ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" лютого 2023 р. Cправа № 902/1240/21

Суддя Господарського суду Вінницької області Тісецький С.С., розглянувши матеріали

за заявою ліквідатора ТОВ "Дніпроолія" арбітражного керуючого Гонти О.А. № 02-37/176 від 15.02.2023 року (вх.№ 01-36/169/23)

про визнання недійсним одностороннього правочину боржника щодо відмови від власних майнових вимог, в порядку ст. 42 КУ з процедур банкрутства

по справі № 902/1240/21

за заявою: Головного управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ ВП 44069150)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроолія" ()

про банкрутство

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває справа № 902/1240/21 за заявою ГУ ДПС у Вінницькій області до ТОВ "Дніпроолія" про банкрутство.

Провадження у цій справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури банкрута.

Постановою від 15.08.2022 року ТОВ "Дніпроолія" визнано банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гонту О.А.

15.02.2023 року до суду від ліквідатора ТОВ "Дніпроолія" арбітражного керуючого Гонти О.А. надійшла заява № 02-37/176 від 15.02.2023 року (вх.№ 01-36/169/23) про визнання недійсним одностороннього правочину боржника щодо відмови від власних майнових вимог, в порядку ст. 42 КУ з процедур банкрутства, в якій ліквідатор просить визнати недійсним односторонній правочин ТОВ "Дніпроолія" щодо відмови від власних майнових вимог до ТОВ "МІК" на загальну суму 8 585 045,29 грн.

Також до вказаної заяви від ліквідатором ТОВ "Дніпроолія" арбітражним керуючим Гонтою О.А. додано клопотання № 02-37/177 від 15.02.2023 року про відстрочення сплати судового збору за подання заяви № 02-37/176 від 15.02.2023 року (вх.№ 01-36/169/23) про визнання недійсним одностороннього правочину боржника щодо відмови від власних майнових вимог, в порядку ст. 42 КУ з процедур банкрутства, до ухвалення відповідного рішення у справі.

Вказане клопотання мотивовано тим, що враховуючи положення ст.ст. 12, 61 КУ з процедур з банкрутства, ліквідатор діючи в межах повноважень, а також в інтересах банкрута та кредиторів, звертається до суду з заявою № 02-37/176 від 15.02.2023 року (вх.№ 01-36/169/23) визнання недійсним одностороннього правочину боржника щодо відмови від власних майнових вимог.

Так, у даному випадку предметом судового розгляду у межах провадження у справі про банкрутство є спір щодо визнання недійсним одностороннього правочину боржника, та відповідно до положень п.п. 10 п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду згаданої заяви підлягає сплаті судовий збір в розмірі - 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня становить 2 684 грн.

Відтак, розмір судового збору за подання до суду згаданої вище заяви про визнання недійсним одностороннього правочину боржника щодо відмови від власних майнових вимог, становить 5 368,00 грн. (2 684,00 х 2 = 5 368,00).

Поряд з цим, ліквідатор ТОВ "Дніпроолія" арбітражний керуючий Гонта О.А. не має можливості сплатити судовий збір у вказаному розмірі, з огляду на відсутність коштів на ліквідаційному рахунку банкрута, що підтверджується наданою до клопотання копією довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 15.02.2023 року про рахунок і залишок коштів.

Так, постановою від 15.08.2022 року ТОВ "Дніпроолія" визнано банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гонту О.А.

При цьому, основна мета провадження у справі про банкрутство - є відновлення платоспроможності боржника та задоволення сукупного кола його кредиторів, яке передбачає послідовне виконання сторонами та учасниками процесу, арбітражним керуючим обов`язків, що визначені та передбачені положеннями чинного законодавства про банкрутство.

В ході виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Дніпроолія", арбітражному керуючому Гонті О.А. стало відомо, що в межах так званого підозрілого періоду (а саме, за 2 роки та 5 місяців до відкриття провадження у справі №902/1240/21 про банкрутство ТОВ "Дніпроолія" згідно ухвали суду від 14.02.2022 року) внаслідок одностороннього правочину ТОВ "Дніпроолія" відмовилось від власних майнових вимог до ТОВ "МІК" на загальну суму 8 585 045,29 грн.

А тому, з огляду на положення ст. 42 КУ з процедур банкрутства, вказаний односторонній правочин підлягає визнанню недійсним.

Повернення вказаного активу до ліквідаційної маси ТОВ "Дніпроолія" надасть можливість спрямувати одержані в подальшому кошти на задоволення вимог кредиторів у справі №902/1240/21 про банкрутство ТОВ "Дніпроолія".

З огляду на викладене, ліквідатор банкрута, діючи в межах повноважень, наданих чинним законодавством України, а також в інтересах банкрута та кредиторів по справі №902/1240/21, звертається до суду з заявою №02-37/176 від 15.02.2023 року про визнання недійсним одностороннього правочину боржника щодо відмови від власних майнових вимог.

Разом з тим, як зазначалось вище, станом на сьогоднішній день ТОВ "Дніпроолія" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Гонти О.А. не має можливості сплатити судовий збір за подання до суду вказаної заяви.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, беручи до уваги фінансовий стан банкрута, посилаючись на положення ст. 8 ЗУ "Про судовий збір", практику Європейського суду з прав людини, заявник просить суд відстрочити сплату судового збору до винесення відповідного рішення у справі.

Суд, розглянувши вказане клопотання, проаналізувавши норми діючого законодавства України, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

При цьому, 21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУ з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За змістом ст. 1 КУ з процедур банкрутства, ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

Згідно ст. 12 КУ з процедур банкрутства, арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право: звертатися до господарського суду та суду загальної юрисдикції у випадках, передбачених цим Кодексом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 КУ з процедур банкрутства визначено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 42 КУ з процедур банкрутства, правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Разом з тим, обставини щодо перебування заявника у процедурі банкрутства та відсутності коштів, свідчать про утруднення в здійсненні оплати судового збору при зверненні до суду, зокрема, з даною заявою.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч.ч 1-4 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Держава різними правовими засобами забезпечує захист прав і свобод людини і громадянина в особі органів законодавчої, виконавчої і судової влади та інших державних органів, які здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Положення ч. 2 ст. 8 Конституції України визначають, що її норми є нормами прямої дії.

Положення ч. 2 ст. 64 Конституції України не допускають обмеження права на судовий захист навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. Це узгоджується з положеннями зазначеними в Загальній декларації прав людини, за якою кожен, у разі порушення його основних прав, наданих конституцією і законом, має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами (стаття 8).

Згідно ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із ст.2 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.7, ч.1 ст.8 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відтак, враховуючи наведені вище положення закону та беручи до уваги обставини, викладені заявником у клопотанні, суд з метою недопущення обмеження заявника у здійсненні прав, передбачених статтею 129 Конституції України, дійшов висновку про можливість задоволення клопотання про відстрочення останньому сплати судового збору за подання заяви № 02-37/176 від 15.02.2023 року (вх.№ 01-36/169/23) про визнання недійсним одностороннього правочину боржника щодо відмови від власних майнових вимог у справі № 902/1240/21, до ухвалення судового рішення у справі.

З огляду на викладене, заяву ліквідатора ТОВ "Дніпроолія" арбітражного керуючого Гонти О.А. № 02-37/176 від 15.02.2023 року (вх.№ 01-36/169/23) про визнання недійсним одностороннього правочину боржника щодо відмови від власних майнових вимог, в порядку ст. 42 КУ з процедур банкрутства, слід призначити до розгляду в судовому засіданні.

Крім того, суд вважає за необхідне залучити ТОВ "МІК" до участі у справі № 902/1240/21 в частині розгляду заяви ліквідатора ТОВ "Дніпроолія" арбітражного керуючого Гонти О.А. № 02-37/176 від 15.02.2023 року (вх.№ 01-36/169/23) про визнання недійсним одностороннього правочину боржника щодо відмови від власних майнових вимог.

Так, відповідно до ст. 1 КУ з процедур банкрутства, учасники у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

Зважаючи на наведені положення закону, беручи до уваги те, що ТОВ "МІК" є особою щодо майнових вимог до якої було вчинено оскаржуваний правочин, суд дійшов висновку про залучення ТОВ "МІК" до участі у справі в якості учасника провадження у справі № 902/1240/21, в частині розгляду заяви ліквідатора ТОВ "Дніпроолія" арбітражного керуючого Гонти О.А. № 02-37/176 від 15.02.2023 року (вх.№ 01-36/169/23) про визнання недійсним одностороннього правочину боржника щодо відмови від власних майнових вимог.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 12, 42, 61 КУ з процедур банкрутства, ст.ст. 2, 3, 18, 169, 232, 234, 235, 236, 242, 326 ГПК України суд, -

У Х В А Л И В :

1. Задоволити клопотання ліквідатора ТОВ "Дніпроолія" арбітражного керуючого Гонти О.А. № 02-37/177 від 15.02.2023 року про відстрочення сплати судового збору за подання заяви № 02-37/176 від 15.02.2023 року (вх.№ 01-36/169/23) про визнання недійсним одностороннього правочину боржника щодо відмови від власних майнових вимог, в порядку ст. 42 КУ з процедур банкрутства, у справі № 902/1240/21.

2. Відстрочити ліквідатору ТОВ "Дніпроолія" арбітражному керуючому Гонті О.А. сплату судового збору за звернення до суду з заявою № 02-37/176 від 15.02.2023 року про визнання недійсним одностороннього правочину боржника щодо відмови від власних майнових вимог у справі № 902/1240/21 - до ухвалення судового рішення по даному спору.

3. Призначити заяву ліквідатора ТОВ "Дніпроолія" арбітражного керуючого Гонти О.А. № 02-37/176 від 15.02.2023 року (вх.№ 01-36/169/23) про визнання недійсним одностороннього правочину боржника щодо відмови від власних майнових вимог у справі № 902/1240/21 - до розгляду в судовому засіданні на 20.03.2023 року - 14:30 год., в приміщенні Господарського суду Вінницької області (вул. Пирогова, 29, м.Вінниця, 21018).

4. Залучити ТОВ "МІК" () до участі у справі в якості учасника провадження у справі № 902/1240/21, в частині розгляду заяви ліквідатора ТОВ "Дніпроолія" арбітражного керуючого Гонти О.А. № 02-37/176 від 15.02.2023 року (вх.№ 01-36/169/23) про визнання недійсним одностороннього правочину боржника щодо відмови від власних майнових вимог.

5. Явку в судове засідання представників учасників справи визнати обов`язковою.

6. Роз`яснити учасникам справи про можливість участі у судовому засіданні згідно ч.ч. 1-4 ст. 197 ГПК України в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

7. Копію ухвали направити на електронні адреси: ГУ ДПС у Дніпропетровській області - ІНФОРМАЦІЯ_3; ГУ ДПС у Вінницькій області - ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_4; ТОВ "Дніпроолія" - ІНФОРМАЦІЯ_7; D.ІНФОРМАЦІЯ_7; арбітражному керуючому Гонті О.А. - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Управлінню ВД ФСС України у Вінницькій області - ІНФОРМАЦІЯ_6; ліквідатору ТОВ "МІК" арбітражному керуючому Христенку В.В. - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8.

Згідно ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала підписана суддями - 17.02.2023 року. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.:

1-до справи