ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2023 р. Справа№ 920/414/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

без виклику представників сторін

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія»

на рішення Господарського суду Сумської області від 31.10.2022

у справі №920/414/22 (суддя Котельницька В.Л.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія»

до Комунального підприємства Центральна районна аптека № 4 Охтирського району

про стягнення 238 997, 79 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Комунального підприємства Центральна районна аптека № 4 Охтирського району про стягнення 238 997, 79 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.03.2019 року по 31.05.2022 року.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 31.10.2022 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства Центральна районна аптека № 4 Охтирського району на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» 119 716, 57 грн заборгованості за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 90ТОФ/2011 від 01.01.2011 за період з березня 2019 року по листопад 2021 року, а також 2 481, 00 грн витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 31.10.2022 у справі №920/414/22 в частині відмови у стягненні 119 281, 22 грн за період надання послуг з 01.12.2021 року по 28.02.2022 року включно та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Так, апелянт зазначив, що Центральна районна аптека № 4 Охтирського району знаходиться на 1-му поверсі багатоквартирного будинку по пров. Харківський, 15 у м. Охтирка. Подача тепла до квартир будинку та об`єктів споживання (магазинів, установ та організацій) має верхній розлив, що розуміє під собою подачу тепла починаючи із самого верхнього поверху до нижнього. В спірні періоди, скарги на якість теплопостачання або відсутність теплопостачання у багатоквартирному будинку по пров. Харківський, 15 у м. Охтирка в опалювальний період 2021/2022 відсутні.

Звернення від споживача Центральна районна аптека № 4 Охтирського району про відсутність у нього централізованого опалення та гарячого водопостачання на адресу підприємства не надходило.

Крім того, споживання будинком по пров. Харківський, 15 теплової енергії у опалювальний період 2021-2022, а саме з 01.11.2021 по 28.02.2022 підтверджується звітами про використання теплової енергії на тепловому пункті абонента - житловий будинок пров. Харківський, 15 ОСББ «Харківський, 15» з 01.11.2021 по 30.11.2021, з 30.11.2021 по 30.12.2021, з 30.12.2021 по 31.01.2022, з 31.01.2022 по 28.02.2022, які додані до апеляційної скарги.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2022 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Сумської області від 31.10.2022 підлягають залишенню без змін, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.01.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Брокенергія») (надалі - позивач, виконавець) та Охтирською центральною районною аптекою №4 (надалі - споживач, відповідач) укладено договір №90ТОФ/2011 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - послуги), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.

Пунктами 1.3. та 1.4. договору визначено, що характеристика об`єкту (об`єктів) надання послуг, обсяги та нормативи (норми) споживання - договірні навантаження теплової енергії вказані в додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору. Характеристики засобів обліку води і теплової енергії, умови обліку споживання послуг вказані в додатках №1, №2, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктами 3.1.-3.4. договору розрахунки за послуги проводяться в грошовій формі (гривні) на умовах передплати відповідно до встановлених тарифів, які визначені умовами цього договору, або додатками до цього договору. Зміна форми розрахунків допускається за згодою сторін. Споживач має право вносити авансові платежі без обмеження їх граничного розміру. У випадку зміни тарифів на послуги виконавець здійснює перерахунки згідно п. 2.2 договору. Розрахунковим періодом є календарний місяць (в подальшому за текстом цього договору - розрахунковий місяць). Споживач до 25 числа розрахункового періоду сплачує виконавцю вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію здійснюється до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Споживач має право на отримання своєчасно та належної якості послуг згідно із чинним законодавством України та умовами цього договору, а також споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені цим договором строки ( п. 4.1.1. та п. 4.2.1. договору).

Відповідно до п. 9.1. договору цей договір укладається на 1 (один) рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

Позивачем у позові зазначено, що відповідно до п. 9.1. договору останній є щорічно пролонгованим та на час звернення з позовом - діючим.

Додатком №1 до договору встановлено, що послуга з централізованого опалення надається об`єкту Аптека №4 за адресою: пров. Харківський, 15 в м. Охтирка Сумської області.

Звертаючись із позовом до суду, позивач зазначає, що відповідач не в повному обсязі розрахувався за спожиту теплову енергію. Заборгованість останнього за період з 01.03.2019 року по 31.05.2022 року становить 238 997, 79 грн.

Відповідно до частини першої стаття 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. Аналогічні норми містяться в статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. (стаття 714 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою договір №90ТОФ/2011 від 01.01.2011 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води є договором про надання послуг.

Відповідно до приписів статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до пункту 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 (далі Правила) споживач зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих правил.

Пунктом 23 Правил визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Частиною шостою статті 25 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підтвердження виконання умов договору позивачем було надано підписані сторонами та скріплені печатками підприємств акти за період з березня 2019 року по листопад 2021 року:

- акт про надання послуг теплопостачання від 31.03.2019 на суму 9232,67 грн;

- акт про надання послуг теплопостачання від 30.04.2019 на суму 845,47 грн;

- акт про надання послуг теплопостачання від 30.11.2019 на суму 8229,61 грн;

- акт про надання теплової енергії у грудні 2019 року на суму 10274,60 грн;

- акт про надання теплової енергії за січень 2020 року на суму 11916,95 грн;

- акт про надання теплової енергії за лютий 2020 року на суму 9859,09 грн;

- акт про надання теплової енергії за березень 2020 року на суму 7047,66 грн;

- акт про надання теплової енергії за квітень 2020 року на суму 2302,62 грн;

- акт про надання теплової енергії за листопад 2020 року на суму 6909,29 грн;

- акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії за грудень 2020 року на суму 10065,72 грн;

- акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії за грудень 2020 року на суму 10065,72 грн;

- акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії за січень 2021 року на суму 12209,45 грн;

- акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії за лютий 2021 року на суму 13366,42 грн;

- акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії за березень 2021 року на суму 9741,48 грн;

- акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії за квітень 2021 року на суму 1933,86 грн;

- акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії за жовтень 2021 року на суму 1412,66 грн;

- акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії за листопад 2021 року на суму 8613,14 грн.

31.10.2021 між позивачем та відповідачем підписано та скріплено печатками підприємств акт звірки розрахунків за теплову енергію станом на 31.10.2021, за яким заборгованість відповідача за теплову енергію за договором склала 111 103,43 грн.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено надання відповідачу послуг лише за період з березня 2019 року по листопад 2021 року за договором в сумі 123 960,69 грн, а також часткова сплата відповідачем наданих послуг в сумі 4244,12 грн. А отже, заборгованість за період з березня 2019 року по листопад 2021 року документально підтверджена матеріалами справи складає 119 716, 57 грн.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази надання позивачем відповідачу послуг за договором за період з грудня 2021 року по травень 2022 року.

Заперечуючи проти вказаного апелянт зазначає, що від відповідача на адресу позивача не надходило звернення про відсутність по загальному стояку централізованого опалення та гарячого водопостачання. У будинок по пров. Харківський в м. Охтирка, в якому знаходиться відповідач, у період з грудня 2021 по лютий 2022 включно тепло надавалося.

В підтвердження споживання відповідачем теплової енергії по будинковому лічильнику в опалювальний період 2021-2022, а саме у період з 01.11.2021 по 28.02.2022, апелянтом надано звіти про використання теплової енергії на тепловому пункті абонента - житловий будинок пров. Харківський, 15 ОСББ «Харківський, 15» з 01.11.2021 по 30.11.2021, з 30.11.2021 по 30.12.2021, з 30.12.2021 по 31.01.2022 та з 31.01.2022 по 28.02.2022.

Отже, за твердженням скаржника, відповідач у період з 01.12.2021 року по 28.02.2022 року включно, отримував послуги з постачання теплової енергії в повному обсязі, а тому повинен за вказаний період сплатити 119 281, 22 грн.

Водночас, колегія суддів не погоджується із вказаними твердженнями апелянта враховуючи наступне.

Відповідно до додатку № 2 до договору облік спожитих відповідачем послуг проводиться розрахунковим способом.

Для споживачів, які не мають засобів обліку або вчасно не подали виконавцю звіт про фактичне споживання теплової енергії (показники засобів обліку води і теплової енергії за розрахунковий місяць) обсяг послуг (кількість спожитої споживачем теплової енергії) визначається виконавцем, як виняток, розрахунковим методом згідно з нормативами (нормами) споживання - договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури, навколишнього повітря та кількості годин (діб) роботи теплоспоживальних приладів (обладнання) споживача в розрахунковому місяці (п. 4 додатку № 2 до договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Однак, колегія суддів зазначає, що позивач не надав суду першої інстанції докази споживання відповідачем теплової енергії за період з грудня 2021 року по травень 2022 року, зокрема, відповідний розрахунок, із визначенням кількості годин (діб) роботи теплоспоживальних приладів (обладнання) споживача в розрахунковому місяці.

Щодо поданих апелянтом до апеляційної скарги звітів про використання теплової енергії на тепловому пункті абонента - житловий будинок пров. Харківський, 15 ОСББ «Харківський, 15» з 01.11.2021 по 30.11.2021, з 30.11.2021 по 30.12.2021, з 30.12.2021 по 31.01.2022 та з 31.01.2022 по 28.02.2022, то колегія суддів зазначає, що у відповідності до п. 2 ст. 164 ГПК України при поданні позовної заяви позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та у відповідності до п. 3 ст. 164 ГПК України у разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Матеріали справи не містять доказів подання разом із позовною заявою долучених позивачем додаткових доказів. Також матеріали справи не містять заяв позивача про посилання на докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

У відповідності до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами частини третьої статті 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновків Верховного Суду стосовно застосування норм частини третьої статті 269 ГПК України, викладених у постановах від 21.06.2018 у справі № 906/612/17, від 22.08.2018 у справі № 910/19776/17, від 05.12.2018 у справі № 910/7190/18, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити які докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції.

Відтак, у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції, однак, під час розгляду справи судом першої інстанції позивач не повідомляв суд про неможливість подання цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від скаржника.

Таким чином, позивачем не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції звітів про використання теплової енергії на тепловому пункті абонента - житловий будинок пров. Харківський, 15 ОСББ «Харківський, 15», які він просить долучити до справи на стадії апеляційного перегляду, як не надано і доказів неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від скаржника. За таких обставин, колегія суддів не приймає вказані звіти до розгляду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 119 281, 22 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.12.2021 року по 28.02.2022 є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» на рішення Господарського суду Сумської області від 31.10.2022 у справі №920/414/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 31.10.2022 у справі №920/414/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №920/414/22 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк