ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2023 р. Справа №914/3881/21

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Желіка М.Б.,

секретар судового засідання Яремко О.А.

явка учасників справи:

від позивача: Миська Т.Г. (адвокат, довіреність б/н від 21.11.2021) в залі суду

від відповідача: Єлєніна С.М. (адвокат, ордер серія АА № 1225817 від 02.08.2022) в режимі відеоконференції

розглянув апеляційні скарги:

1.Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра Україна» б/н від 02.08.2022

2.Приватного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Надра Україна б/н від 15.09.2022

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.07.2022, м. Львів, суддя: Синчук М.М. повний текст рішення складено 14.07.2022

та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 17.08.2022, м. Львів, суддя: Синчук М.М., повний текст рішення складено 22.08.2022, в справі за №914/3881/21

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Листопад істейт», м.Львів

до відповідача приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра Україна», м. Київ

про визнання недійсним свідоцтва на право власності на нерухоме майно в частині,

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст позовних вимог.

16.12.2021 в Господарський суд Львівської області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Листопад істейт» (надаля ТОВ «Листопад істейт») з позовом до відповідача приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра Україна» (надалі ПрАТ «НАК «Надра Україна») про визнання частково недійсним свідоцтва на право власності на нерухоме майно в частині посвідчення права власності за ПрАТ «НАК «Надра Україна» на допоміжні приміщення та приміщення загального користування загальною площею: 1865,9 кв. м., зокрема: підвальні приміщення: по підвалу у спільному користуванні 1235,6 кв.м.; приміщення 1-го поверху: у спільному користуванні 184,3 кв.м.; приміщення 2-го поверху: у спільному користуванні 69,6 кв.м.; приміщення 3-го поверху: у спільному користуванні 78,0 кв.м.; приміщення 4-го поверху: у спільному користуванні 80,10 кв.м.; приміщення 5-го поверху: у спільному користуванні 80,1 кв.м.; приміщення 6-го поверху: у спільному користуванні 80,20 кв.м.; приміщення 7-го поверху: у спільному користуванні 48,1 кв.м.; приміщення антресолі - у спільному користуванні 9,9 кв.м.

Вказаний позов мотивує тим, що ТОВ «Листопад Істейт» володіє на праві приватної власності квартирами № 3, 4, 12, що знаходяться за адресою: м. Львів, площа Міцкевича А., будинок 8 (що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 31722603 від 26.12.2014, індексний номер 31719292 від 26.12.2014 та індексний номер 45069485 від 05.10.2015).

Будинок за адресою: м. Львів, площа Міцкевича А., 8 загальною площею 8273,8 кв.м належить на праві приватної власності ПрАТ «НАК «Надра України» відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.02.2013, індексний номер: 388801 виданого державним реєстратором реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

Позивач вказує, що до площі 8273,8 кв.м вказаної будівлі включено усі допоміжні приміщення та приміщення спільного користування, площа яких складає - 1865,9 кв.м.

Позовна заява обґрунтовується тим, що спірні приміщення є приміщеннями загального користування (допоміжними та технічними), а отже, є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, а тому не можуть бути зареєстровані за відповідачем, як окремі нежитлові приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 388801, видане 09.02.2013 реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції на будівлю, що знаходиться за адресою: м. Львів, площа Міцкевича А., будинок 8 в частині посвідчення права власності за ПрАТ «НАК «Надра Україна» на допоміжні приміщення та приміщення загального користування загальною площею:1865,9 кв. м.

Правовою підставою позову зазначає ст.ст. 1, 5, 6, 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.07.2022 позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 388801, видане 09.02.2013 року реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції на будівлю, що знаходиться за адресою: м. Львів, площа Міцкевича А., будинок 8 в частині посвідчення права власності за ПрАТ «НАК «Надра Україна», на допоміжні приміщення та приміщення загального користування загальною площею: 1865,9 кв. м., зокрема: підвальні приміщення: по підвалу у спільному користуванні 1235,6 кв.м.; приміщення 1-го поверху: у спільному користуванні 184,3 кв.м.; приміщення 2-го поверху: у спільному користуванні 69,6 кв.м.; приміщення 3-го поверху: у спільному користуванні 78,0 кв.м.; приміщення 4-го поверху: у спільному користуванні 80,10 кв.м.; приміщення 5-го поверху: у спільному користуванні 80,1 кв.м.; приміщення 6-го поверху: у спільному користуванні 80,20 кв.м.; приміщення 7-го поверху: у спільному користуванні 48,1 кв.м.; приміщення Антресолі - у спільному користуванні 9,9 кв.м.

Стягнуто з ПрАТ «НАК «Надра Україна» судові витрати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу на рішення.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що

-місцевий господарський суд не дослідив інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (дата формування 13.01.2022, номер інформаційної довідки 294546940), відповідно до якого будівля за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича А., 8 не є об`єктом житлової нерухомості, а також технічний паспорт від 01.02.2013 відповідно до якого зазначений об`єкт нерухомості є нежитловим приміщенням;

-помилковий висновок місцевого господарського суду про те, що приміщення загального користування за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича А., 8 є спільною сумісною власністю власників квартир та ПрАТ «НАК «Надра України»;

-мотиви обґрунтування судового рішення базуються виключно на положеннях Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», які стосуються виключно багатоквартирних будинків, а саме житлових будинків;

-висновок експерта № 16/11-21/2 від 13.12.2021 є неналежним доказом;

-суд першої інстанції помилково врахував рішення Конституційного Суду України;

-вважає, що права позивача не порушені, натомість винесене рішення Господарським судом Львівської області порушує права відповідача, як власника нежитлових приміщень.

Узагальнені заперечення відповідача на апеляційну скаргу на рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погоджується з висновками місцевого господарського суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

В обгрунтування доводів відзиву на апеляційну скаргу посилається на те, що спірні приміщення в розумінні Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" відносяться до допоміжних.

Зазначає, що підставою для звернення позивача за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту відповідно до статті 16 ЦК України є те, що позивач не може реалізовувати своє право власності на спірне майно у зв`язку з існуванням документів, що посвідчують таке право за іншою особою відповідачем.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 17.08.2022 заяву представника ТОВ «Листопад істейт» про стягнення судових витрат задоволено. Стягнуто з ПрАТ «НАК «Надра Україна» на користь ТОВ «Листопад істейт» 18 000, 00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу на додаткове рішення.

Відповідач в апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції, просить додаткове рішення скасувати повністю та задоволити апеляційну скаргу.

Скаржник посилається на те, що витрати на експерта залученого ТОВ «Листопад істейт» до подання позову та відкриття провадження у справі не можуть бути судовими витратами у зв`язку з тим, що експерт не залучений учасником справи та на момент проведення експертизи судочинство у справі не здійснювалось. Тобто зазначає, що відносини між позивачем та експертом виникли поза судовим процесом. А тому вважає, що вказані витрати не можуть вважатися такими, що були пов`язані з розглядом справи № 914/3881/21.

Таким чином, апелянт вважає, що відсутні підстави для відшкодування ТОВ «Листопад істейт» витрат на підготовку експертного висновку.

Узагальнені заперечення відповідача на апеляційну скаргу на додаткове рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погоджується з висновками місцевого господарського суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, додаткове рішення місцевого господарського суду без змін. В обгрунтування доводів відзиву на апеляційну скаргу зазначає, що витрати на підготовку експертного висновку пов`язані з витратами щодо розгляду справи, а тому відповідно до ст. 129 ГПК України підлягають розподілу між сторонами.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 прийнято до спільного розгляду апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Надра Україна б/н від 02.08.2022 на рішення Господарського суду Львівської області від 04.07.2022 та апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Надра Україна б/н від 15.09.2022 на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 17.08.2022 в справі № 914/3881/21.

В судове засідання 01.02.2023 з`явилися представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційних скарг, просив апеляційні скарги задоволити, а рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду скасувати. Представник позивача заперечив проти доводів апеляційних скарг, просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду без змін.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційних скаргах та у відзивах на апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації за №1181 від 25.10.2000 дозволено українському державному геологічно - розвідувальному інституту перепланувати частину нежитлових приміщень під квартири: № 3 та № 4.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради за № 137 від 06.04.2001 «Про розгляд листа Львівського відділення Українського державного геологорозвідувального Інституту» затверджено вищенаведене розпорядження Галицької районної адміністрації за №1181 від 25.10.2000 про технічну можливість переобладнання нежитлових приміщень у будинку № 8 на пл. Міцкевича А. під дві житлові квартири з присвоєнням номерів (квартира № 3 та № 4), дозволено Львівському відділенню Українського державного геологорозвідувального Інституту здійснити у встановленому порядку переобладнання приміщень (квартири № 3 та №4) під житлові квартири.

Згідно зазначеного рішення, виконавчий комітет Львівської міської ради розпорядився Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, міському комунальному підприємству «Айсберг» внести зміни в інвентаризаційні справи відповідно до цього рішення.

Проте, в розпорядженні Галицької районної адміністрації за №1181 від 25.10.2000 відсутня інформація про приміщення загального користування, які необхідні для доступу та належного обслуговування приватизованих квартир.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації за №894 від 12.07.2001 «Про затвердження акту технічної комісії Галицького району про готовність до експлуатації квартир №№3, 4 на пл. Міцкевича А., 8 утворені в результаті переобладнання нежитлових приміщень» затверджено акт технічної комісії Галицького району про готовність до експлуатації квартир №№ 3, 4 на пл. Міцкевича А., буд.8 утворених в результаті переобладнання нежитлових приміщень здійсненого Львівським відділенням державного геологорозвідувального Інституту на підставі рішення Львівського міськвиконкому від 06.04.2001 № 137.

20.05.2003 Галицька районна адміністрація Львівської міської ради видала ДП НАК «Надра України «Західукргеологія» свідоцтво за № 00653 про право власності в цілому на будинок м. Львів, площа Міцкевича А.,8 загальною площею 8620.0 кв.м. без врахуванням місць загального користування чи інших допоміжних приміщення, які б мали відноситись до квартир в будинку і перебувати у загальному користуванні власників усіх житлових та нежитлових приміщень будинку при проектуванні та реконструкції нежитлових приміщень під квартири.

За змістом листа за № 12/07 від 12.07.2021 Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (т. 1 а.с. 34) зазначено, що первинно будинок за адресою: м. Львів, площа Міцкевича А., 8, належав ДП НАК «Надра України «Західукргеологія» та перебував у статусі нежитлової будівлі.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації за №301 від 29.03.2004 надано дозвіл на оформлення квартир №3 та №4 черговикам Львівського відділення Українського державного геологорозвідувального інституту. Квартира № 2 була переобладнана під нежитлові офісні приміщення.

Також, вбачається, що відповідно до листа ДП «Західукргеологія» за №03-111/13 від 29.01.2013 були внесені зміни в технічну документацію на будинок № 8 на площі Міцкевича А. в м. Львові з виключенням площ квартир: №2, №3, №4, №9, №10 та №12. Станом на 29.12.2012 реєстрація права власності була проведена на квартири: №2, №3, №4 та №12.

Із зазначеного листа, також вбачається, що відповідно до технічного паспорту на будинок № 8 на площі Міцкевича А. в м. Львові від 01.02.2013, який був виготовлений на підставі листа ДП «Західукргеологія» (за №03-111/13 від 29.01.2013) виключено з загальної площі будинку площі квартир №2, №3, №4, №9, №10 та №12. Загальна площа після внесених змін становить 8273.8кв.м.

За змістом зазначеного листа, встановлено, що в приватизацію квартир не враховується площа загального користування. При проектуванні (реконструкції) нежитлових приміщень під квартири мали враховуватись місця загального користування чи інші допоміжні приміщення, які б мали відноситись до квартир в будинку і перебувати у загальному користуванні власників усіх житлових і нежитлових приміщень.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.02.2013 індексний номер 388801 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1 а.с. 19, 62-71) нежитлова будівля за адресою: м. Львів, площа Міцкевича А., 8, загальною площею 8273,8 кв.м належить на праві власності ПАТ «НАК «Надра України».

ТОВ «Листопад Істейт» володіє на праві приватної власності квартирами № 3, 4, 12, що знаходяться за адресою м. Львів, площа Міцкевича А., 8, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 35-37).

Квартира №3 - об`єкт житлової нерухомості, загальна площа: 38,5 кв.м, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 7862, виданий 05.10.2015, видавник: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А.

Квартира №4 - об`єкт житлової нерухомості, загальна площа: 73,8 кв.м, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 2901, виданий 26.12.2014, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б.

Квартира №12 - об`єкт житлової нерухомості, загальна площа: 34,7 кв.м, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 2900, виданий 26.12.2014, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б.

Предметом позовних вимог є визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 388801, видане 09.02.2013 реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції на будівлю, що знаходиться за адресою: м. Львів, площа Міцкевича А., будинок 8 в частині посвідчення права власності за ПАТ «НАК «Надра Україна» на допоміжні приміщення та приміщення загального користування загальною площею:1865,9 кв. м.

Підставою позовних вимог є те, що спірні приміщення є приміщеннями загального користування (допоміжними та технічними), а отже, є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, а тому не можуть бути зареєстровані за відповідачем, як окремі нежитлові приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок визначено як житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Судами встановлено, що ТОВ «Листопад Істейт» володіє на праві приватної власності квартирами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 . Відтак, зазначений будинок підпадає під ознаками багатоквартирного будинку визначеного в ст.1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з частиною 1 статті 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі статтею 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Пунктом 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини рішення від 09.11.2011 у справі № 1-22/2011 (щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду") зазначив, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 598/175/15-ц).

Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17). Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 у справі № 914/843/17, який в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України враховано апеляційним господарським судом.

Отже, чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку статусу допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Згідно ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» в розділі «Терміни та визначення понять» наведено поняття - Багатофункціональні будинки і комплекси - будинки і комплекси, які формуються з приміщень, їх груп, будинків та споруд різного громадського і житлового призначення, поєднання яких обумовлене експлуатаційними потребами, економічною доцільністю і містобудівними вимогами. У Додатку А (обов`язковий) «Перелік основних груп будинків та приміщень громадського призначення» зазначено, що багатофункціональні будинки та комплекси включають приміщення різного призначення. Аналогічні визначення наведені і в ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» п.3.3.

Відповідно до інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. N 127 у розділі 2.3. Будинки та споруди громадського призначення, в частині «Основні та допоміжні приміщення громадських будинків та споруд» передбачено, що:

основними приміщеннями громадських будинків та споруд (далі - будинків) є приміщення, які визначають їх функціональне призначення.

Допоміжні приміщення - це приміщення, які виконують функції допоміжного (другорядного) значення в громадських будинках. Найбільш характерні з них - вестибюлі, коридори, холи, гардероби, вбиральні, комори тощо.

Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міінрегіону від 26 липня 2018 р, N 186 передбачені наступні визначення (розділ 1 та розділ 4 частина 3):

допоміжні приміщення будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);

Основними приміщеннями громадських будинків є приміщення, які визначають їх функціональне призначення.

За висновком експерта за № 16/11-21/2 від 03.12.2021 (т. 1 а.с.25-31) будівля, що розташована за адресою: м. Львів, площа Міцкевича А., 8, в цілому є багатофункціональною так як, формується з приміщень різного функціонального призначення. Даний висновок експерта відповідає встановленим обставинам по справі, а тому приймається судом .

Отже, судами з`ясовано, що будівля розташована за адресою: м. Львів, площа Міцкевича А., 8 в цілому є багатофункціональною так як, формується з приміщень різного функціонального призначення, що також підтверджується висновком експерта №16/11-21/2 від 03.12.2021.

Відповідно до технічного паспорту на нежитлові приміщення за адресою м. Львів, пл. Міцкевича А., 8 від 08.02.2013 (т. 1 а.с. 20-24) вбачається, що:

підвальний поверх складається з приміщень під літерами та площами: І - 5,40 кв. м, II - 26,2 кв.м, III - 15,7 кв.м, IV - 81,5 кв.м, V - 9,0 кв.м, VI - 3,2 кв.м, VII - 22,2 кв.м, VIII - 8,4 кв.м, IX - 178,1 кв.м, X - 8,1 кв.м, XI - 24,0 кв.м, XII - 20,8 кв.м, XIII - 11,0 кв.м, XIV- 11,9 кв.м, XV- 4,7 кв.м, XVI - 16,6 кв.м, XVII - 2,2 кв.м, XVIII - 25,9 кв.м, XIX - 20,4 кв.м, XX - 16,0 кв.м, ХХа - 14,3 кв.м, XXI - 24,2 кв.м, XXII - 13,0 кв.м, XXIII - 22,0 кв.м, XXIV - 31,0 кв.м, XXV - 58,1 кв.м, XXVI - 27,9 кв.м, XXVII - 27,0 кв.м, XXVIII - 6,0 кв.м, XXIX - 81,4 кв.м, XXX - 54,8 кв.м, XXXI - 26,4 кв.м, XXXII - 4,2 кв.м, XXXIII - 7,8 кв.м, XXXIV - 225.2 кв.м, XXXV - 7,8 кв.м, XXXVI - 1,2 кв.м, XXXVII - 2,5 кв.м, ХХХVIIа - 1,8 кв.м, XXXVIII - 29,0 кв.м, XXXIX - 4,4 кв.м, ХL - 5,8 кв.м, ХLІ - 1,2 кв.м, ХLІІ - 1,2 кв.м, ХLІІІ - 6,5 кв.м, ХLІV - 1,2 кв.м, XLV - 10,2 кв.м, ХLVІ - 15,6 кв.м, ХLІІ - 9,0 кв.м, ХLIX - 3,9 кв.м, Всього по підвалу - 1235,6 кв.м.

Перший поверх приміщень під літерами та площами: L - 32,9 кв.м, LI - 7,0 кв.м, LІІ - 57,5 кв.м,LIII - 15,2 кв.м, LIV - 10,10 кв.м, LV - 3,6 кв.м, LVІ - 2,6 кв.м, LVII - 1,1 кв.м, LVІІІ - 3,3 кв.м, LІХ - 30,8 кв.м, LХ- 20,20 кв.м, Всього по першому поверсі - 184,3 кв.м.

Другий поверх - приміщень під літерами та площами: LХІ - 29,5 кв.м, LХІІ -10,5 кв.м, LХІIІ - 29,6 кв.м. Всього по другому поверсі - 69,6 кв.м.

Третій поверх - приміщень під літерами та площами: LХІV - 39,1 кв.м, LХV - 29,8 кв.м, LХVІ - 9,1 кв.м. Всього по третьому поверсі - 78,0 кв.м.

Четвертий поверх - приміщень під літерами та площами: LХVІІ - 39,9 кв.м, LХVІІІ - 29,8 кв.м, LХІХ - 10,4 кв.м. Всього по четвертому поверсі - 80,1 кв.м.

П`ятий поверх - приміщень під літерами та площами: LХХ - 29,9 кв.м, LХХІ - 40,4 кв.м, LХХІІ - 9,9 кв.м. Всього по п`ятому поверсі - 80,1 кв.м.

Шостий поверх - приміщень під літерами та площами: LХХІІІ - 29,7 кв.м, LХХІV - 39,6 кв.м, LХХV - 10,9 кв.м. Всього по шостому поверсі - 80,2 кв.м.

Сьомий поверх - приміщень під літерами та площами: LХХVI - 11,40 кв.м, LХХVII - 32,4 кв.м, LХХVІІІ - 4,3 кв.м. Всього по сьомому поверсі - 48,1 кв.м.

Антресоль - приміщення під літерою LХа площею 9,9 кв.м.

Всього площа приміщень спільного користування будинку, які на технічному паспорті позначені римськими цифрами складає - 1865,9 кв.м.

Відповідно до листа за № 12/07 від 12.07.2021 Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (т. 1 а.с. 34) вбачається, що місця загального користування чи інші допоміжні приміщення, які б мали відноситись до квартир в будинку і перебувати у загальному користуванні власників усіх житлових і нежитлових приміщень не враховані.

У висновку експерта за №16/11-21/2 від 03.12.2021 досліджувалися поверхові плани технічного паспорта на нежитлові приміщення за адресою м. Львів, площа Міцкевича, 8 складеного ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 01.02.2013 та зроблено висновок, що до площі 8273,8 кв.м будівлі включено усі допоміжні приміщення та приміщення загального користування, такі як підвальні приміщення, горище, сходові клітки, ліфтові шахти, тощо.

Також за змістом висновку експерта досліджено, що користування приміщеннями спільного користування (допоміжними) одноособово ПАТ «НАК «Надра України», з врахуванням того, що в даній будівлі розташовані приміщення різного функціонального призначення (адміністративні, житлові), які не належать ПАТ «НАК «Надра України» технічно неможливо, так як в такому випадку буде відсутній доступ (прохід) до приміщень, які не належать ПАТ «НАК «Надра України» з огляду на об`ємно-планувальне рішення будівлі.

З огляду на викладене, оцінюючи докази у справі та висновок експерта, судами встановлено, що спірні приміщення за своїми технічними та юридичними характеристиками є допоміжними, в ньому знаходиться технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, в тому підлягають використанню для обслуговування будинку як власниками житлових так і нежитлових приміщень.

Отже, судами досліджено статус спірних приміщень як допоміжних, вони не є ізольованими, з функціональним призначенням, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, а тому не є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Особливістю правового статусу допоміжних приміщень є те, що вони є спільною власністю власників квартир у багатоквартирному будинку в силу прямої норми закону і підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення співвласниками будь-яких додаткових дій. Зазначене виключає набуття будь-якою особою права власності на такі приміщення, як на окремий об`єкт цивільних прав. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 914/554/19 від 16 грудня 2020 року.

Отже, позивачу не потрібно доводити право власності на ці приміщення, оскільки вони перебувають у спільній власності всіх співвласників багатоквартирного будинку в силу закону. З врахуванням такої презумпції та з врахуванням принципу змагальності сторін, лише позивач не повинен доводити статус спірних приміщень як допоміжних, а навпаки, передусім відповідач, який є їх останнім набувачем, має довести винятковий статус спірних приміщень як ізольованих приміщень в багатоквартирному будинку, що не належать до житлового фонду та є самостійним об`єктом нерухомого майна (схожий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 598/175/15-ц).

У той же час у справі не встановлено наявності будь-яких первинних правовстановлюючих документів (актів введення спірних приміщень в експлуатацію як новозбудоване майно або ж за наслідками реконструкції житлових чи допоміжних приміщень), які б підтверджували набуття відповідачем речових прав на спірні приміщення, як окремий об`єкт цивільних прав, а свідоцтво від 09.02.2013 прийнято з метою реєстрації за відповідачем права власності на будівлю.

Спірне свідоцтво, яке посвідчує право власності на спірні приміщення за відповідачем, саме по собі не змінює їх правового статусу за умови встановлення у справі належності цих приміщень до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку. Отже, позивачу не потрібно доводити право власності на ці приміщення, оскільки вони перебувають у спільній власності всіх співвласників багатоквартирного будинку в силу закону.

З огляду на те, що позивач не може реалізувати своє право власності на спірне майно у зв`язку з існуванням документів, що посвідчують таке право за іншою особою - відповідачем, то права та інтереси позивача підлягають захисту у спосіб, що визначено останнім, а саме шляхом визнання недійсними свідоцтва про право власності в частині допоміжниї приміщень в будівлі. При цьому порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту відповідно до статті 16 ЦК України, за частиною третьою якої суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 927/849/17, від 17.04.2019 у справі №916/641/18, який в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України враховано апеляційним господарським судом.

Водночас законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожна особа має право на ефективний спосіб правового захисту, не заборонений законом.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 927/849/17 та від 17.04.2019 у справі №916/641/18, який в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України враховано апеляційним господарським судом.

Звідси спростовуються доводи апелянта про те, що права позивача не порушені.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги про те, що будівля за адресою: м. Львів, площа Міцкевича А., будинок 8 є нежитловим приміщенням і належить на праві приватної власності ПрАТ «НАК «Надра України» відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.02.2013, апеляційний господарський суд зазначає, що будівля за адресою: м. Львів, площа Міцкевича, 8 первинно була виключно нежитловою в одноосібній власності, проте після реконструкції, зміни функціонального призначення та відчуження частини приміщень - будинок об`єднує у своєму складі не тільки офісні приміщення, але і заклади торгівлі та житлові квартири, які перебувають у приватній власності різних осіб, а отже в цілому зараз будівля є багатофункціональною оскільки формується з приміщень різного функціонального призначення. Наведене підтверджується висновком експерта №16/11-21/2 від 03.12.2021 та відповідає ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» та ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення», що зазначалося вище.

Щодо тверджень відповідача, що висновок експерта не відповідає жодному із завдань будівельно-технічної експертизи, та що питання у висновку не потребують досліджень експертом, оскільки є роз`ясненнями інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.1.1. розділу II Науково-Методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) орієнтованим переліком вирішуваних питань Будівельно-технічної експертизи передбачено питання: «Яке функціональне призначення приміщень? Чи належать приміщення будинку до нежитлових (допоміжних)?».

Враховуючи, що таке питання передбачено відповідною інструкцією, судовий експерт мав право встановлювати на підставі наданих йому матеріалів, зокрема інвентаризаційної справи, безпосереднього огляду будівлі, статус спірних приміщень та чи відносяться вони до допоміжних.

Таким чином, висновок судової будівельно-технічної експертизи №16/11-21/2 від 03.12.2021 досліджено судами в сукупності з іншими доказами в справі.

Що стосується апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частини перша - друга статті 123 ГПК України).

Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Апеляційним господарським судом встановлено, що в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України позивач в позовній заяві вказав, що для проведення будівельно-технічної експертизи, між експертом Заяць І.Г. та позивачем укладений договір за №17/11-21 від 17.11.2021 на проведення експертного дослідження та просив стягнути з відповідача витрати на проведення відповідної експертизи у розмірі 18 000, 00 грн.

До позовної заяви позивачем долучено докази, що підтверджують судові витрати в розмірі 18 000,00 грн., які пов`язані із розглядом справи.

На підтвердження понесення витрат позивачем додано: (1) договір №17/11-21 на проведення експертного дослідження від 17.11.2021, укладений між ТОВ «Листопад Істейт» (замовник) та ФОП Заяць І.Г. (виконавець), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язки на виконання будівельно-технічної експертизи згідно поставлених питань. Оплата вартості за договором здійснюється замовником на договірних засадах (у відповідності до п.1.1) та визначається у розмірі 18 000,00 грн. (п.п. 1.1, 1.2 договору); (2) платіжне доручення №73 від 23.11.2021, відповідно до якого ТОВ «Листопад Істейт» оплатило за проведення експертизи 18 000,00 грн. та (3) приймально здавальний акт від 04.12.2021, відповідно до якого підтверджено, що експертиза (експертне дослідження) №17/11-21 виконана.

Відповідно до ст. 127 Господарського процесуального кодексу України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини третьої статті 129 ГПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ГПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

ГПК України визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат пов`язаних з розглядом справи, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач заперечив проти вказаних витрат, оскільки вважав, що експертиза була проведена до подання позовної заяви та не може бути судовими витратами,

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що при винесені рішення у справі висновок експерта брався до уваги та оцінювався в сукупності з іншими доказами в справі, а відтак наявні підстави для покладення на відповідача витрат понесених ТОВ «Листопад істейт» на проведення експертизи.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг.

Заперечення позивача, викладені у відзивах на апеляційні скарги відповідають фактичним обставинам по справі, а тому суд враховує їх як обґрунтовані.

Доводи апеляційних скарг щодо рішення та додаткового рішення не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційні скарги відповідача підлягають залишенню без задоволення, а рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін, то судовий збір в розмірі 3 405,00 грн. (платіжне доручення за № 618 від 29.07.2022), сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги покладається на нього.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги приватного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Надра Україна б/н від 02.08.2022 та б/н від 15.09.2022 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 04.07.2022 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 17.08.2022 у справі №914/3881/21 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 3 405,00 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя С.М. Бойко

Судді Т.Б. Бонк

М.Б. Желік

Повний текст постанови складено 13.02.2023