 від 10.09.2021, товарно-транспортну накладну №КК-02100998 від 20.09.2021 на суму 207 900,00 грн, податкову накладну №1200308 від 16.09.2021 на суму 207 900,00 грн, видаткову накладну №КК-02102719 від 13.12.2021 на суму 295 218,00 грн, довіреність №304 від 08.12.2021, товарно-транспортну накладну №КК-02102719 від 13.12.2021 на суму 295 218,00 грн, податкову накладну №1200233 від 13.12.2021 на суму 295 218,00 грн.

Втім, як зазначає позивач, відповідач за отриманий товар розрахувався лише частково, сплативши 407484,00 грн, внаслідок чого, станом на дату подання позову до суду у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 295218,00 грн.

Через неналежне виконання умов договору щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару позивачем відповідачу нараховані пеня у розмірі 21276,28 грн, інфляційні втрати у розмірі 29226,58 грн та три проценти річних у розмірі 3877,16 грн.

04.10.2022 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення штрафних санкцій (вх.№11088), в якому відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій до 1% від заявлених позивачем у справі, а саме: 3% річних до 38,77 грн, пені до 212,76 грн, інфляційних втрат до 292,27 грн.

07.11.2022 позивачем до суду надано заяву про зменшення розміру позовних вимог та про повернення судового збору (вх.№13354), в якій останній просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 21276,28 грн, інфляційні втрати у розмірі 29226,58 грн, 3% річних у розмірі 3877,16 грн, 2481,00 грн судового збору та 1500,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката. Також просив суд повернути з Державного бюджету України 2762,97 грн сплаченого судового збору. Зазначив, що відповідачем визнані позовні вимоги в частині основного боргу за договором в повному обсязі та погашено заборгованість за договором в розмірі 295 218,00 грн.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.526 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між сторонами договір за правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст.712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Рішення суду в частині закриття провадження у справі щодо стягнення основного боргу не оскаржується, тому з урахуванням ч.1 ст.269 ГПК України не переглядається судом апеляційної інстанції в цій частині.

Позивач оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем визнано наявність заборгованості у розмірі 295 218,00 грн, оскільки останнім після відкриття провадження у справі зазначену заборгованість було сплачено у повному обсязі.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Відповідач, заперечуючи проти стягнення 3% річних, інфляційних та пені послався на висновок Торгово-промислової палати України, викладений у листі від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, відповідно до якого Торгово-промислова палата України засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Статтею 617 ЦК України встановлено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а саме: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України непереборною силою є надзвичайні і невідворотні обставини, за умов настання яких виконання договірних зобов`язань є неможливим.

При цьому слід зазначити, що статтею 617 ЦК України встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, у той час як норми статті 625 ЦК України, яка визначає відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання (частина перша статті 625 ЦК України).

Отже, порушення відповідачем умов договору щодо оплати вартості товару є підставою для нарахування визначених статтею 625 ЦК України платежів, а наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 липня 2018 року у справі № 905/1722/17.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що форс-мажор, як причина прострочення оплати, не звільняє порушника від відповідальності передбаченої ст.625 ЦК України, бо це компенсація, а не неустойка.

Відповідно до п.2.5 договору покупець здійснює оплату заявленої партії товару протягом 70 (сімдесяти) банківських днів після фактичного отримання товару у відповідності до п. 4.3 даного договору.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просив стягнути з відповідача 29226,58 грн інфляційних та 3877,16 грн 3% річних.

Так, як свідчать матеріали справи, за видатковою накладною №ХА-02100371 від 19.07.2021 на суму 144 199,44 грн відповідач повинен був здійснити оплату у період з 20.07.2021 по 27.10.2021.

Як зазначає позивач, частину боргу у розмірі 84615,44 грн за вказаною накладною відповідач оплатив 29.10.2021. Таким чином, відповідачем прострочено оплату на 1 день. Позивачем 3% річних по зазначеній накладній нараховано за 1 день у розмірі 6,95 грн. Інфляційні не нараховувались.

За видатковою накладною №КК- 02100262 від 21.07.2021 на суму 55 384,56 грн, відповідач повинен був здійснити оплату у період з 22.07.2021 по 29.10.2021.

Як зазначає позивач, оплату за даною накладною відповідач здійснив 29.10.2021 (тобто в строк).

За видатковою накладною №КК-02100998 від 16.09.2021 на суму 207 900,00 грн, відповідач повинен був здійснити оплату у період з 17.09.2021 по 24.12.2021.

Як зазначає позивач, оплату за даною накладною відповідач здійснював частинами. Остаточний розрахунок відповідачем здійснено 02.02.2022. Таким чином, відповідачем прострочено оплату на 40 днів. Позивачем 3% річних по зазначеній накладній нараховано за період з 25.12.2021 по 02.02.2022 у розмірі 497,45 грн. Інфляційні не нараховувались.

За видатковою накладною №КК-02102719 від 13.12.2021 на суму 295 218,00 грн, відповідач повинен був здійснити оплату у період з 14.12.2021 по 25.03.2022.

Відповідачем здійснено оплату 28.10.2022. Позивачем 3% річних та інфляційні по зазначеній накладній нараховано за період з 26.03.2022 по 11.08.2022. Так, 3% річних нараховано у розмірі 3372,76 грн, інфляційні втрати нараховано у розмірі 295 218,00 грн.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, послався на п.2.7 договору, яким сторони погодили, що у разі фінансових труднощів можлива затримка оплати за отриманий товар. Пеня при цьому не нараховується. Як зазначено судом першої інстанції, сторонами не надано доказів зміни даної умови договору. Суд визнав надані відповідачем докази на підтвердження існування на підприємстві відповідача фінансових труднощів вірогідними, тоді як позивачем не надано доказів, які б суд міг визнати більш вірогідними ніж ті, що наявні у матеріалах справи.

Разом з цим суд апеляційної інстанції не може погодиться з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на те, що військова агресія російської федерації проти України розпочалася з 24.02.2022, тоді як строк оплати за видатковою накладною №ХА-02100371 від 19.07.2021 настав 28.10.2021, а за видатковою накладною №КК-02100998 від 16.09.2021 25.12.2021, тобто до початку повномасштабного вторгнення в Україну, а відтак наведені висновки суду першої інстанції є помилковими.

За видатковою накладною №КК-02102719 від 13.12.2021 строк оплати настав 26.03.2022.

При цьому, п.2.7 договору сторонами погоджено лише не нарахування пені у разі фінансових труднощів відповідача. За таких обставин, судом першої інстанції помилково застосовано його до інфляційних та річних, в зв`язку з чим нарахування інфляційних втрат та 3% річних є правомірним.

Колегія суддів перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 29226,58 грн інфляційних та 3877,16 грн 3% річних, вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню, в зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 21276,28 грн пені, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Цивільно-правова відповідальність це встановлені законом юридичні наслідки за невиконання або неналежне виконання особою зобов`язань, що пов`язані з порушенням суб`єктивних цивільних прав другої сторони. Мета цивільно-правової відповідальності відновлення порушених майнових прав.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4 ст.231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Частиною 6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що у разі порушення строків оплати за п. 2.5 даного договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення пені за видатковою накладною №ХА-02100371 від 19.07.2021 у розмірі 19,70 грн та видатковою накладною №КК-02100998 від 16.09.2021 у розмірі 1521,46 грн, вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування пені за видатковою накладною №КК-02102719 від 13.12.2021, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось, кінцевий строк здійснення оплати за даною накладною є 25.03.2022. Пунктом 2.7 договору узгоджено, що у разі фінансових труднощів можлива затримка оплати за отриманий товар. Пеня при цьому не нараховується.

Згідно Закону України Про міський електричний транспорт метрополітен є міським електричним транспортом.

Відповідно до п.1.2. Статуту Комунального підприємства Харківський метрополітен, КП Харківський метрополітен є комунальним унітарним підприємством. Власником майна підприємства є територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Згідно з п.1.4. Статуту підприємство працює на принципах: госпрозрахунку; компенсації втрат доходів за пільговий проїзд в міськелектротранспорті із відповідного бюджету та інших доходів; часткового фінансування із бюджету за окремим рішенням.

Майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Харкова та належить підприємству на праві господарського відання на підставі укладеного договору з Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (п. 5.2. Статуту).

За змістом п. 6.1.Статуту підприємство самостійно розпоряджається чистим прибутком, що залишився в його розпорядженні після сплати податків у бюджет, відповідно до чинного законодавства.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на підставі указів Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 і від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 16.11.2022 № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", є продовженим по даний час.

Харківська територіальна міська громада включена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75.

Згідно наказу Департаменту інфраструктури Виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.02.2022 №30/1 Про закриття регулярних перевезень КП Харківський метрополітен, з 24.02.2022 припинено регулярні перевезення лініями метрополітену до особового розпорядження.

Роботу КП Харківський метрополітен на період з 24.02.2022 по 23.05.2022 було повністю зупинено.

Відповідно до п.2 підпункту 9 Переліку об`єктів, що належать суб`єктам господарювання, проектування яких здійснюється з урахуванням вимог інженерно - технічних заходів цивільного захисту, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 09.01.2014 №6 споруди метрополітену є об`єктами подвійного призначення, тобто використовуються в особливий період для тимчасового захисту людей, майна тощо.

З 24.02.2022 по 23.05.2022 метрополітен, як об`єкт цивільного захисту, використовувався виключно для укриття населення від уражень під час збройної агресії РФ та функціонував відповідно до Кодексу цивільного захисту та Закону України Про правовий режим воєнного стану для забезпечення умов здійснення органами державної влади, військового командування, органами місцевого самоврядування наданих їм повноважень.

На виконання наказу Департаменту інфраструктури Харківської міської ради від 19.05.2022 №37 Про поновлення регулярних перевезень КП Харківський метрополітен та п. 5 рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 08.06.2022 №163 Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг та транспортних послуг в умовах воєнного стану, КП Харківський метрополітен з 24.05.2022 відновило перевезення пасажирів лініями Харківського метрополітену на безоплатній основі до відповідного розпорядження міського голови.

Також, п.8 рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 08.06.2022 №163 доручено Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на підставі аналізу фінансово-господарської діяльності комунальних підприємств Харківської міської ради підготувати пропозиції щодо надання вказаним комунальним підприємствам, у тому числі і КП Харківський метрополітен фінансової підтримки в розмірі затрат підприємств на надання відповідних послуг, зазначених у цьому рішенні, з метою забезпечення своєчасної виплати заробітної плати працівникам та здійснення витрат, необхідних для забезпечення господарської діяльності комунальних підприємств.

Наведені обставини є загальновідомими та свідчать про повну втрату відповідачем доходу від провадження господарської діяльності.

Враховуючи те, що кінцевим строком оплати за видатковою накладною №КК-02102719 від 13.12.2021 є 25.03.2022, тобто період, коли в Україні вже велися бойові дії, робота КП Харківський метрополітен у період з 24.02.2022 по 23.05.2022 була повністю зупинена, а з 24.05.2022 КП Харківський метрополітен здійснює перевезення пасажирів на безоплатній основі, суд апеляційної інстанції вважає, що зважаючи на умови п.2.7 договору, позивачем неправомірно нараховано пеню за вказаною видатковою накладною, в зв`язку з чим у задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 19735,12 слід відмовити.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що відповідачем не було надіслано позивачу жодного з доказів, перелік яких зазначений у додатках до відзиву на позовну заяву, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до суду подавались заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, з яких вбачається, що відповідачем було направлено позивачу додатки, які було додано до відзиву на позовну заяву. За таких обставин, наведені посилання позивача є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Позивач в апеляційній скарзі просить стягнути з відповідача 2000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Згідно зі ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч.3 ст.2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України).

Відповідно до частин першої, другої ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 цього Кодексу).

Статтею 221 ГПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За змістом ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Виходячи з аналізу положень ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

За змістом ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем надано: договір №05/ТВГ/22 про надання правової (правничої) допомоги від 01.09.2022; заявку про надання правової (правничої) допомоги №3 від 28.11.2022; рахунок-фактуру №05/ТВГ/22 від 30.11.2022, акт приймання-передачі наданих юридичних послуг №04/ТВГ/22-05 від 30.11.2022; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Омельченком О.М. та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серії КС №8275/10 від 08.10.2019; ордер серії АІ №1313895 від 30.11.2022; платіжне доручення №10380 від 30.11.2022 про сплату 2000,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, 01.09.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір", клієнтом, та Омельченком Олександром Миколайовичем, адвокатом, підписано договір про надання правової (правничої) допомоги №05/ТВГ/22, згідно з яким з метою належного юридичного забезпечення господарської діяльності клієнта, виключно за письмовою заявкою останнього, що надсилається на електронну пошту адвоката, яка зазначена в розділі 12 даного договору, він доручає, а адвокат зобов`язується надати йому правову (правничу) допомогу, перелік якої наведено в договорі.

Відповідно до п.2.1 договору клієнт погоджується оплачувати роботу і послуги адвоката на абонентський основі (щомісячно) або на підставі актів приймання-передачі наданих юридичних послуг.

Згідно з п.2.2 договору розмір гонорару (винагороди) адвоката за надання правової допомоги по даному договору зазначається в заявках.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що гонорар, що сплачується адвокату згідно умов цього договору, обумовлений виконаними адвокатом дорученнями клієнта, які передбачені в п.1.1 цього договору.

Оплата гонорару адвоката здійснюється клієнтом шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок адвоката на підставі рахунку-фактури, який готується та надається клієнту адвокатом (п.2.4 договору).

За змістом п.5.4 договору акт приймання-передачі наданих послуг, підписаний сторонами, є єдиним належним документом, що підтверджує факт надання адвокатом правової допомоги, передбаченої умовами цього договору. Акт містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.10.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2022.

Згідно з п.10.2 договору в разі, якщо жодною зі сторін не буде повідомлено письмово іншу сторону за 10 календарних днів до закінчення терміну дії договору про його припинення, договір вважається продовженим на таких самих умовах на кожен наступний календарний рік.

Зі змісту заявки про надання правової (правничої) допомоги №3 від 28.11.2022 вбачається, що сторони дійшли згоди про надання адвокатом допомоги щодо підготування апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 08.11.2022 у справі №922/1300/22

Адвокатом Омельченком О.М. було виставлено позивачу рахунок-фактуру 05/ТВГ/22-04 від 30.11.2022 на суму 2000,00 грн (гонорар згідно договору).

Відповідно до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг 04/ТВГ/22-05 від 30.11.2022 та детального опису робіт (наданих послуг) адвокат підготував та направив до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" на рішення Господарського суду Харківської області від 08.11.2022 у справі №922/1300/22. Гонорар (винагорода) адвоката за надану правову допомогу клієнту по договору у загальному обсязі 5 годин роботи адвоката складає 2000,00 грн.

За платіжним дорученням №10380 від 30.11.2022 позивач перерахував адвокату 2000,00 грн оплати гонорару.

Разом з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Такі докази, відповідно до частини першої ст.86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши надані позивачем докази, якими підтверджується понесення останнім витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи відсутність в матеріалах справи будь-яких заперечень відповідача стосовно розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу або клопотання про їх зменшення, часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що клопотання позивача щодо стягнення з відповідача 2000,00 грн витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню частково, пропорційно задоволенню вимог апеляційної скарги, а саме у розмірі 1274,18 грн.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково, в зв`язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 08.11.2022 у справі №922/1300/22 в оскаржуваній частині слід скасувати, як таке, що ухвалене при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Відповідно до п.п.б). в) п.4 ч.1 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 269, 270, п.2 статті 275, п.3 ч.1 статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 08.11.2022 у справі №922/1300/22 в частині відмови у стягненні 1541,16 грн пені, 29226,58 грн інфляційних втрат, 3877,16 грн 3% річних скасувати. Прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківський метрополітен" (61052, м. Харків, вул. Різдвяна, 29, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б, ) 1541,16 грн пені, 29226,58 грн інфляційних втрат, 3877,16 грн 3% річних та 519,67 грн судового збору за подання позовної заяви.

В частині стягнення 19735,12 грн пені у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківський метрополітен" (61052, м. Харків, вул. Різдвяна, 29, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б, ) 2370,93 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 1274,18 грн витрат на правничу допомогу.

Справу №922/1300/22 повернути до Господарського суду Харківської області для видачі наказів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.02.2023

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова