ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2023 р. Справа№ 910/6102/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна"

на рішення Господарського суду м. Києва від 26.09.2022 р.

у справі № 910/6102/22 (суддя - Пукшин Л.Г.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 9390,18 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 9390,18 грн неустойки за порушення строків доставки вантажу.

Вимоги позивача обгрунтовані тим, що внаслідок порушення відповідачем строку доставки вантажу, що встановлений Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 р., у позивача виникло право щодо нарахування останньому неустойки.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.09.2022 р. у справі № 910/6102/22 позов Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" неустойку за порушення строків доставки вантажу у розмірі 4695,09 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині зменшення розміру неустойки до 50% та відмови у задоволенні частини позовних вимог, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Також у тексті апеляційної скарги Підприємством з іноземними інвестиціями "Амік Україна" викладено заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

У поданій апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що внаслідок помилкового тлумачення норм закону місцевий господарський суд здійснив помилковий розрахунок неустойки. На переконання скаржника, у розумінні ст. 24 та 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення загальним строком доставки є саме нормативний строк доставки, визначений угодою, а не фактичний.

Окрім цього, скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір неустойки, оскільки відповідач не довів винятковості випадку порушення строку доставки вантажу за накладною.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 910/6102/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2022 р. відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" на рішення Господарського суду м. Києва від 26.09.2022 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/6102/22.

До суду 14.11.2022 р. надійшли матеріли справи № 910/6102/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 р. поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/6102/22, зупинено дію рішення Господарського суду м. Києва від 26.09.2022 р. у справі № 910/6102/22 та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.

До суду 19.12.2022 р. від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

01.11.2021 р. Акціонерним товариством «Укрзалізниця» було прийнято згідно із залізничною накладною № 0402823 вантаж для перевезення на адресу Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна».

Відповідно до вказаної накладної відповідач взяв на себе зобов`язання відправити зі станції Буганяй Литовської залізниці вантаж у вагонах, кількість та номери яких зазначені у відомостях до вагонів, до станції Бориспіль Південно-Західної залізниці, про що зазначено у графі 22 накладної. Накладна складається з двох частин: паперова накладна засвідчує факт перевезення вантажу на території Литви, а електронна - на території України. Факт укладення договору перевезення підтверджується графою 26 накладної.

Загальна відстань по території Литви 349 км, час перебування на території Литви - 2 доби.

Загальна відстань по території Білорусії 554 км, час перебування на території Білорусії - 2 доби.

Відповідно до графи 38 електронної накладної загальна відстань по території України 278 км. Вантаж прибув на станцію призначення Бориспіль Південно-Західної залізниці 14.11.2021 р. та переданий вантажоодержувачу на під`їзній колії, що підтверджується відміткою у графі 27 накладної. Таким чином час перебування вантажу на території України - 9 діб.

Згідно з графою 32 "Продовження строку доставки" накладної вантаж був затриманий на 1 добу для митного оформлення на ст. Коростень Південно-Західної залізниці, тобто, строк доставки вантажу продовжено на 1 (одну) добу по території України.

Враховуючи вищезазначене, фактичний термін доставки вантажу становив 13 діб, а загальна відстань 1181 км.

За параграфом 2 статті 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 р. строк доставки вантажу розраховується: одна доба на кожні розпочаті 200 км. Строк доставки вантажу не повинен перевищувати 6 діб.

Як передбачено параграфом 3 статті 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 р., термін доставки вантажу продовжується на 1 добу на операції, пов`язані з відправлення вантажу та 1 добу на митні операції (що підтверджується написом у графі 32 накладної), загальний термін доставки вантажу за накладною не повинен був перевищувати 8 діб.

Позивач вказує, що фактичний строк доставки вантажу становить 13 діб, а загальний строк доставки вантажу не повинен перевищувати 8 діб, в результаті чого відповідач прострочив доставку вантажу на 5 діб.

11.01.2022 р., внаслідок порушення строку доставки вантажу, позивач надіслав відповідачу цінним листом з описом вкладення та з повідомленням про вручення претензію № 53 про сплату неустойки за перевищення строку доставки вантажу на суму 9390,18 грн.

Вказана претензія була отримана відповідачем 13.01.2022 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення № 883.

Однак відповіді на вказану претензію відповідач не надав, неустойку не сплатив.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, порушив строк доставки вантажу, що встановлений Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 р., у зв`язку з чим йому нараховано неустойку у розмірі 9390,18 грн.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

В силу приписів ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 ГК України).

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі залізничної накладної № 0402823 від 01.11.2021 р. відповідачем було взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 р. (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

У відповідності до п. п. 22, 23 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Як передбачено ч. 1 ст. 18 Закону України "Про залізничний транспорт", підприємства залізничного транспорту загального користування можуть виступати як суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності і здійснювати її на підставі чинного законодавства України та міжнародних договорів України.

Оскільки перевезення вантажу здійснювалося територіями України, Литовської Республіки та Республіки Білорусь, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1952 р. (далі - УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно якої здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній угоді, за накладними, передбаченими даною угодою.

Відповідно до параграфа 1 статті 3 УМВС ця угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Згідно з параграфами 1, 3, 5 статті 14 УМВС у відповідності до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти вантаж відправника до станції призначення по маршруту, визначеному відправником та договірним перевізником, та видати його одержувачу. Укладення договору перевезення підтверджується накладною. Кожний наступний перевізник, який приймає вантаж до перевезення разом з накладною, вступає в договір перевезення та приймає на себе відповідні зобов`язання. Якщо відправником та перевізником не погоджено інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у ст. 24 УМВС.

Відповідно до параграфів 2, 3 статті 24 УМВС термін доставки вантажу визначається, виходячи з таких норм: для контейнерів - 1 доба на кожні 150 км, що почались; для інших відправок - 1 доба на кожні 200 км, що почались. Для вантажів, що вимагають обмеження швидкості за своїми технічними характеристиками, негабаритних і прямуючих в спеціальних поїздах з окремим локомотивом, термін доставки встановлюються перевізником. Для вантажів, що перевозяться в прямому залізнично-паромному сполученні, термін доставки на водній ділянці шляху встановлює перевізник, який здійснює перевезення на даній ділянці шляху. Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу. Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0:00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу вважають повною. Термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу та можливість передачі вантажу в розпорядження одержувача. Порядок повідомлення одержувача визначається національним законодавством, чинним в місці видачі вантажу. Строк доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, що пов`язані з відправленням вантажу.

Як передбачено ст. 2 УМВС та розділом 1 п. 2.1 додатку 1 до УМВС "Правила перевезення вантажів", відправка - це вантаж за однією накладною (відправлення), що приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.

Згідно зі ст. 23 Статуту дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій. Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну. Строк доставки вважається дотриманим, якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу строку доставки і перевізник повідомив отримувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу в розпорядження отримувача. Порядок повідомлення отримувача визначається національним законодавством, що діє в місці видачі вантажу.

Як вбачається із залізничної накладної № 0402823 від 01.11.2021 р., загальний фактичний строк доставки вантажу за нею становив 13 діб, а загальна відстань перевезення - 1181 км.

Виходячи з відомостей, що містяться у накладній, строк доставки вантажу, обчислений відповідно до наведених вище норм ст. 24 УМВС, становить 8 діб, а саме: початок перебігу терміну - з 0.00 год. 01.11.2021 р.; термін доставки з урахуванням нормативної швидкості (1181 км/200) - 6 діб, збільшення терміну доставки на операції, пов`язані з відправленням вантажу - 1 доба, збільшення терміну доставки на 1 добу відповідно до акту загальної форми, час затримки на шляху слідування - 1 доба. Нормативний строк доставки складає 8 діб.

Відповідно до параграфів 1, 2 статті 45 УМВС, якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 "Термін доставки вантажу", перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки. Розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме :

- 6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

- 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

- 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

Вбачається, що здійснений позивачем розрахунок суми штрафу не відповідає зазначеним вище нормам, оскільки позивачем помилково застосовано визначення відношення перевищення терміну доставки до нормативного терміну доставки, а не до загального строку доставки, як це передбачено ст. 45 УМВС.

Відтак, враховуючи перевищення терміну доставки вантажу на 5 діб, відношення перевищення терміну доставки (5 діб) до загального терміну доставки (13 діб) складає 5/13=0,4.

Відсоток провізної плати відповідно до параграфа 2 статті 45 УМВС, який визначається як розмір неустойки за прострочення доставки, становить 30%, провізна плата згідно із відомостями у накладній складає 31300,60 грн, відтак неустойка за прострочення доставки вантажу становить 9390,18 грн (31300,60 грн х 30%).

Відповідно до параграфу 3 статті 37 УМВС перевізник несе відповідальність за перевищення терміну доставки вантажу.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що факт порушення відповідачем строку доставки вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 9390,18 грн є обгрунтованою.

Доводи скаржника про те, що у розумінні ст. ст. 24 та 45 УМВС загальним строком доставки є саме нормативний строк доставки, визначений УМВС, а не фактичний, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Так, вказані доводи скаржника ґрунтуються на вільному трактуванні останнім положень УМВС, оскільки, якщо брати до уваги методику розрахунку позивача, де за основу береться саме нормативний строк доставки вантажу, коефіцієнт перевищення терміну доставки буде значно перевищувати коефіцієнти, визначені параграфом 2 статті 45 УМВС, а тому призведе до безпідставного завищення розміру неустойки за перевищення терміну доставки вантажу. При цьому, положення параграфу 2 статті 45 УМВС визначає поняття саме загального строку доставки, тобто, фактичного строку, а не нормативного.

Під час розгляду справи місцевим судом відповідач просив зменшити розмір неустойки до 0 грн на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України. Місцевий господарський суд задовольнив клопотання відповідача частково та прийшов до висновків щодо можливості зменшення неустойки на 50%.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту наведених норм убачається, що при вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу) суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Цивільні та господарські відносини ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Отже зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафних санкцій).

Зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі № 924/709/17.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 р., за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії. Крім цього, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Слід також зазначити, що чинним законодавством України не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 р. у справі № 911/867/19 та від 25.02.2020 р. у справі № 904/2542/19.

Господарським судом міста Києва належним чином оцінено доводи відповідача та обґрунтовано зазначено, що відповідач є державним підприємством, стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту, яке здійснює вантажні, пасажирські перевезення, в умовах воєнного стану працює в посиленому режимі і стягнення з останнього значних сум штрафів загрожує зривом плану пасажирських та вантажних перевезень, ремонту рухомого складу та верхньої будови колії на залізницях України, що в свою чергу може призвести до негативних наслідків для держави в умовах воєнного стану. Додатково суд також наголосив на тому, що порушення виконання зобов`язань внаслідок несвоєчасної доставки вантажу відповідачем не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції прийшов до правомірних висновків з приводу того, що клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки підлягає частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню неустойка за прострочення доставки вантажу в розмірі 4695,09 грн (50% від обґрунтованого розміру неустойки).

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції під час оцінки аргументів учасників справи було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та відсутність доказів понесення збитків іншими учасниками господарських відносин внаслідок порушення строку доставки вантажу.

Доводи апеляційної скарги позивача в частині необґрунтованого зменшення судом розміру неустойки встановлених обставин справи не спростовують, а отже колегією суддів відхиляються.

З урахуванням усього вищезазначеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для часткового задоволення позову про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь позивача 4695,09 грн неустойки, нарахованої у зв`язку з порушення строку доставки вантажу.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 у справі № 910/6102/22 ухвалено з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених нормами чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК Україна" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 26.09.2022 у справі № 910/6102/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 26.09.2022 у справі № 910/6102/22.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК Україна".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран