ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"06" лютого 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2645/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.

секретар судового засідання Христенко А.О.

при розгляді справи за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Приватної організації ,,Українська ліга авторських і суміжних прав (вул. А. Аболмасова, буд. 5, група приміщень 57, оф. 10, м. Київ, 02002)

про визнання частково недійсним договору,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій, з урахуванням поданої до суду 05.09.2022 заяви про зміну предмету позову (а.с. 65-68, т.2), просить суд визнати недійсними окремі положення договору від 19.03.2014 № ПР-02/03/14, укладеного між сторонами, якими є: п. 2.5; 3.1.3; 3.1.5; 3.1.7; 3.1.8; 3.1.12; 3.2.4; 3.3.5; 3.4.2; 3.4.3; 3.4.4; 4.1; 4.2.3; 4.4.; 4.5; 4.5.1; 4.5.2; 4.6 договору.

Позиції учасників справи

Підставою позову позивач визначив обставини невідповідності спірних пунктів договору вимогам закону та несправедливістю його умов.

13.07.2022 відповідачем був поданий до суду відзив на позовну заяву (а.с.24-28, т.2), в якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, з таких підстав: за твердженням відповідача, укладений між сторонами договір містить всі істотні умови та не суперечить вимогам ст. 203 ЦК України, адже: зміст договору не суперечить нормам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним принципам; позивач при укладенні договору мав необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення позивача, як сторони договору, було вільним та усвідомленим; договір укладений у формі, установленій законом; договір був спрямований на реальне настання обумовлених ним наслідків (надання послуг); відповідач наголошує, що під час дії договору між сторонами складались акти приймання-передачі послуг відповідно до вимог законодавства та усталеної практики підготовки документів такого виду, в цей же час, після закінчення строку дії договору з 01.09.2018 між сторонами не підписувались будь-які акти приймання-передачі, будь-які додаткові угоди про продовження дії договору між сторонами не укладались; відповідач наполягає на тому, що позивач у позовній заяві не обґрунтував наявності у спірних відносинах обставин, з якими закон пов`язує визнання договору недійсним; відповідач зазначає, що визнання правочину недійсним є наслідком вчинення його з порушенням закону та не є заходом відповідальності сторін.

29.08.2022 позивачем були подані до суду письмові пояснення по суті спору (а.с. 45-48, т.2), в яких він відзначив, що умовно пункти договору, які позивач вимагає визнати недійсним, можна розділити на чотири групи: перша група, це пункти договору, які свідчать про право позивача на отримання винагороди не за результатами виконання його договірних зобов`язань, а тільки після проставляння відповідачем підпису в актах прийому-передачі послуг, зокрема, такими пунктами договору є: п. 2.5., 3.1.5., 4.1., 4.5., 4.6.; друга група, це пункт договору, який зобов`язує позивача здійснювати фіксування фактів незаконного використання творів з відповідним оформленням таких фіксацій без наявності відповідних договірних зобов`язань з боку відповідача щодо подальшого використання таких матеріалів фіксацій з виплатою позивачу відповідної винагороди за виконану роботу, а саме п. 3.1.3.; третя група, це пункти договору, які покладають на позивача зобов`язання, пов`язані з іншими договірними зобов`язаннями за іншими договорами, вже між відповідачем та користувачами творів, які хоча й були укладені за посередництвом позивача, але виконання зобов`язань за якими між сторонами знаходяться за межами доступу позивача до інформації щодо їх виконання або прав та достатніх важелів впливу щодо виконання користувачами творів своїх зобов`язань тому, що позивач не є стороною у таких договірних відносинах, зокрема, такими пунктами договору є: п. 3.1.7., 3.3.5., 3.4.4., 4.2.3., 4.4., 4.5.1., 4.5.2.; четверта група, це пункти договору, які покладають на позивача незрозумілі зобов`язання за договором та які відповідач забажає додатково покласти на позивача без зустрічних зобов`язань щодо оплати таких послуг, а саме: п. 3.1.12., 3.2.4., 3.4.2., 3.4.3. Окремо позивач відзначив, що між сторонами не укладався додаток № 1 до договору з погодженням форми акту, як це передбачено підп. 3.1.8. п. 3.1. договору. Також позивач повідомив, що Господарським судом Одеської області розглядались справи №916/2132/18 та №916/2546/18 за позовом позивача до відповідача про стягнення заборгованості за договором та за результатом вирішення цих справ позивачу у позовах було відмовлено, оскільки в межах цих справ позивач не надав підписані обома сторонами акти, в цей же час, як наголошує позивач, судами не було враховано тих обставин, що відповідач відмовився від їх підписання, не зважаючи на те, що послуги фактично були виконані. Позивач наголошує, що саме незаконні умови договору, які ставлять в залежність можливість отримання позивачем винагороди за надані послуги від обставини підписання актів відповідачем, фактично позбавили можливості позивача отримати кошти за виконані послуги по договору. Також позивач відзначив, що у справі №916/2546/18 суд відмовив позивачу у задоволенні позову про стягнення з відповідача винагороди за користування майном позивача, оскільки договором не було визначено обов`язків відповідача сплачувати таку винагороду та її розміру.

05.09.2022 позивачем було подано до суду відповідь на відзив (а.с. 57-64, т.2), в якій останній наголосив, що при укладенні договору відповідачем були порушені загальні засади законодавства України, якими є справедливість, добросовісність та розумність, які викладені у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, оскільки в договір було закладено умови, що дозволили відповідачу недобросовісно поставитись до виконання своїх зобов`язань щодо виплати позивачу винагороди за надані послуги, незаконно використати майно позивача шляхом введення його в оману та покласти на позивача додаткові зобов`язання, які не були включені до умов договору або які були неможливі для виконання, шантажуючи при цьому позивача невиплатою винагороди або затримуючи виплату винагороди.

05.12.2022 та 06.12.2022 позивачем були подані до суду письмові пояснення щодо правових підстав позову (а.с. 94-100, 108-117, т.2), в яких останній виклав свою позицію щодо норм права, яким суперечать спірні пункти договору, зокрема позивач зазначив, що:

- п. 2.5., підп. 3.1.5. п. 3.1., підп. 3.1.8. п. 3.1., п. 4.1., п. 4.5., п.4.6. договору визначають право позивача отримати винагороду не за результатами виконання його зобов`язань, а лише після підписання відповідачем актів прийому-передачі послуг, форма якого не була затверджена сторонами згідно з п. 3.1. договору, а тому вказані пункти договору суперечать ч. 1-2, 6, 8 ст. 193, ч. 2 ст. 207, ч. 1 ст. 295, ч. 1, 2 ст. 297, ч. 1-5 ст. 301, ч. 1, 2 ст. 303, ч. 2 ст. 305 ГК України, ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 13, ч. 3 ст. 215, ч. 1 ст. 229, ст. 230, 526, 901, 903, 1003, ч. 2 ст. 1007 ЦК України;

- підп. 3.1.3. п. 3.1. договору зобов`язує позивача за власний рахунок здійснювати роботу із створенням майна без визначення подальшого використання цього майна (матеріалів фіксацій) за відсутності у договорі відповідних зустрічних зобов`язань з боку відповідача щодо оплати позивачу винагороди за виконання такої роботи, що порушує права позивача, а тому він не відповідає нормам законодавства України, передбачених ч. 1-2, ч. 6, ч. 8 ст.193, ч. 2 ст.207, ч. 2 ст. 208, ч.1-2 ст.297, ч.1-5 ст. 301, ч.2 ст.305 ГК України; ч. 1 ст. 3; ч. 3 ст. 13, ч. 1, 5 ст.203, ч. 3 ст. 215, ч.1-2 ст.216, ч.1 ст. 229, ст.230, ст. 526, ст. 901, ст. 903, ст. 1002, ст. 1003, ч. 2 ст.1007 ЦК України;

- підп. 3.1.7. п. 3.1., підп. 3.3.5. п.3.3., підп. 3.4.4. п.3.4., підп. 4.2.3. п.4.2., п.4.4., підп. 4.5.1. п.4.5., підп. 4.5.2. п.4.5. договору, які ставлять право позивача на отримання винагороди за надані посередницькі послуги щодо укладання з третіми особами договорів та їх супровід протягом їх дії в залежність від бажання чи небажання відповідача надати позивачу необхідну інформацію, за відсутності у договорі зобов`язань для відповідача щодо надання такої інформації та делегування позивачу засобів впливу або стягнень, не відповідають нормам законодавства України та порушують права позивача, передбачені ч.1-2, ч.6, ч.8 ст.193, ч. 2 ст. 207, ч. 1-5 ст. 301, ч. 1-2 ст. 303 ГК України, ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 13, ч. 1, 5 ст. 203, ч.3 ст. 215, ч. 1 ст. 229, ст. 230, ст. 526, ст. 903, ст. 1003, ч. 2 ст. 1007 ЦК України;

- підп. 3.1.12. п.3.1., підп. 3.2.4. п.3.2., підп. 3.4.2. п.3.4., підп. 3.4.3. п.3.4. договору які ставлять право позивача на отримання винагороди за надані посередницькі послуги щодо укладання з третіми особами договорів та їх супровід протягом їх дії в залежність від непередбачуваних, неконкретних та незрозумілих додаткових вимог відповідача за відсутності в договорі зустрічних зобов`язань щодо оплати таких послуг, не пов`язаних з предметом договору, не відповідають ч. 1-2, ч. 6, ч. 8 ст.193, ч. 2 ст.207, ч. 1 ст. 295, ч.1-5 ст. 301, ч.1-2 ст. 303 ГК України; ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 13, ч.1, ч.5 ст.203, ч.3 ст.215, ч.1 ст.229, ст. 230, ст. 526, ст. 901, ст. 903, ст. 1002, ст. 1003, ч. 2 ст. 1007 ЦК України.

Під час розгляду справи по суті у судових засіданнях позивач заявлені до відповідача вимоги повністю підтримав, наполягав на їх задоволенні. При цьому, 09.01.2023 позивач подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, починаючи з 09.01.2023 (а.с. 144-145, т.2).

01.02.2023 представник відповідач звернувся до суду із заявою (а.с. 154-155, т.2), в якій просив суд подальший розгляд справи здійснити за його відсутності, враховуючи існування наразі несприятливих умов для проведення судових засідань, зокрема, відсутність електроенергії та оголошення повітряних тривог.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.09.2021 (суддя Лічман Л.В.) на підставі п.1 ч.1 ст.31 ГПК України передано позовні матеріали № 916/2645/21 за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 вказану ухвалу суду було скасовано, а справу передано до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

08.12.2021 матеріали справи надійшли до Господарського суду Одеської області та передані для продовження розгляду судді Лічману Л.В. Ухвалою суду від 09.12.2021 суддею Лічманом Л.В. було заявлено самовідвід, мотивований викладенням позиції не по суті спору, у зв`язку з чим розпорядженням керівника апарату суду від 09.12.2021 №241 було призначено повторний автоматизований розподіл позовних матеріалів №916/2645/21.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу між суддями позовні матеріали №916/2645/21 були передані судді Щавинській Ю.М. Ухвалою суду від 14.12.2021 суддею Щавинською Ю.М. було заявлено самовідвід від розгляду справи, мотивований порушенням порядку визначення судді для розгляду справи, у зв`язку з чим розпорядженням керівника апарату суду від 14.12.2021 №245 було призначено повторний автоматизований розподіл позовних матеріалів №916/2645/21.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу між суддями позовні матеріали №916/2645/21 передані судді Бездолі Д.О.

Ухвалою суду від 20.12.2021 ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору за подання позову у справі №916/2645/21; позовну заяву ОСОБА_1 за вх. ГСОО № 2735/21 від 30.08.2021 було залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 10.01.2022 позову заяву за вх. ГСОО № 2735/21 від 30.08.2021 з додатками було повернуто ОСОБА_1 з підстав не усунення останнім у строк, встановлений судом, який є максимально допустимим відповідно до ст. 174 ГПК України, недоліків позовної заяви.

19.01.2022 позивачем була подана апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.01.2022 у цій справі, яка постановою Південно-західного апеляційного суду від 22.03.2022 була задоволена зі скасуванням вказаної ухвали суду першої інстанції та переданням матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 на розгляд Господарського суду Одеської області зі стадії відкриття провадження у справі.

25.03.2022 матеріали позовної заяви ОСОБА_1 повернулись до Господарського суду Одеської області та передані для подальшого розгляду судді Бездолі Д.О.

Ухвалою суду від 30.03.2022 позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до розгляду суддею Бездолею Д.О. та відкрито провадження у справі №916/2645/21; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи; призначено підготовче засідання на 29 квітня 2022 року о 14:30.

29.04.2022 судом було проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 30 травня 2022 року о 16:45, а 30.05.2022 на 20 червня 2022 року о 14:00.

Ухвалою суду від 09.06.2022 судом було задоволено клопотання представника відповідача про його участь у судових засіданнях під час розгляду цієї справи в режимі відеоконференції відповідно до ст. 197 ГПК України.

Судове засідання 20 червня 2022 о 14:00 не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги. Ухвалою суду від 20.06.2022 судом було призначено підготовче засідання у цій справ на 04 липня 2022 року о 14:15.

У судовому засіданні 04 липня 2022 року судом протокольною ухвалою було відкладено підготовче засідання на 11 липня 2022 року о 16:30, а 11.07.2022 на 08 серпня 2022 року о 14:00.

У судовому засіданні 08.08.2022 судом протокольною ухвалою було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 29 серпня 2022 року об 11:30. 29.08.2022 судом у судовому засіданні було проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання у цій справі на 12 вересня 2022 року о 16:00.

Судове засідання 12 вересня 2022 о 16:00 не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Бездолі Д.О. на лікарняному. Ухвалою суду від 13.09.2022 судом було призначено підготовче засідання у цій справі на 03 жовтня 2022 року о 12:30.

У судовому засіданні 03.10.2022 судом протокольною ухвалою було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 31 жовтня 2022 року о 12:00.

31.10.2022 судом було проголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 17 листопада 2022 року о 14:00.

Судове засідання 17 листопада 2022 о 14:00 не відбулось, у зв`язку з відсутністю електропостачання в будівлі суду. Ухвалою суду від 18.11.2022 судом було призначено судове засідання у цій справі на 05 грудня 2022 року об 11:30.

05 грудня 2022 судом було проголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 20 грудня 2022 року о 16:00, а 20.12.2022 до 17 січня 2023 року о 16:00.

Судове засідання 17 січня 2023 року о 16:00 не відбулось, у зв`язку з відсутністю електропостачання в будівлі суду. Ухвалою суду від 18.01.2023 судом було призначено судове засідання у цій справі на 06 лютого 2023 о 12:15.

06 лютого 2023 року у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

19.03.2014 між Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав» (далі УЛАСП») та Фізичною особою-підприємцем Малиновським Олегом Леонідовичем (далі представник) був укладений договір про надання послуг у галузі авторського права та суміжних прав (далі договір), який, згідно з п. 2.1. договору, регулює правовідносини між ПО «УЛАСП» та представником щодо надання останнім послуг, визначених п. 2.2. даного договору.

У розділі 1 договору сторони домовились про те, що терміни в договорі вживатимуться в наступному значенні:

а) користувач - юридична або фізична особа, що використовує об`єкти авторського права та суміжних прав;

б) ліцензійний договір - договір, що передбачає надання дозволу на використання об`єктів авторського права і (або) сплату винагороди за використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників і зафіксованих у них виконань;

в) супроводження ліцензійних договорів - контроль за своєчасністю сплати та правильністю визначення розміру авторської винагороди (і винагороди за використання об`єктів суміжних прав) від користувачів, контроль за надходженням та правильністю складення актів та звітів від користувачів, отримання від користувачів документально підтверджених даних про одержані доходи, пов`язані з використанням творів, здійснення в рамках своїх повноважень заходів по погашенню заборгованості, ведення заходів досудового врегулювання, проведення роботи по переукладанню та розірванню договорів, а також підготовка та укладання додаткових угод;

г) територія адміністративно-територіальна одиниця у складі Одеської та Миколаївської областей. Всі інші терміни в даному договорі використовуються згідно з чинним законодавством України.

За умовами п. 2.2. договору в порядку та на умовах, визначених даним договором, позивач зобов`язався за завданням ПО «УЛАСП»:

- підп. 2.2.1.: надавати послуги відповідно до п. 3.1. даного договору по виявленню користувачів та укладенню ліцензійних договорів в межах території з такими користувачами, як: дискотеки, клуби, танцювальні майданчики, бари, кафе, ресторани, торгівельні та/або розважальні центри, організатори виставок, організатори показів мод, організатори спортивних змагань, організації аудіо-відео прокату, організації теле - та радіомовлення, музеї, художні галереї, виставкові зали, підприємства і організації у сфері туризму та санаторно-курортні комплекси, підприємства готельного комплексу, транспортні організації, казино, фотоательє, спортивно-розважальні заклади (підп. 2.2.1.1.); організатори концертно-видовищних заходів, організатори гастрольних заходів тощо (підп. 2.2.1.2.); телерадіоорганізації (підп. 2.2.1.3.); провайдери програмної послуги;

- підп. 2.2.2.: здійснювати супроводження ліцензійних договорів відповідно до п. 3.1.9. даного договору.

В свою чергу, ПО «УЛАСП», відповідно до умов п. 2.3. договору, зобов`язалось прийняти послуги, передбачені п. 2.2. договору, та оплатити їх в порядку на умовах, визначених розділом 4 даного договору.

Відповідно до п. 2.5. договору підтвердженням надання послуг за цим договором є підписання акту прийому-передачі послуг, який складається позивачем та підписується уповноваженими особами кожної із сторін та скріплюється печатками.

За умовами підп. 3.1.3. п. 3.1. договору позивач зобов`язався виявляти в межах території користувачів та сприяти їх залученню до співробітництва з ПО «УЛАСП». Виявляти незаконне використання творів (у т.ч. об`єктів суміжних прав) та, за письмовим погодженням з ПО «УЛАСП», здійснювати фіксацію і вживати заходи для усунення таких порушень. Фіксація має бути проведена та оформлена представником відповідно до «Методики організації і проведення контрольного прослуховування та оформлення його результатів» (затверджену директором ПО «УЛАСП»).

Відповідно до підп. 3.1.4. п. 3.1. договору позивач зобов`язався проводити всю переддоговірну роботу, в т.ч. представляти ПО «УЛАСП» у переговорах з користувачами з питань укладення між останніми та ПО «УЛАСП» ліцензійних договорів на право використання музичних творів, об`єктів суміжних прав без права підписання будь-яких документів від імені ПО «УЛАСП».

Згідно з підп. 3.1.5. п. 3.1. договору позивач зобов`язався при укладенні ліцензійного договору між користувачем і ПО «УЛАСП» оригінал такого договору візується позивачем. Лише завізовані позивачем (на останній сторінці ліцензійного договору з користувачем) ліцензійні договори включаються в акти прийому-передачі послуг відповідно до п. 2.5. даного договору.

За змістом підп. 3.1.7. п. 3.1 договору позивач зобов`язався надавати необхідну методичну допомогу користувачам, контролювати правильність оформлення звітної та іншої документації, передбаченої договором щодо використання об`єктів авторського права та суміжних прав за установленою в ліцензійному договорі формою.

Відповідно до підп. 3.1.8. п. 3.1. договору позивач зобов`язався своєчасно вживати заходи щодо здійснення ефективного супроводження договорів, які зазначені в акті договорів прийому-передачі наданих послуг, оформленого за формою наведеною в додатку 1 договору.

За умовами підп. 3.1.12. п. 3.1. договору позивач зобов`язався неухильно дотримуватись та забезпечувати виконання всіх вимог ПО «УЛАСП» щодо укладення та супроводження ліцензійних договорів з користувачами.

Відповідно до підп. 3.2.4. п. 3.2. договору позивач має право отримувати винагороду за виконання завдань, передбачену розділом 4 даного договору, за умови додержання всіх вимог ПО «УЛАСП», наведених в даному договорі та додатках до нього.

Згідно з підп. 3.3.5. п.3.3. договору ПО «УЛАСП» зобов`язалось, за умови виконання позивачем положень п. 3.1. даного договору, виплатити позивачу винагороду за надані послуги в термін і в розмірі, визначеному розділом 4 даного договору.

За умовами підп. 3.4.2. п. 3.4. договору ПО «УЛАСП» має право вносити корективи у дії позивача, пов`язані з виконанням цього договору.

Відповідно до підп. 3.4.3. п. 3.4. договору ПО «УЛАСП» має право надавати завдання позивачу, пов`язані з виконанням ним своїх обов`язків за цим договором, які є обов`язковими для позивача.

За змістом підп. 3.4.4. п. 3.4. договору ПО «УЛАСП» має право передати на супроводження іншого представника ліцензійні договори, що були укладені при посередництві позивача, у випадку несплати користувачем впродовж трьох місяців винагороди (роялті) за ліцензійним договором або у випадку розірвання даного договору.

Згідно з п. 4.1. договору сторони погодилися, що за надані послуги відповідно до розділу 2 даного договору та за умови виконання позивачем зобов`язань, зазначених в п. 3.1. даного договору, щомісячно, після підписання сторонами акту прийому-передачі послуг, ПО «УЛАСП» перераховує позивачу протягом 10 робочих днів з моменту підписання зазначеного акту винагороду, розмір якої вираховується в процентному відношенні від суми отриманої ПО «УЛАСП» за ліцензійними договорами, укладеними при посередництві позивача.

Відповідно до підп. 4.2.3. п. 4.2. договору у разі, якщо за договором, укладеним між користувачем та ПО «УЛАСП» строком на 1 (один) рік або більше при посередництві позивача, виникає заборгованість більше ніж 3 (три) місяці, сума винагороди позивача підлягає зміні шляхом її перерахування та становить 20% (двадцять відсотків) від загальної суми коштів, отриманих ПО «УЛАСП» від користувача за відповідним договором.

Згідно з п. 4.4. договору оформлені позивачем ліцензійні договори з користувачами, що не відповідають вимогам ПО «УЛАСП», повертаються позивачу на доопрацювання з зазначенням недоліків. Звіти та акти одержані ПО «УЛАСП» від користувачів, супроводження договорів з якими здійснює позивач, мають відповідати вимогам ПО «УЛАСП», у разі не відповідності - ПО «УЛАСП» інформує про недоліки позивача, а, відповідно, послуги вважаються наданими лише після усунення всіх недоліків.

Відповідно до п. 4.5. договору підставою для виплати винагороди позивачу є акт прийому-передачі послуг, зазначений в п. 2.5. даного договору, який підписується сторонами виключно за наявності: укладення між ПО «УЛАСП» і користувачами ліцензійних договорів, виконання усіх зобов`язань користувачами із дотриманням умов, передбачених п. 3.1. даного договору (підп. 4.5.1.); фактично надходження від користувачів авторської винагороди за використання об`єктів суміжних прав, звітів та актів до ПО «УЛАСП» по ліцензійним договорам з користувачами, визначеними в підп. 2.2.1.1., 2.2.1.2., 2.2.2. даного договору, які відповідають вимогам ПО «УЛАСП» (підп. 4.5.2.).

Згідно з п.4.6. договору виплата винагороди позивачу здійснюється за умови виконання ним своїх зобов`язань після підписання акту прийому-передачі послуг обома сторонами один раз на місяць виключно з коштів, які фактично надійшли на рахунок ПО «УЛАСП» від користувачів по ліцензійним договорам, укладеним при посередництві або які супроводжуються позивачем.

Відповідно до п. 4.8. договору позивач має право лише на винагороду, встановлену цим договором, але не має права на відшкодування будь-яких витрат, пов`язаних з його виконанням.

Згідно з п. 10.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє по 31 грудня 2014 року. При цьому зобов`язання сторін, що виникли під час дії даного договору, залишаються в силі до повного їх виконання.

30.04.2018 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору № 5, відповідно до якої останні продовжили термін дії договору до 01.09.2018.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 30.10.2018 до Реєстру був внесений запис про припинення підприємницької діяльності позивача.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Згідно з ч. 1-2 ст. 193 ГК України (тут і далі в редакції, чинній станом на день укладення договору від 19.03.2014) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 ГК України зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання. Частиною 8 статті 193 ГК України передбачено, що управлена сторона, приймаючи виконання господарського зобов`язання, на вимогу зобов`язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов`язання повністю або його частини.

За умовами ч. 2 ст. 207 ГК України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов`язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов`язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що: виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов`язану сторону певних обов`язків; допускають односторонню відмову від зобов`язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов; вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 208 ГК України у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 ГК України комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє.

За умовами ч. 2, 3 ст. 295 ГК України комерційним агентом може бути суб`єкт господарювання (громадянин або юридична особа), який за повноваженням, основаним на агентському договорі, здійснює комерційне посередництво. Не є комерційними агентами підприємці, що діють хоча і в чужих інтересах, але від власного імені.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 297 ГК України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов`язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.

За змістом ч. 1-5 ст. 301 ГК України відповідно до агентського договору комерційний агент одержує агентську винагороду за посередницькі операції, що здійснені ним в інтересах суб`єкта, якого він представляє, у розмірі, передбаченому договором. Агентська винагорода виплачується комерційному агенту після оплати третьою особою за угодою, укладеною з його посередництвом, якщо інше не передбачено договором сторін. Сторони можуть передбачити в договорі, що комерційному агенту сплачується додаткова винагорода у разі, якщо він бере на себе зобов`язання гарантувати виконання угоди, укладеної ним в інтересах суб`єкта, якого він представляє. Суб`єкт, якого представляє комерційний агент, розраховує винагороду, на яку має право комерційний агент, відповідно до розмірів і строків, передбачених договором сторін. Комерційний агент має право вимагати для розрахунку бухгалтерський витяг щодо всіх угод, за які йому належить агентська винагорода.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 303 ГК України комерційний агент несе відповідальність у повному обсязі за шкоду, заподіяну суб`єкту, якого він представляє, внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків, якщо інше не передбачено агентським договором. Якщо інше не передбачено договором, комерційний агент не гарантує суб`єкту, якого він представляє, виконання третіми особами зобов`язань за угодами, укладеними за його посередництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ГК України у частині, не врегульованій нормативно-правовими актами, зазначеними у цій статті, до агентських відносин можуть застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України, якими регулюються відносини доручення.

За умовами ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За змістом ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

За змістом статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 627 України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами ст. 904 ЦК України за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у випадках, коли неможливість виконати договір про безоплатне надання послуг виникла з вини замовника або внаслідок непереборної сили.

Відповідно до ст. 1002 ЦК України повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги.

За змістом ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Згідно з ч. 2 ст. 1007 ЦК України довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення.

Позиція суду

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача з вимогами про визнання недійсними окремих пунктів укладеного між сторонами договору про надання послуг у галузі авторського права та суміжних прав від 19.03.2014 № ПР-02/03/14, строком дії до 01.09.2018.

Так, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин або його окремі положення. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному та Господарському кодексам України, іншим актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам тощо.

Між цим, суд відзначає, що свобода договору передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а свобода підприємницької діяльності, яка полягає у самостійному здійсненні без обмежень будь-якої підприємницької діяльність, не забороненої законом, є ключовими засадами цивільного та господарського права, закріпленими у статтях 3, 627 Цивільного кодексу України, статтях 6, 43 Господарського кодексу України. При цьому умови договору, які визначаються на розсуд сторін і погоджені ними, є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, позивач, наголошуючи на недійсності спірних умов договору, фактично виходить з того, що ці умови передбачають: можливість отримання позивачем винагороди за фактом підписання між сторонами акту прийому-передачі, а не за фактом надання послуг; відсутність у договорі умов щодо виникнення у відповідача зобов`язання зі здійснення оплати позивачу винагороди за надання послуг з фіксації порушень; залежність права позивача на отримання винагороди від обставин виконання своїх зобов`язань третіми особами, виконання яких перебуває поза межами волі та контролю позивача; залежність права позивача на отримання винагороди за надані послуги щодо укладання з третіми особами договорів та їх супровід протягом їх дії в залежність від непередбачуваних, неконкретних та незрозумілих додаткових вимог відповідача за відсутності в договорі зустрічних зобов`язань щодо оплати таких послуг, не пов`язаних з предметом договору.

Проаналізувавши зміст вищевказаного договору, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах позивач не є комерційним агентом у розумінні положень Глави 31 ГК України, адже відповідно до умов договору останній діє від власного імені, а не від імені відповідача, а з самого договору судом не встановлено обставини делегування відповідачем позивачу повноважень на здійснення саме комерційного представництва. Суд зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який містить у собі елементи агентського договору (змішаний договір). Цей договір, за домовленістю сторін, передбачає виконання позивачем певного переліку послуг, які останній зобов`язався виконувати в інтересах та за завданням відповідача, зокрема: з пошуку юридичних або фізичних осіб, які використовують об`єкти авторського права та суміжних прав; сприяння позивачем в укладенні ліцензійних договорів відповідачем з користувачами авторських прав; здійснення супроводження ліцензійних договорів, контролю щодо їх виконання користувачами авторських прав; виявлення обставин незаконного використання творів та здійснення фіксації відповідних порушень.

Суд відзначає, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність волі позивача на укладення договору з погодженням умов, що оскаржуються позивачем, вчинення правочину під примусом або наявності у спірних правовідносинах обставини навмисного введення відповідачем позивача в оману щодо умов договору, навпаки, за поясненнями сторін, договір сторонами виконувався, про що свідчать, зокрема, обставини виникнення спорів, які розглядались в межах справ № 916/2132/18 та № 916/2546/18. В цей же час, вищевказані підстави позову позивача свідчать про те, що вже під час виконання договору позивач з деякими умовами договору не погодився, вважає їх несправедливими для себе та такими, що суперечать закону.

Здійснивши аналіз спірних умов договору саме на предмет їх невідповідності положенням законодавства та з урахуванням підстав позову позивача, суд дійшов висновку про таке.

Так, судом встановлено, що за спірним договором позивач зобов`язався надати відповідачу такі види послуг: 1. виявлення користувачів з можливою фіксацією порушень за погодженням з відповідачем; 2. проведення переддоговірної роботи без права підписання документів від імені ПО «УЛАСП»; 3. перевірка оформлення і достовірності з візуванням оригіналу укладеного відповідачем з користувачами ліцензійних договорів; 4. супроводження та контроль виконання укладених відповідачем з користувачами ліцензійних договорів. При цьому суд вважає, що надання послуги з виявлення користувачів з фіксацією порушень є окремою послугою, оскільки кінцевим результатом надання цієї послуги є фіксування, оформлене відповідно до Методики (підп. 3.1.3. п.3.1. договору), яке, в свою чергу, не є обов`язковою підставою для укладення відповідачем з користувачами ліцензійного договору.

З умов спірного договору судом встановлено, що договором не встановлений розмір винагороди за цю послугу (підп. 2.2.1. п.2.2., підп. 3.1.3. п.3.1. договору), хоча п. 2.3. договору передбачає оплатність усіх послуг по договору.

Суд зазначає, що підприємницька діяльність здійснюється на власний ризик з метою одержання прибутку, проте не узгодження сторонами у спірному договорі розміру винагороди за одну з декількох послуг не може бути підставою для визнання недійсними положень договору, а може бути підставою для внесення змін до договору, а тому суд не вбачає підстав для визнання недійсним підп. 3.1.3. п.3.1. договору.

Далі, проаналізувавши зміст договору, судом встановлено, що підтвердженням факту надання позивачем послуг за цим договором сторони визначили акт приймання-передачі послуг, який має містити підписи обох сторін. Разом з цим договором не врегульовано питання щодо порядку прийняття та оплати послуг у разі, якщо одна із сторін ухиляється від підписання акту. Суд відзначає, що не врегулювання сторонами цього питання у договорі не свідчить про невідповідність спірних пунктів договору вимогам законодавства, а може бути підставою для внесення змін до договору або для звернення до суду з позовом про стягнення боргу за надані послуги відповідно до вимог законодавства з доведенням обставин фактичного надання цих послуг та наявності у зобов`язаної особи простроченого обов`язку з їх оплати.

Разом з цим, у п. 4.5. договору сторони передбачили, що підставою для виплати винагороди позивачу є акт прийому-передачі послуг, зазначений в п. 2.5. даного договору, який підписується сторонами виключно за наявності: укладення між ПО «УЛАСП» і користувачами ліцензійних договорів, виконання усіх зобов`язань користувачами із дотриманням умов, передбачених п. 3.1. даного договору (підп. 4.5.1.); фактично надходження від користувачів авторської винагороди за використання об`єктів суміжних прав, звітів та актів до ПО «УЛАСП» по ліцензійним договорам з користувачами, визначеними в підп. 2.2.1.1., 2.2.1.2., 2.2.2. даного договору, які відповідають вимогам ПО «УЛАСП» (підп. 4.5.2.). Отже, п. 4.5. договору обставину підписання акту приймання-передачі наданих послуг ставить в пряму та безальтернативну залежність від обставин укладення між відповідачем та користувачами авторських прав ліцензійних договорів, а також виконання цих договорів користувачами. Між цим, як вже зазначалось судом, позивач за спірним договором зобов`язався надати відповідачу таку оплатну послугу як: виявлення користувачів з можливою фіксацією порушень за погодженням з відповідачем. Ці послуги з фіксації по суті є окремими послугами, адже не завжди наслідком такої фіксації є укладення ліцензійного договору, разом з цим, вищевказані умови п. 4.5. договору позбавляють позивача можливості на складення акту та прийняття відповідачем наданих позивачем послуг зі здійснення фіксації порушень авторського права, що не відповідає вищенаведеним нормам ЦК та ГК України. При цьому суд зауважує, що сама по собі обставина не погодження сторонами у договорі вартості винагороди за послуги з фіксації не виключає того, що надання таких послуг позивачем сторони погодили уклавши спірний договір і, відповідно, позивач має право включати такі послуги до акту без прив`язки до укладення ліцензійного договору і проведення оплати за ним.

За цих обставин, суд вважає, що позов позивача слід задовольнити частково в частині визнання недійсним п. 4.5. договору в частині слів «…виключно за наявності: укладення між ПО «УЛАСП» і Користувачами ліцензійних договорів, виконання всіх зобов`язань Користувачами із дотриманням умов, передбачених п. 3.1. даного договору; фактичного надходження від Користувачів авторської винагороди, винагороди за використання об`єктів суміжних прав, звітів та актів до ПО «УЛАСП» по ліцензійним договорам з користувачами, визначеними в підп. 2.2.1.1., 2.2.1.2., 2.2.2. даного договору, які відповідають вимогам ПО «УЛАСП».».

Також суд зазначає, що такі умови договору щодо підписання акту не відповідають загальним засадам законодавства, таким як справедливість, добросовісність та розумність, при цьому джерела оплати послуг сторони можуть визначати на власний розсуд.

Щодо інших пунктів договорів, які передбачають можливість внесення коректив, надання завдань, супроводження ліцензійних договорів за відсутності впливу позивача на виконання, то суд вважає, що позивач на власний розсуд уклав договір з такими умовами, такі умови договору не суперечать закону, оскільки, зокрема, ч. 3 ст. 301 ГК України передбачає, що особа може узяти на себе зобов`язання гарантувати виконання угоди, укладеної ним в інтересах суб`єкта, якого він представляє.

Отже, дослідивши матеріали справи, доводи та заперечення сторін, суд, дійшов висновку, що позов позивача підлягає частковому задоволенню в частині слів/речень п. 4.5. договору, в решті - у позові позивачу слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч.ч.1, 4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги, що позивач був звільнений від сплати судового збору, а також те, що позов позивача задоволено частково, з відповідача в дохід бюджету слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 267,06 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати частково недійсним п. 4.5. договору про надання послуг у галузі авторського права та суміжних прав від 19.03.2014 № ПР-02/03/14, укладеного між Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав» та Фізичною особою-підприємцем Малиновським Олегом Леонідовичем, в частині слів «…виключно за наявності: укладення між ПО «УЛАСП» і Користувачами ліцензійних договорів, виконання всіх зобов`язань Користувачами із дотриманням умов, передбачених п. 3.1. даного договору; фактичного надходження від Користувачів авторської винагороди, винагороди за використання об`єктів суміжних прав, звітів та актів до ПО «УЛАСП» по ліцензійним договорам з користувачами, визначеними в підп. 2.2.1.1., 2.2.1.2., 2.2.2. даного договору, які відповідають вимогам ПО «УЛАСП».».

3. Стягнути з Приватної організації ,,Українська ліга авторських і суміжних прав (вул. А. Аболмасова, буд. 5, група приміщень 57, оф. 14, м. Київ, 02002, ) в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 267 /двісті шістдесят сім/грн 06 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 16 лютого 2023 р.

Суддя Д.О. Бездоля