СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року м. Харків Справа № 922/4837/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О.

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи матеріали апеляційної скарги відповідача (вх.660) на рішення Господарського суду Харківської області від 07.02.2022 (суддя Пономаренко Т.О, повний текст складено 07.02.2022) у справі 922/4837/21,

за позовною заявою Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпросклосервіс", м. Дніпро

про стягнення збитків та штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпросклосервіс", в якій просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпросклосервіс" збитки та штрафні санкції за неналежне виконання відповідачем умов договору 238-13/877 від 04.05.2020 в загальному розмірі 120063,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором 238-13/877 від 04.05.2020 в частині поставки позивачу товару на підставі листа-замовлення 201-06-13/285 від 15.07.2021.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.02.2022 у справі 922/4837/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпросклосервіс" на користь Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" суму збитки у розмірі 33000 грн, штраф згідно з п.3.4 договору 238-13/877 від 04.05.2020 у розмірі 9636 грн, пеню згідно з п.10.2. договору 238-13/877 від 04.05.2020 у розмірі 4942,08 грн, штраф згідно з п.10.3. договору 238-13/877 від 04.05.2020 у розмірі 9636 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 33 000,00 грн. збитків, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що внаслідок невиконання відповідачем заявки-замовлення 201-06-13/285 від 15.07.2021, позивач поніс збитки в розмірі різниці між сумою поставки 22 тонн товару, на яку добросовісно мав право розраховувати (відповідно до умов договору з відповідачем за ціною 3 650,00 грн за 1 тонну) та сумою, за якою вимушено було придбати продукцію (в межах 22 тонн), задля збереження нормального виробничого процесу (за ціною 5 880,00 грн за 1 тонну).

Позовні вимоги в частині стягнення збитків з відповідача за серпень 2021 року у розмірі 51022,40 грн. суд визнав необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідну суму збитків позивач вираховував на підставі невиконання відповідачем заявки-замовлення 201-06-13/285 від 15.07.2021, вимогу про стягнення збитків за яку судом уже задоволено у розмірі 33000,00 грн. (за непоставлені 22 тони згідно із заявкою-замовленням 201-06-13/285 від 15.07.2021).

Крім того, суд першої інстанції, перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки пені встановив, що відповідні розрахунки позивачем здійснено арифметично вірно, проте враховуючи імперативні приписи ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" суд задовольнив позов в цій частині, виходячи із суми простроченого платежу та подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а саме у розмірі 4942,08 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу задоволені судом першої інстанції з посиланням на їх обґрунтованість та арифметичну правильність здійснених розрахунків.

Відповідач із вказаним рішенням суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач, зокрема, посилається на те, що він не отримував лист-замовленням позивача 201-06-13/288 від 15.07.2021, та відповідно не направляв позивачу жодних листів на підтвердження поставки за вказаним листом; зміст наданих позивачем листів 192 та 194 від 16.07.2021 не містить жодного посилання на підтвердження здійснити поставку саме за вказаним листом замовленням, оскільки в змісті цих листів відсутнє посилання на спірний лист-замовлення.

Крім того, відповідач вказує на те, що позивач, на підтвердження отримання від відповідача листа 192 від 16.07.2021 надав роздруківку з електронної скриньки, проте, така роздруківка, на думку відповідача, не може бути належним доказом, оскільки, по-перше, умовами договору 238-13/877 від 04.05.2020 не передбачена можливість використання електронного листування, по-друге, лист 192 від 16.07.2021 не відповідає вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки не містить електронного підпису відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що суд першої інстанції самостійно встановив ідентичність печатки на копіях листів 192 та 194 від 16.07.2021,з печаткою на копії договору.

Апелянт наполягає на тому, що в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем відповідачу заявки-замовлення 201-06-13/285 від 15.07.2021 на поставку, у зв`язку з чим, у відповідача не виник обов`язок з постановки продукції, а отже, в діях відповідача відсутні елементи складу цивільного правопорушення.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів відповідача заперечує, зазначає, зокрема, про те, що листом 192 від 16.07.2021 відповідач погодив поставку товару, а відсутність електронного підпису не вказаному листі не є свідченням того, що цей лист є неналежним доказом, оскільки роздруківка електронного листа є паперовою копією електронного доказу. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 07.02.2022 у цій справі без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 відкрито апеляційне провадження у порядку письмового провадження без участі представників сторін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2022 апеляційне провадження у справі зупинено до розгляду об`єднаною палатою Верховного Суду справи 914/1003/21 та оприлюднення повного тексту постанови.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2022 апеляційне провадження у справі поновлено.

Сторони одержали вказану ухвалу суду від 17.11.2022, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 04.05.2020 між Державним підприємством "Завод "Електроважмаш" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпросклосервіс" (постачальник) за результатами проведеної процедури закупівель в електронній системі закупівель було укладено договір 238-13/877 (далі-договір).

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити продукцію партіями у власність замовника, а замовник зобов`язується прийняти від постачальника продукцію та оплатити її в порядку, передбаченому цим Договором.

Найменування, номенклатура, кількість та ціна за одиницю продукції, а також код і назва, відповідно до Національного класифікатора України ДК 021:2015 Єдиний закупівельний словник, затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.12.2015р. 1749 зазначаються у Специфікації 1 (Додаток 1), яка є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2.договору).

За положеннями п.1.3 договору, замовлення на поставку продукції повинно бути оформлено замовником у формі листа, який включає в себе найменування, номенклатуру, асортимент, кількість та термін поставки продукції.

Згідно п.2.1 договору, постачальник здійснює поставку продукції замовнику протягом 30 календарних днів з моменту направлення письмового листа/замовлення замовника, згідно з пунктом 1.3. цього договору.

Відповідно до п.3.1. договору, загальна вартість цього договору складає 4 380 000,00 грн., у т. ч. ПДВ 20% - 730 000,00 грн.

В п.3.2 договору сторони погодили, що у разі зміни кон`юнктури ринку, індексу інфляції, офіційного курсу іноземної валюти, розміру мінімальної заробітної плати, підвищення цін на витратні матеріали та інші фактори, що впливають на зміну витрат на виробництво і реалізацію продукції, сторони можуть прийти до згоди про зміну істотних умов (ціна, обсяг і т. д.).

У разі наявності зазначених в п.3.2 цього договору факторів, постачальник направляє замовнику пропозицію щодо зміни істотних умов договору, приклавши підтверджуючі документи. Замовник після отримання даної пропозиції, що не перевищує двадцяти календарних днів, повідомляє постачальника про результати його розгляду. У разі згоди замовника на зміну істотних умов, сторони підписують додаткову угоду. У разі незгоди замовника на зміну істотних умов, постачальник має право передати спір для вирішення до суду (п.3.3.договору).

Пунктом 3.4 договору передбачено, що у разі зміни ціни, з підстав вказаних у пункті 3.2. цього договору, постачальник зобов`язаний письмово повідомити замовника за 6 робочих днів до дати поставки, яка зазначається в заявці/листі на кожну партію продукції. У разі неповідомлення замовника у вказаний термін, постачальник зобов`язується поставити замовлену партію продукції за попередньо узгодженими сторонами цінами. Уразі якщо постачальник не в змозі поставити замовлену партію продукції за узгодженими цінами, постачальник направляє відповідне повідомлення протягом вказаного строку. В такому разі замовник має право пред`явити постачальнику вимогу про сплату штрафу у розмірі 10% від суми замовленої партії продукції.

У відповідності до п.10.2 договору, за порушення строків поставки продукції, передбачених цим договором, замовник має право пред`явити постачальнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% вартості простроченої (непоставленої) продукції за кожен день прострочення.

У разі порушення строків поставки постачальником більш, ніж на 30 календарних днів, замовник має право пред`явити вимогу про сплату штрафу у розмірі 10 % вартості несвоєчасно поставленої (непоставленої) продукції (п.10.3.договору).

Пунктом 11.1. договору сторони погодили, що зміна, розірвання договору або його окремих умов за загальним правилами допускається при взаємній згоді сторін. Сторона, яка одержала пропозицію про зміну (розірвання) договору, зобов`язана повідомити про згоду або незгоду з подібною зміною (розірванням) протягом 20 календарних днів з моменту її отримання.

Внесення будь-яких змін і доповнень до цього договору дійсне при умові, якщо вони виконані в письмовій формі та підписані сторонами (п.15.2.договору).

Сторони мають право протягом дії даного договору змінювати найменування, кількість, ціну, загальну вартість договору тощо, шляхом укладання додаткової угоди до договору (п.15.5.договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 (п.1.4.1 договору).

04.05.2020 позивач та відповідач підписали специфікацію 1 до договору (далі - специфікація), згідно якої ціна за 1 тонну товару (скло натрієве рідке М 2,55-2,7) складає 3 650,00 грн. (без ПДВ). Загальна кількість товару - 1 000 тонн. Загальна сума з ПДВ складає 4 380 000,00 грн. (а.с.28 т.1).

Позивач оформив лист-замовлення 201-06-13/285 від 15.07.2021 року на поставку позивачем у липні 2021 року скла натрієвого з силікатним модулем 2,55-2,7, щільністю 1,47-1,51 ГОСТ 13078-81 за графіком: 19.07.2021 - 22 тони.

Листом 190 від 15.07.2021 відповідач, посилаючись на умови договору 238-13/877 від 04.05.2020, повідомив позивача про те, що з моменту поставки минуло 289 календарних днів та просив погасити заборгованість за поставлену продукцію.

У відповідь позивач листом 201-06-13/288 від 15.07.2021 повідомив відповідача про те, що оплату існуючої заборгованості у розмірі 102842,40 грн. буде здійснено до 16.07.2021 включно, а також зазначив про те, що у зв`язку з гострою виробничою необхідністю, згідно з договору 238-13/877 від 04.05.2020, та на підставі листа-замовлення 201-06-13/285 від 15.07.2021, просив підтвердити поставку скла натрієвого рідкого з силікатним модулем 2,55-2,7, щільністю 1,47-1,51 ГОСТ 13078-81 до 22.07.2021.

Відповідач листом 192 від 16.07.2021 повідомив позивача про те, що підприємство відповідача готове організувати поставку до 22.07.2021 скла натрієвого рідкого з силікатним модулем 2,55-2,7, щільністю 1,47-1,51 ГОСТ 13078-8 після погашення заборгованості у сумі 102842,40 грн.

16.07.2021 позивачем в рахунок погашення вищезазначеної заборгованості було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 102842,40 грн платіжним дорученням 12680 від 16.07.2021.

Як стверджує позивач, після погашення заборгованості відповідач не здійснив поставку товару.

Натомість, відповідач надіслав позивачу лист 194 від 16.07.2021, в якому повідомив про те, що у зв`язку зі змінами кон`юнктури ринку, індексу інфляції, офіційного курсу іноземної валюти, розміру мінімальної заробітної плати, підвищення цін на витратні матеріали та інші фактори, а також систематичне не виконання умов оплати замовником, відповідач змушений підняти вартість продукції (скло рідке натрієве) і внести зміни в порядок оплати. На сьогоднішній день ціна становить 7300,00 грн/тн без урахування ПДВ. Умови оплати - 100 % передоплата.

На вказаний лист позивач листом 201-06-13/290 від 19.07.2021 повідомив відповідача про те, що, проаналізувавши ринкові ціни на скло натрієве рідке з силікатним модулем 2,55-2,7 щільністю 1,47-1,51 ГОСТ 13078-81, ціна не може бути прийнята, так як не є обґрунтованою, умови оплати зміні не підлягають. Також у вказаному листі позивач зазначив, що згідно з п.3.4 договору на поставку 238-13/877 від 04.05.2020 підприємство відповідача зобов`язане повідомити про зміну ціни за 6 робочих днів до дати поставки, у разі неповідомлення замовника у вказаний термін, постачальник зобов`язується поставити замовлену партію продукції за попередньо узгодженими сторонами цінами. У разі якщо постачальник не в змозі поставити замовлену партію продукції за попередньо узгодженими цінами, постачальник направляє відповідне повідомлення протягом вказаного строку. В такому разі замовник має право пред`явити постачальнику вимогу про сплату штрафу у розмірі 10% від суми замовленої партії продукції, оскільки лист-замовлення вих.201-06-13/285 від 15.07.2021, був направлений на адресу відповідача 15.07.2021 із зазначеним терміном поставки продукції - 19.07.2021. Також позивач просив відповідача здійснити поставку продукції за ціною, що зазначена в договорі, та в строк який відповідач підтвердив своїм листом вих.192 від 16.07.2021.

Позивач в позові зазначає про те, що він розраховував на добросовісне виконання відповідачем своїх зобов`язань та своєчасне забезпечення виробництва необхідною продукцією, однак, відповідач не здійснив поставку замовленої продукції чим поставив виконання контрактів АТ "Завод "Електроважмаш" під загрозу зриву та не виконання плану виробництва.

Як зазначає позивач, з метою виконання контрактів, формування потреби та забезпечення виробництва матеріалами необхідними для виготовлення продукції, щомісяця затверджується план виробництва, зокрема щодо виробництва лиття. Так відповідно плану виробництва на липень 2021 року підприємство повинно було відлити сталі 198,20 т - цех 111 та 4,278 т - цех 010., а отже, необхідно було мати в розпорядженні щонайменше 21565,34 кг скла натрієвого; відповідно до плану виробництва на серпень 2021 року підприємство повинно було відлити сталі 206,22 т - цех 111 та 4,988 т - цех 010, а отже, необхідно було мати в розпорядженні щонайменше 22507,76 кг скла натрієвого.

Як стверджує позивач, враховуючи недобросовісну поведінку відповідача та необхідність виконання плану виробництва тендерним комітетом підприємства 20.07.2021 було проведено спрощену процедуру закупівлі скла натрієвого рідкого.

Протоколом 100-БП від 20.07.2021 було визнано переможцем ТОВ «Кварц-2008» з пропозицією поставити скло натрієве рідке протягом двох днів з моменту замовлення за ціною 5880,00 грн за тону з ПДВ на підставі чого було укладено відповідний договір.

На виконання умов укладеного позивачем з ТОВ «Кварц-2008» договору 238-13/1089, останнім 22.07.2021 було поставлено для АТ «Завод «Електроважмаш» 23 тони скла натрієвого рідкого всього на 135240,00 грн з ПДВ (5880,00 грн за 1 тонну), що підтверджується прибутковим ордером 10 від 22.07.2021, видатковою накладною 83 від 22.07.2021 та товарно-транспортною накладною Р83 від 22.07.2021.

20.07.2021 АТ «Завод «Електроважмаш» було оплачено ТОВ «Кварц-2008» поставку вищезазначеної продукції, що підтверджується платіжним дорученням 8444 на суму 135240,00 грн.

За вказаних обставин, як зазначає в позові позивач, у липні 2021 року АТ «Завод «Електроважмаш» правомірно розраховувало отримати замовлені 22 тонни скла вартістю 96360,00 грн., а фактично витратило 135240,00 грн., тобто, різниця між запланованими (можливими) витратами, та реальними витратами становить 38 880,00 грн.

Таким чином, на думку позивача, він поніс збитки в розмірі 38880 грн, що є різницею між сумою поставки на яку добросовісно позивач розраховував (відповідно до умов договору з відповідачем 3650,00 грн за 1т) та сумою, за якою вимушено було придбати продукцію, в терміновому порядку, задля збереження нормального виробничого процесу (5880,00 грн за 1т).

У липні 2021 позивач направив відповідачу претензію 261-22/878 від 23.07.2021, в якій просив здійснити поставку продукції за листом замовленням 201-06-13/285 від 15.07.2021 у строк до 29.07.2021.

Вказану претензію відповідач отримав 27.07.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Позивач вказує на те, що відповідач не здійснив поставку продукції, у зв`язку з чим, позивач замовив таку продукції у ТОВ «Кварц-2008».

31.08.2021 на АТ «Завод «Електроважмаш» від ТОВ «Кварц-2008» було поставлено 22,88 тони скла натрієвого рідкого за ціною 5880,00 грн за 1 тонну з ПДВ тобто на загальну суму 134534,40 грн, що підтверджується прибутковим ордером 18 від 31.08.2021, видатковою накладною 106 від 30.08.2021 та товарно-транспортною накладною Р106 від 30.08.2021.

Позивач вказує на те, що у разі якби відповідачем належним чином виконувались умови договору, така продукція коштувала б для АТ «Завод «Електроважмаш» 83512,00 грн з ПДВ (3650,00 грн х 22,88 тонни), тобто позивачем понесено збитки в розмірі 51022,40 грн, які є різницею між запланованими (можливими) витратами та реальними витратами (134534,40 грн - 83512,00 грн).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що поставка за заявкою 201-06-13/285 від 15.07.2021 в обумовлені строки відповідачем виконана не була, що є підставою для стягнення з відповідача збитків та штрафних санкцій у зв`язку із неналежним виконанням останнім умов договору, а саме:

- штраф згідно з п.3.4 договору у розмірі 9636,00 грн;

- пеня згідно з п.10.2. договору у розмірі 10888,68 грн;

- штраф згідно з п.10.3. договору у розмірі 9636,00 грн;

- збитки за липень 2021 року у розмірі 38880,00 грн;

- збитки за серпень 2021 року у розмірі 51022,40 грн.

Судова колегія враховує наступне.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір є договором поставки.

Частиною 1 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 267 ГК України передбачено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 172 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

За умовами договору 238-13/877 від 04.05.2020 та специфікації 1 до нього, відповідач зобов`язався поставити позивачу товар (скло натрієве рідке М 2,55-2,7) у кількості 1000 тон, за ціною 4380 грн. з ПДВ. за 1 тонну товару.

В п.1.3 договору сторони погодили, що замовлення на поставку продукції повинно бути оформлено замовником у формі листа, який включає в себе найменування, номенклатуру, асортимент, кількість та термін поставки продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до п.1.3 договору, позивач оформив лист-замовлення 201-06-13/285 від 15.07.2021 року на поставку позивачем у липні 2021 року скла натрієвого з силікатним модулем 2,55-2,7, щільністю 1,47-1,51 ГОСТ 13078-81 за графіком: 19.07.2021 - 22 тони.

Відповідач заперечує отримання вказаного листа.

Проте, в той же день, відповідач надіслав позивачу лист 190 від 15.07.2021, в якому просив погасити заборгованість за поставлену продукцію.

У відповідь, позивач листом 201-06-13/288 від 15.07.2021 повідомив відповідача про те, що оплату існуючої заборгованості у розмірі 102842,40 грн. буде здійснено до 16.07.2021 включно, а також просив підтвердити поставку в строк до 22.07.2021 скла натрієвого рідкого з силікатним модулем 2,55-2,7, щільністю 1,47-1,51 ГОСТ 13078-81 до 22.07.2021, на підставі листа-замовлення 201-06-13/285 від 15.07.2021.

Відповідач листом 192 від 16.07.2021 повідомив позивача про те, що підприємство відповідача готове організувати поставку до 22.07.2021 скла натрієвого рідкого з силікатним модулем 2,55-2,7, щільністю 1,47-1,51 ГОСТ 13078-8 після погашення позивачем заборгованості у розмірі 102842,40 грн.

16.07.2021 позивач виконав вимоги відповідача (оплатив заборгованість за попередні поставки), хоча умови договору не передбачають права відповідача виставляти додаткові умови для здійснення поставки товару.

Отже, листом 192 від 16.07.2021 відповідач підтвердив готовність поставити позивачу товар в кількості 22 тони та у строк до 22.07.2021.

Однак, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару.

Як свідчать матеріали справи, листом 194 від 16.07.2021 повідомив позивача про те, що у зв`язку зі змінами кон`юнктури ринку, індексу інфляції, офіційного курсу іноземної валюти, розміру мінімальної заробітної плати, підвищення цін на витратні матеріали та інші фактори, а також систематичне не виконання умов оплати замовником, відповідач змушений підняти вартість продукції (скло рідке натрієве) і внести зміни в порядок оплати. Відповідач зазначив нову ціну товару - 7300,00 грн/тн без урахування ПДВ.

Листом 201-06-13/290 від 19.07.2021 позивач надав відповідачу відповідь про те, що ціна не може бути прийнята, так як не є обґрунтованою, умови оплати зміні не підлягають.

Судова колегія враховує, що положеннями п.3.2 договору передбачено можливість сторін зміни умови договору у разі зміни кон`юнктури ринку, індексу інфляції, офіційного курсу іноземної валюти, розміру мінімальної заробітної плати, підвищення цін на витратні матеріали та інші фактори, що впливають на зміну витрат на виробництво і реалізацію продукції, сторони можуть прийти до згоди про зміну істотних умов (ціна, обсяг і т. д.) (п.3.2.Договору).

В п.3.3 договору визначено порядок такої зміни: у разі наявності зазначених в п.3.2 цього договору факторів, постачальник направляє замовнику пропозицію щодо зміни істотних умов договору, приклавши підтверджуючі документи. Замовник після отримання даної пропозиції, що не перевищує двадцяти календарних днів, повідомляє постачальника про результати його розгляду. У разі згоди замовника на зміну істотних умов, сторони підписують додаткову угоду. У разі незгоди замовника на зміну істотних умов, постачальник має право передати спір для вирішення до суду.

З матеріалів справи вбачається, що до листа 194 від 16.07.2021 відповідачем не було додано документів на підтвердження існування обставин, що можуть бути підставлю для зміни ціни товару.

В свою чергу, позивач, в межах встановленого п.3.3 договору строку, повідомив відповідача про свою незгоду зі зміною умов договору.

Проте, відповідач не скористався своїм правом, передбаченим п.3.3 договору та не передав на вирішення суду спір з приводу зміни істотних умов договору.

З огляду на те, що позивач не погодив зміну ціни товару, додаткова угода з цього приводу між сторонами не укладалась, відповідач повинен був поставити товар за ціною, яка визначена сторонами в специфікації 1 до договору - 4380 грн. з ПДВ. за 1 тонну товару.

Доказів виконання відповідачем свого обов`язку з поставки позивачу скла натрієвого з силікатним модулем 2,55-2,7, щільністю 1,47-1,51 ГОСТ 13078-81 кількістю 22 тонни матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

В п.3.4 договору сторони узгодили, що у разі якщо постачальник не в змозі поставити замовлену партію продукції за узгодженими цінами, постачальник направляє відповідне повідомлення протягом вказаного строку. В такому разі замовник має право пред`явити постачальнику вимогу про сплату штрафу у розмірі 10% від суми замовленої партії продукції.

Враховуючи, що відповідач не виконав вимоги договору, повідомлення у вказаний строк позивачу не направив та не здійснив поставку йому товару за узгодженими в договорі цінами в кількості 22 тонни на загальну суму 96360 грн., суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу на підставі п.3.4 договору в розмірі 9636 грн.

У відповідності до п.10.2 договору, за порушення строків поставки продукції, передбачених цим договором, замовник має право пред`явити постачальнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% вартості простроченої (непоставленої) продукції за кожен день прострочення..

Судова колегія звертає увагу на те,що пунктом 1.3.договору сторони передбачили , що в заявці замовника також визначається термін поставки продукції.

Відповідач, підтвердивши в листі 192 від 16.07.2021 готовність поставити товар в строк до 22.07.2021 відповідно до замовлення позивача, свого обов`язку не виконав.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню за період з 23.07.2021 по 12.11.2021 в розмірі 10888,68 грн.

Суд першої інстанції перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем задовольнив позовні вимоги частково в розмірі 4 942,08 грн., застосувавши статтю 3Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань". Позивачем рішення в цій частині не оскаржено.

За положеннями п.10.3 договору, у разі порушення строків поставки постачальником більш, ніж на 30 календарних днів, замовник має право пред`явити вимогу про сплату штрафу у розмірі 10 % вартості несвоєчасно поставленої (непоставленої) продукції.

Оскільки відповідач прострочив поставку товару більше як на 30 календарних днів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 9636 грн. штрафу на підставі п.10.3 договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі 911/3215/20.

Протиправна поведінка відповідача полягала в тому, що ним не було виконано заявки-замовлення позивача 201-06-13/285 від 15.07.2021 на поставку у липні 2021 року товару у кількості 22 тонни, загальною вартістю 96360 грн.

За вказаних обставин, та враховуючи необхідність виконання плану виробництва, позивач був змушений укласти договір з іншим постачальником - ТОВ «Кварц-2008», на підставі якого, останнім 22.07.2021 було поставлено позивачу 23 тонни скла натрієвого рідкого всього на 135 240,00 грн. з ПДВ (5 880,00 грн. за 1 тонну), що підтверджується прибутковим ордером 10 від 22.07.2021, видатковою накладною 83 від 22.07.2021 та товарно-транспортною накладною Р83 від 22.07.2021 (61-62 т.1).

Позивач поставлену продукцію оплатив, що підтверджується платіжним дорученням 8444 на суму 135 240,00 грн.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що позивач поніс збитки, які полягають в тому, що він змушений був сплатити за 22 тонни придбаного у ТОВ «Кварц-2008» товару 129360 грн (5 880,00 грн. (ціна з ПДВ) х 22 тонни), тоді як, у разі добросовісного виконання договору відповідачем сума придбаного товару складала би 96360 грн. (4380,00 грн. (ціна з ПДВ) х 22 тонни).

Різниця складає 33000 грн., які є збитками позивача, понесеними ним внаслідок бездіяльності відповідача та невиконання останнім свого обов`язку з поставки товару за встановленою договором ціною (причинно-наслідковий зв`язок), що свідчить про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення збитків.

З огляду на вищевикладене, судова колегія приходить до висновку по часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 33 000,00 грн. збитків, понесених останнім у липні 2021.

Стосовно позовних вимоги в частині стягнення збитків з відповідача за серпень 2021 року у розмірі 51 022,40 грн., судова колегія зазначає, що в обґрунтування цієї вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем претензії 261-22/878 від 23.07.2021, в якій він вимагав здійснити поставку продукції за заявкою-замовленням 201-06-13/285 від 15.07.2021 у строк до 29.07.2021.

Однак, судом вже стягнуто з відповідача збитки за невиконання відповідачем обов`язку з поставки товару за заявкою-замовленням 201-06-13/285 від 15.07.2021 (22 тонни), а в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з іншими заявками-замовленнями.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків за серпень 2021 в розмірі 51022,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, зокрема, посилається на те, що він не отримував лист-замовленням позивача 201-06-13/288 від 15.07.2021, та відповідно не направляв позивачу жодних листів на підтвердження поставки за вказаним листом; зміст наданих позивачем листів 192 та 194 від 16.07.2021 не містить жодного посилання на підтвердження здійснити поставку саме за вказаним листом замовленням, оскільки в змісті цих листів відсутнє посилання на спірний лист-замовлення.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Судова колегія враховує, що в день направлення позивачем відповідачу листа - замовлення 201-06-13/285 від 15.07.2021, позивач отримав від відповідача лист 190 від 15.07.2021, в якому останній просив погасити заборгованість за поставлену продукцію, що дає підстави припускати, що лист 190 був надісланий відповідачем у відповідь на лист-замовлення позивача.

Крім того листом 201-06-13 від 15.07.2021, надісланим у відповідь на лист відповідача 190 від 15.07.2021, позивач посилається на свою заявку від 15.07.2021 і просить підтвердити поставку на підставі цієї заявки.

За таких обставин відповідач не міг не знати про наявність заявки від 15.07.2021. Відсутність у його листах уточнень щодо її наявності і умов спеціфікації також вказує на одержання відповідачем заявки позивача.

Позивачем надано суду лист відповідача 192 від 16.07.2021, яким було підтверджено готовність організувати поставку скла до 22.07.2021 року після погашення заборгованості.

Вказаний лист є відповіддю на надісланий позивачем лист 201-06-13/285 від 15.07.2021, оскільки за змістом листів співпадають визначені позивачем строки поставки, вид товару, а також вбачається послідовність в узгодженні сторонами питання оплати позивачем заборгованості за попередні періоди.

Крім того, фактично відповідач вдруге, у відповідь на листи позивача, наполягав на погашенні позивачем заборгованості за попередні поставки, як умови для виконання поточної поставки.

При цьому, позивачем на вимогу відповідача було сплачено заборгованість в сумі 102842,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням 12680 від 16.07.2021 року.

Вказане є свідченням того, що позивач вжив заходів, які вимагав відповідач в листуванні з позивачем, задля поставки відповідачем спірної партії товару.

На підставі вищевикладеного, враховуючи приписи статті 79 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що надані позивачем докази з більшою вірогідністю підтверджують факт того, що листом 192 від 16.07.2021 відповідач підтвердив поставку, але так і не здійснив її, аніж докази та доводи, представлені відповідачем на спростовування вказаної обставини.

Що стосується посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги в якості доказу лист 192 від 16.07.2021, оскільки такий лист не мав електронного підпису, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.07.2022 у справі 914/1003/21 виклав наступні висновки:

«Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки. Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу.

Використання кваліфікованого електронного підпису дозволяє провести електронну ідентифікацію особи - процедуру використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи.

Чинним законодавством визначені випадки, коли використання електронного підпису є обов`язковим і за відсутності такого підпису документ не буде вважатися отриманим від певної особи. Але ці випадки не охоплюють комерційне, ділове чи особисте листування електронною поштою між приватними особами (якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами). У таких відносинах презюмується, що повідомлення є направленим тим, хто зазначений як відправник електронного листа чи хто підписав від свого імені текст самого повідомлення.

Отже, відсутність кваліфікованого електронного підпису на повідомленні не свідчить про те, що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення, направленого електронною поштою, тобто поширювача інформації».

Як свідчать матеріали цієї справи, позивач надав суду лист 192 від 16.07.2021, який є роздруківкою з електронної пошти.

Вказаний лист підписано директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпросклосервіс" та скріплений печаткою підприємства.

Таким чином, у цьому випадку суд з достатнім ступенем вірогідності може ідентифікувати відправника цього листа.

Вказана роздруківка є паперовою копією електронного доказу, засвідчена як паперова копія в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягає засвідченню електронним підписом, що узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.07.2022 у справі 914/1003/2.1

За наведеного, безпідставними є доводи відповідача про те, що лист 192 від 16.07.2021 є неналежним доказом.

Викладеним також спростовуються доводи скаржника, що судом першої інстанції не враховано висновки щодо застосування норм статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі 922/1151/18, від 28.12.2019 у справі 922/788/19, від 15.04.2021 у справі 910/8554/20.

Також в апеляційній скарзі відповідач стверджує, що суд першої інстанції самостійно, без призначення експертизи, встановив ідентичність печатки на копіях листів 192 та 194 від 16.07.2021 року з печаткою на копії договору поставки.

Однак, відповідач не звертався до суду першої інстанції з клопотанням про призначення судової експертизи.

Судова колегія враховує, що підпис особи, який міститься на листах від імені відповідача, скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпросклосервіс», що є зовнішнім реквізитом відповідача, який засвідчує легітимність підпису перед третіми особами.

Матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату відповідачем печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дослідив і дав оцінку всім обставинам, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 07.02.2022 у справі 922/4837/21 - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 07.02.2022 у справі 922/4837/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.02.2023

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков