РІШЕННЯ

08 лютого 2023 року м. ТернопільСправа № 921/547/22
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Кучер А.М.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до відповідача Приватного підприємства "НАКО ІНВЕСТ"

про стягнення 108 856,75 грн пені та 101 735,28 грн штрафу.

за участі представника позивача: Даниляк О.С. - адвокат.

Суть справи:

До Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до Приватного підприємства "НАКО ІНВЕСТ" про стягнення 108 856,75 грн пені та 101 735,28 грн штрафу.

Судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих повноважним представником у судовому засіданні, позивач посилається на неналежне виконання його контрагентом взятих на себе згідно умов договору № від 03.05.2021 зобов`язань в частині повного та своєчасного виконання робіт, зважаючи на що відповідачу нараховані пеня та штраф, сума яких заявлена до стягнення у судовому порядку.

Від відповідача до матеріалів справи надійшов відзив №б/н (вх. №8515) від 12.12.2022, у якому Приватне підприємство проти позову заперечує з тих підстав, що воно не може нести відповідальність за невчасне виконання договірних зобов`язань через наявні форс-мажорні обставини. Крім того, відповідач стверджує, що право вимоги про стягнення штрафу ще не настало, а загальний розмір пені, яка підлягає до стягнення з 01.02.2022 по 24.02.2022 (з початку прострочення виконання робіт до моменту початку форс-мажорних обставин) по усіх актах становить 28 949,07 грн. Згідно платіжної інструкції №249 від 17.06.2022 ці штрафні санкції в сумі 26 514,47 грн частково сплачені. Таким чином заборгованість становить лише 2 434,06 грн. Разом з тим, відповідач у відзиві заявляє про застосування строку позовної давності, оскільки його контрагент подав позов до суду 02.11.2022, а останнім днем щодо права вимоги на стягнення пені було 02.05.2022.

Повноважний представник відповідача у судове засідання не прибув, разом з тим від останнього через систему Електронний суд 08.02.2023 надійшла заява про розгляд справи без його участі та повідомлення про те, що питання строку позовної давності по пені з 01.02.2023 по 24.02.2023, про яке зазначено у відзиві неактуальне , але інші заперечення щодо воєнного стану є обґрунтованими.

У відповіді на відзив ТОВВИХ-22-13984 від 22.12.2022 позивач наголошує на тому, що останнім днем виконання робіт за договором № від 03.06.2021 було 31.01.2022, а воєнний стан на території України введено 24.02.2022. Таким чином, невиконання Підрядником робіт у встановлений строк жодним чином не пов`язане із початком військової агресії росії. Більше того, після 24 лютого 2022 року відповідач продовжував виконувати роботи за спірним договором, що підтверджується підписанням 18.03.2022 Акту №2 приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за березень 2022 року та 19.05.2022 Актів №3, №4 за травень 2022 року. Зазначене свідчить про спроможність Підрядника виконувати договірні зобов`язання в умовах воєнного стану.

Справа в режимі відеоконференції з технічною фіксацією (звукозапис) судового процесу розглядалась відповідно до ст.ст.197, 222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (Замовник) та Приватним підприємством "НАКО ІНВЕСТ" (Підрядник) 03 червня 2023 року було укладено Договір №, відповідно до п.1.1 якого Підрядник за завданням Замовника зобов`язується на свій ризик здійснити ремонтні роботи будівлі гаража КС-18 "Гайсин" Золотоніського ЛВУМГ, а Замовник - прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов цього договору.

Склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними вимогами і якісними характеристиками (Додаток №1), договірною ціною (Додаток №2), та графіком виконання робіт (Додаток №3), які є невід`ємною частиною договору (п.1.2).

У розділі 3 сторони визначили вартість робіт і порядок розрахунків. Так, загальна вартість виконуваних робіт за цим договором згідно із договірною ціною (Додаток №2) і становить: 1 748 146,80 грн, в тому числі ПДВ 291 357,80 грн. Оплата за цим договором проводиться в такому порядку: Замовник протягом 30 календарних днів, але не раніше ніж через 20 календарних днів з моменту прийняття робіт, що підтверджується актами приймання виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт, перераховує на розрахунковий рахунок Підрядника суму вартості прийнятих робіт. При складанні актів приймання виконаних робіт та довідок про вартість виконаних використовуються форми документів КБ-2в та КБ-3.

Підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 240 календарних днів з дати підписання договору з обов`язковим дотриманням погодженого із Замовником графіку виконання робіт (Додаток №3), що додається до цього договору та є невід`ємною його частиною. Строки виконання робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін у цей договір у випадках, передбачених чинним законодавством України. Датою закінчення виконаних Підрядником робіт вважається дата їх прийняття Замовником в порядку, передбаченому розділом 5 цього договору (п.п. 4.1, 4.2, 4.3 угоди).

У п.4.4 спірного правочину сторони визначили місце виконання робіт: КС-18 "Гайсин" Золотоніського ЛВУМГ, с. Носівці Гайсинського району Вінницької області.

Згідно із п.п. 5.1, 5.2 договору передача виконаних робіт Підрядником і прийняття їх Замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін. Акт приймання виконаних робіт та довідку про вартість виконаних будівельних робіт готує Підрядник і надає його Замовнику не пізніше 25 числа звітного місяця.

Сторони залишають за собою право зупинити виконання робіт в межах строку дії цього договору на підставі письмового звернення Підрядника або Замовника про настання умов, за яких виконання робіт заборонено та/або не рекомендовано діючими нормативними, галузевими документами, державними стандартами та правилами, що регламентують предмет таких робіт. У випадку зупинки виконання робіт на підставі причин наведених у п.6.1.0 сторони складають акт про зупинку виконання робіт. У випадку зупинки робіт, загальний строк виконання робіт продовжується на термін еквівалентний такій зупинці в межах строку дії цього договору (п.п.6.10, 6.11, 6.12 договору).

Відповідно до п.6.17 укладеного правочину Підрядник у письмовій формі за 5 робочих днів інформує Замовника про можливе сповільнення або призупинення виконання робіт за незалежних від нього обставин. Замовник зобов`язаний виконати необхідні заходи для усунення цих обставин.

В силу п.6.18 угоди роботи вважаються прийнятими Замовником в повному обсязі за наявності підписаних обома сторонами без зауважень всіх актів приймання виконаних робіт.

Підрядник зобов`язаний виконати ясно та у встановлені графіком виконання робіт (Додаток №3) строки роботи відповідно до Технічних вимог та якісних характеристик (Додаток №1), ДБН та іншої нормативної документації. Інформувати в установленому порядку Замовника про хід виконання зобов`язань за цим договором, обставини, що перешкоджають його виконанню, а також про заходи, необхідні для їх усунення (п.п. 7.3.1, 7.3.13 договору).

В силу пункту 11.1 договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє 240 календарних днів. В частині гарантійних зобов`язань договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

За наслідками виконання перелічених вище договірних умов, 18.03.2022 між сторонами було підписано акт №2 приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за березень 2022 року. Враховуючи, що останнім днем виконання робіт згідно графіку виконання є 31.01.2022, а акт підписаний лише 18.03.2022, позивач стверджує, що Підрядник прострочив виконання договірних зобов`язань на 45 днів, в результаті чого йому була надіслана претензія з вимогою сплатити пеню в сумі 8 228,63 грн та штраф у розмірі 18 285,84 грн. Приватне підприємство сплатило зазначені суми штрафних санкцій.

Однак, за доводами Замовника, в подальшому відповідач вкотре не виконав необхідні роботи в строк, який погодили учасники договірних відносин. Відтак, Акти виконаних будівельних робіт на суму 341 433,60 грн та 675 919,20 грн були підписані контрагентами лише 19.05.2022. Таким чином, відповідач прострочив виконання договірних зобов`язань на 107 днів, за що йому нарахована пеня в сумі 108 856,75 грн та штраф у розмірі 101 735,28 грн.

З метою мирного врегулювання спору, Товариство направило на адресу відповідача претензію №ТОВВИХ-22-7895 від 25.07.2022 з вимогою сплатити штрафні санкції за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань.

Проте претензія залишена Приватним підприємством без задоволення. Тобто, за процедурою досудового врегулювання контрагенти спір не вирішили. Наведена обставина слугувала підставою для звернення Товариства до суду з відповідним позовом.

Дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних міркувань.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У ч. 1ст. 854 Цивільного кодексу України законодавець обумовив, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача про стягнення штрафу та пені.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Незважаючи на наведені законодавчі приписи, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав. Адже, в порушення досягнутих контрагентами домовленостей, в повному обсязі роботи фактично виконані поза межами строків, що обумовлені у договорі.

Так, у п.4.1 спірного правочину та Додатку №3 його сторони узгодили, що роботи мають бути виконані Підрядником протягом 240 календарних днів з дати підписання договору, тобто з 04.06.2021 по 31.01.2022 (оскільки 240 день припав на 29.01.2022 - субота, то останнім днем виконання зобов`язання є наступний робочий день тобто 31.01.2022). Натомість, акти виконаних робіт підписані сторонами лише 19.05.2022.

З даного приводу Верховний Суд у постанові від 04.10.2021 року по справі № 904/2739/20 зазначив, що підписання акту приймання - передачі без зауважень та заперечень свідчить лише про відсутність заперечень позивача щодо якості та кількості виконаних робіт, а не про своєчасність їх виконання та про відсутність претензій з боку позивача щодо строків виконання цих робіт.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (презумпція вини).

Аналіз положень статті 614 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання. Така правова позиція щодо застосування статті 614 Цивільного кодексу України висловлена Верховним Судом України у постанові від 13.02.2013 у справі №6-170цс12, та Верховним Судом у постановах від 14.09.2021 у справі №910/7256/20, від 19.08.2021 у справі №910/11889/20.

У матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували вину Підрядника у порушенні строків виконання ним зобов`язань за договором №.

Пунктом 10.2 укладеного правочину сторони передбачили, що у випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених графіком (Додаток №3), до Підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1% від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більш, ніж на 30 календарних днів, Підрядник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина перша статті 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто, в розумінні статей 173 та 230 ГК України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (не грошове зобов`язання).

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 ГК України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки невиконання грошового зобов`язання.

Водночас суд зазначає, що пункт 10.2 договору, яким встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафу за невчасне виконання будівельних робіт не оспорюється відповідачем, в зв`язку з чим, в силу вимог статті 204 ЦК України, презюмується правомірність правочину в цій частині.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам частинами другою та четвертою статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, а також приписами статті 546 ЦК України та статті 231 ГК України. Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верхового Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що ним не виконано частину робіт у встановлені строки через форс - мажорні обставини , існування яких підтверджується листом Торгово-промислової палати від 28.02.2022 №2024/2.0-7.1.

З даного приводу суд зазначає наступне.

У розділі 8 спірного правочину його контрагенти домовилися, що жодна із сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких умов у разі настання надзвичайних та невідворотних обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб.

Сторони протягом 10 календарних днів повинні сповістити одна одну про початок обставин непереборної сили (форс-мажор) у письмовій формі. Повідомлення про початок дії обставин непереборної сили та строк їх дії підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України (п.8.2 угоди).

Неповідомлення або невчасне повідомлення однієї із сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили та/або не надання сертифікату Торгово-промислової палати України, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань (п.8.3 правочину).

Сторони дійшли згоди, що при настанні обставин непереборної сили виконання зобов`язань за цим договором продовжується на строк, відповідний строку дії вказаних обставин. Якщо обставини непереборної сили триватимуть понад 90 днів, то кожна із сторін матиме право в односторонньому порядку розірвати договір, письмово повідомивши про це іншу сторону не пізніше ніж за 20 календарних днів до очікуваної дати розірвання (п.п. 8.4., 8.5.).

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований всім кого це стосується, яким, на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин ( обставин непереборної сили).

У відповідності до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", ТПП України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини , за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб та видає сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Цей сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) є документом встановленої форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин.

З наведеного суд зазначає, що належним доказом настання форс-мажорних обставин є виданий певному суб`єкту господарювання сертифікат ТПП України. При цьому для посилання на відповідні обставини відповідач мав повідомити іншу сторону про початок та кінець дії таких обставин, надавши відповідний доказ - сертифікат (довідку) ТПП.

В даному випадку відповідачем не подано суду доказів на підтвердження направлення ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" повідомлень про настання передбачених розділом 8 договору форс-мажорних обставин з відповідними доказами - сертифікатом ТПП.

Водночас, суд враховує, що форс - мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд в постанові від 25 січня 2022 року № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Тобто, в даному випадку сторона повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Всупереч цього, Приватним підприємством не надано суду належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76, 77 ГПК України, існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по договору, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в період з 04.06.2021 по 19.05.2022 (з моменту укладення договору до дати підписання актів приймання робіт).

До того ж суд вважає за необхідне зазначити, що, згідно умов спірного договору, Підрядник зобов`язався виконати роботи протягом 240 календарних днів з дати підписання договору, тобто з 04.06.2021 до 31.01.2022. Із наведеного випливає, що строк виконання зобов`язання у відповідача закінчився ще до введення воєнного стану. Тому термін виконання зобов`язання та дата введення воєнного стану жодним чином не пов`язані між собою.

Разом з тим, на переконання суду, в умовах воєнного стану у відповідача була можливість та спроможність виконувати роботи, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт №2 від 18.03.2022. Крім цього, Приватне підприємство сплатило пеню і штраф в розмірі 26 514,47 грн, за прострочення виконання договірних зобов`язань за період з 04.06.2021 до 18.03.2022, що не заперечується відповідачем у відзиві на позов.

Виходячи з вище наведеного в сукупності, суд констатує, що у спірних правовідносинах відповідач вважається таким, що прострочив виконання взятих на себе зобов`язань за договором з 01.02.2022.

Таким чином, за перерахунком суду, пеня за період з 01.02.2022 по 18.05.2022 становить 108 856,75 грн. Штраф нарахований позивачем відповідно до умов договору складає 101 735,28 грн. Оскільки вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені та штрафу ґрунтується на законі, а відповідач є таким що прострочив виконання договірного зобов`язання то і пред`явлені позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими, правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що клопотання про зменшення розміру пені чи штрафу відповідач до суду не подавав, на існування обставин для такого зменшення не посилався. Відтак, матеріали справи не містять жодного доказу, який би вказував на те, що такі обставини мали місце у спірних правовідносинах, були винятковими та такими, що заслуговують на увагу. В свою чергу, за імперативними вказівками законодавця, викладеними у ч.4 ст.74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Інші, долучені до матеріалів справи докази, доводи та заперечення учасників цього спору були ретельно досліджені судом, однак наведених вище висновків вони не спростовують. В свою чергу, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України". Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 183, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "НАКО ІНВЕСТ" (вул. Підгаєцька, 4, приміщення 4, м. Бучач, Чортківський район, Тернопільська область, 48402, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (проспект Любомира Гузара, 44, м. Київ, 03065 , ) 108 856 (сто вісім тисяч вісімсот п`ятдесят шість) грн 75 коп. пені, 101 735 (сто одну тисячу сімсот тридцять п`ять) грн 28 коп. штрафу та 3 158 (три тисячі сто п`ятдесят вісім) грн 88 коп. судового збору. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено 20.02.2023.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному б-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко