ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2023 р. Справа№ 910/6870/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022

у справі №910/6870/22 ( суддя - Паламар П.І)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврофуд Юа» Київської області

до Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни м. Києва

про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 211375,90 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврофуд Юа» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 211375,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що всупереч умов укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки № 18/01/21 від 18 січня 2021 р. остання одержаний протягом 19 січня-19 жовтня 2021 року товар вартістю 726439,15 грн. оплатила частково на суму 533845,68 грн., повернула товар вартістю 12979,29 грн.

Всупереч умов договору поставки відповідач решту оплати за одержаний товар не провела, позивач просить задовольнити позов та стягнути з останнього на свою користь 179614,18 грн. боргу, борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення 27804,25 грн., 3794,04 грн. три проценти річних з простроченої суми, 163,43 грн. пені, а також понесені ним по справі судові витрати, у т.ч. 21600 грн. з попереднього розрахунку витрат по оплаті послуг адвокат

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/6870/22 позов задоволено, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено стягнути 179614,18 грн. боргу, 27804,25 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 3794,04 грн. три проценти річних з простроченої суми, 163,43 грн. пені, 3170,64 грн. витрат по оплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції:

- встановивши, що спір у даній справі виник внаслідок того, що відповідач не виконав обов`язку щодо договору поставки № 18/01/21 від 18 січня 2021 р.

- дійшов висновку про те, що відповідно до умов п. 5.2. договору у випадку порушення термінів оплати товару, передбачених договором, покупець оплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,05% несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Враховуючи, що відповідачка прострочила виконання зобов`язання по оплаті за договором, з неї на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 622, 624, 625 ЦК України підлягає стягненню 179614,18 грн. боргу, 27804,25 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 3794,04 грн. три проценти річних з простроченої суми, 163,43 грн. пені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Фізична особа-підприємць Мельник Інна Володимирівна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/6870/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У апеляційній скарзі апелянт послався на те, що:

- судом першої інстанції було проігноровано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з наступним:

По-перше матеріали справи не містять доказів про направлення відповідачу копій позову та матеріалів справи, опис доданий до позову на ФОП Мельник І.В., а чек пошти на 1 Господарський суд міста Києва, тому суд не мав права відкривати провадження у справі без усунення відповідних недоліків.

По-друге у провадженні цього суду відкрито провадження по справі № 910/6750/22 суддя Полякова К.В.. за позовом говариства з обмежено відповідальністю «Єврофуд Юа» про стягнення 211375,90 грн. тобто є справа із спору між тими самими сторонами, про том самий предмет із тих самих підстав, тому суд мав би відмовити у відкритті провадження по даній справі. відповідно до ст. 175 ГПК України.

Суд повністю проігнорував подане клопотання, відповідну ухвалу не виніс, чим грубо порушив процесуальні права відповідача, не надавши можливості подати додаткові заперечення та докази на спростування позову так як відповідачу не було відомо, як суд вирішить подане клопотання.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2022, справу №910/6870/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. - головуючий суддя; судді: Гаврилюк О.М., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6870/22, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/6870/22.

06.12.2022 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/6870/22, ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Позиції учасників справи

20.12.2022 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач, з посиланням на те, що:

-щодо відсутності доказів надсилання позову відповідачу

Відповідно до п.59 Правил надання послуг поштового зв`язку, затвердженого Постановою КМУ від 05.03.2009 №270 внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. Згідно п.60 Правил у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля.

Один примірник опису вкладається до поштового відправленням другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

3 опису-вкладення у цінний лист від 28.07.2022 (оригінал міститься в матеріалах справи) чітко вбачається, що позовна заява разом з усіма додатками надсилалась за місцезнаходженням саме Відповідача.

Сам же позов подавався до Господарського суду м. Києва 02.08.2022 через відділ діловодства суду, що підтверджується штампом про прийняття позовної заяви (копія першої сторінки позовної заяви з відміткою про прийняття - додається).

- у апеляційній скарзі відповідач посилається на те, щодо посилань на існування в провадженні Господарського суду м.Києва тотожної справи

Ще одним обґрунтуванням апеляційної скарги с твердження апелянта про існування в провадженні Господарського суду м.Києва справи між тими ж сторонами про той самий предмет спору. А відтак, на переконання представника Відповідача, суд мав би відмовити у відкритті провадження у даній справі.

Як уже зазначено вище, позовна заява до ФОП Мельник 1.В. була подана 02.08.2022. р.

08.08.2022 ухвалою господарського суду м. Києва у справі №910/6750/22 позовну заяву ТОВ «Єврофуд Юа» було залишено без руху та надано Позивачу строк для усунення недоліків позову (копія ухвали додається), а 06.09.2022 р. ухвалою Господарського суду м.Києва у справі №910/6750/22 позовну заяву ТОВ «Єврофуд Юа» було залишено без розгляду (копія ухвали додається). Підставою ухвали суду від 06.09.2022 р. стала заява Відповідача від 01.09.2022р. про залишення позову без розгляду. Отже, справа №910/6870/22 була розглянута судом з дотриманням норм ГПК України.

Щодо посилань апелянта на неможливість належним чином захистити свої права та подати відзив на позов. В своїй апеляційній скарзі Апелянт стверджує, що не мав жодної можливості належним чином захистити свої права.

такими твердженнями представник Апелянта зухвало вводить суд в оману.

Так, провадження по справі №910/6870/22 було відкрито ухвалою Господарського суду м. Києва 08.08.2022 р. (ухвала наявна в матеріалах справи).

Зазначеною ухвалою Відповідачу було надано 15-денний строк з дня и одержання на подачу відзиву на позов.

Представник відповідача, з матеріалами справи ознайомився 31.08.2022. З цього дня почав рахуватися строк для подачі відзиву на позов, який закінчився 15.09.2022.

Разом з тим ухвалою господарського суду м: Києва від 06.09.2022 по справі №910/6750/22 позов було залишено без розгляду. Зазначена ухвала була оприлюднена на загальнодоступному сайті «Судова влада» 08.09.2022

Навіть якщо за дату виникнення у Відповідача права на подачу відзиву взяти дату 08.09.2022 р., то таке право у Відповідача скінчилося 23.09.2022

Рішення ж по справі було винесено лише 17.10.2022

Відповідно до ч.8 ст.165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Таким чином, всупереч норм ГПК України Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву на позов.

- Щодо суті апеляційної скарги

Як зазначає апелянт, на виконання умов договору поставки, між сторонами 19.01.2021 було укладено договір №6 про надання послуг, згідно якого, за твердженнями апелянта, у позивача перед ФОП Мельник І.В. виникла заборгованість у розмірі 26000,00 грн.

Між ТОВ «Білоруські Молочні Продукти» (нове найменування - ТОВ

«Єврофуд Юа») та ФОП Мельник І.В. 19.01.2021 р. було укладено договір №6 про надання послуг (копія договору додана до апеляційної скарги).

Однак у Позивача немає заборгованості перед Відповідачем за зазначеним вище договором. Акт звірки взаємних розрахунків, який доданий до апеляційної скарги як факт підтвердження заборгованості Позивача, складений фізичною особою Мельником Сергієм Богдановичем, з яким у ТОВ «Єврофуд Юа» ніколи не було жодних господарських взаємовідносин. Справа, апеляційна скарга по якій подана, стосується позовних вимог ТОВ «Єврофуд Юа» до ФОП Мельник Інни Володимирівни.

Розгляд клопотань учасників справи

Щодо наданої, а саме: Договір №6 про надання послуг від 19.12.2021 та Акт звірки взаєморозрахунків.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частин 4, 8 ст. 80 ГПК України, яка визначає загальний порядок подання доказів, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи» і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14).

У апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції було протиправно обмежено право відповідача на подання відзиву на позовну заяву протягом строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, так як ухвалу про відкриття провадження від 08.08.2022, якою відповідачу було встановлено строк на подання відзиву протягом 15 днів з дня отримання ухвали, відповідач отримав лише 31.08.2022 під час ознайомлення з матеріалами справи, а оспорюване рішення судом першої інстанції було прийнято 17.10.2022.

Щодо вказаного колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що судом першої інстанції ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 08.08.2022 було направлено за адресою: 02068, м. Київ, вул. Драгоманова, 17,кВ.289 яка зазначена у ЄДРЮОФОПГФ. Вказане свідчить про те, що Позивачем було вчинено всіх необхідних дій для належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи та спростовує посилання відповідача на те, що судом першої інстанції було протиправно обмежено право відповідача на подання відзиву на позовну заяву.

Водночас колегія суддів зауважує наступне: відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства, зокрема є: змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами тощо.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, зобов`язаний забезпечувати дотримання принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом задля прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, яке буде відповідати завданням господарського судочинства.

У рішенні від 03.01.2018 «Віктор Назаренко проти України» (Заява №18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (див. рішення у справі "

«Беер проти Австрії» (Beer v. Austria), заява №30428/96, пункти 17, 18, від 06 лютого 2001 року)

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).

За обставин що склались, з огляду на принцип рівності сторін, щодо, зокрема, надання кожному розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною, колегія суддів вважає за не доцільне прийняти до розгляду всі подані відповідачем до суду апеляційної інстанції докази.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 та від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

18.01.2021 між сторонами по справі укладено договір поставки № 18/01/21, згідно з яким позивач зобов`язався поставити відповідачці товар згідно із замовленням покупця та товаросупровідною документацією, які є невід`ємними частинами договору, а відповідачка - прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Згідно умов п. 3.7. договору оплата за товар здійснюється протягом 21 календарних днів від дати поставки товару за умови, що постачальник належним чином виконав вимоги п. 3.6. договору.

Строк дії договору відповідно до умов п. 9.2. договору встановлений з дня його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2021 р., але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що вказані обставини підтверджуються наявною у справі копією вищезазначеного договору.

Поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, наявними у матеріалах справи видатковими накладними №№ 1698, 1699, 1700, 1702, 1703, 1704, 1706 від 10 червня 2021 р., 1708, 1709, 1711, 1712, 1713, 1715, 1716, 2006, 2010, 2013, 2019, 2015, 2017, 2020, 2021 від 23 червня 2021 р., 2025, 2026, 2027, 2028 від 24 червня 2021 р., 2307, 2308, 2309, 2310, 2311, 2312, 2313, 2314, 2315, 2316, 2317, 2319, 2318 від 7 липня 2021 р., 2622, 2623, 2624, 2625, 2626, 2627, 2628, 2629, 2630, 2631, 2632, 2633, 2634 від 22 липня 2021 р., 2910, 2911, 2912 від 6 серпня 2021 р., 3035, 3036, 3037, 3038, 3040, 3041, 3044, 3045, 3046, 3047, 3049, 3050, 3052 від 12 серпня 2021 р., 3422, 3424, 3423, 3426, 3425 від 31 серпня 2021 р., 3438, 3431, 3430, 3434, 3432, 3436, 3435, 3437 від 1 вересня 2021 р., 3500 від 6 вересня 2021 р., 3827, 3828, 3829, 3831, 3832, 3833, 3796, 3840, 3839, 3838, 3836, 3835, 3834 від 24 вересня 2021 р., 1044, 1045, 1056 від 14 травня 2021 р., 4371, 4372 від 19 жовтня 2021 р., 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1051, 1052, 1053, 1054, 1055, 1043 від 14 травня 2021 р., 1287, 1288, 1289, 1294, 1317, 1321, 1322, 1323, 1324, 1331, 1328, 1326, 1325 від 27 травня 2021 р., 579, 590, 589, 588, 586, 585, 584, 582, 581, 580, 594, 593, 591 від 30 березня 2021 р., 463, 464, 465, 466, 467 від 24 березня 2021 р., 166, 167, 169, 170, 171, 172, 173 від 7 квітня 2021 р., 168, 164, 163, 162, 161, 160, 158 від 7 квітня 2021 р., 320, 322, 324, 340, 339, 337, 335, 331, 330, 329, 328, 327, 325, 342, 341 від 15 квітня 2021 р., 529, 530, 532, 533, 535, 534, 536, 537, 545, 544, 539 від 21 квітня 2021 р., 618, 617, 616, 615 від 27 квітня 2021 р., 203, 202, 201, 200, 199, 198, 197, 196, 195, 166, 207, 205, 206, 204 від 19 січня 2021 р., 291, 292, 293 від 26 січня 2021 р., 338 від 28 січня 2021 р., 414, 413, 419, 417, 416, 415, 412, 411 від 2 лютого 2021 р., 445 від 3 лютого 2021 р., 456, 455, 454, 453, 452, 469, 468, 467, 466, 465, 464, 463, 462, 458, 457, 472, 471, 470 від 4 лютого 2021 р., 488, 487, 486, 485, 484, 483, 489, 490 від 8 лютого 2021 р., 598, 597, 593, 595, 590, 589, 588, 587, 586, 585, 584, 583 від 10 лютого 2021 р., 620 від 13 лютого 2021 р., 883, 882, 881, 880 від 5 травня 2021 р., 692, 693, 694, 696, 711, 709, 703, 705, 707, 708, 701, 700, 699 від 16 лютого 2021 р., 727, 722 від 18 лютого 2021 р., 748, 747, 746, 745, 744, 743 від 21 лютого 2021 р., 823, 822, 838, 840, 835, 833, 831, 830, 829, 827, 826, 824, 842 від 23 лютого 2021 р., 989, 988, 987, 985, 990, 986, 984, 899 від 3 березня 2021 р., 103, 104, 46, 114, 113, 112, 111, 110, 109, 108, 107, 106, 105 від 11 березня 2021 р., 997, 996, 995, 994, 993, 992, 991 від 3 березня 2021 р., 116, 115 від 11 березня 2021 р., 139 від 12 березня 2021 р., 273, 272, 271, 270, 269, 195, 283, 281, 280, 279, 278, 277, 276, 275, 274 від 17 березня 2021 р., 454, 462, 461, 460, 459, 458, 457, 455 від 24 березня 2021 р., накладними на повернення постачальнику №№ 5417 від 1 вересня 2021 р., 5652, 5650, 5649, від 4 вересня 2022 р., 7077, 7074, 7073, 7072, 7071, 7070, 7069, 7081, 7080 від 24 вересня 2021 р., 6045 від 9 вересня 2021 р., 5658, 5653 від 4 вересня 2021 р., 7446, 7453, 7446 від 30 вересня 2021 р., 7309, 7301, 7293 від 28 вересня 2021 р., 7291 від 29 вересня 2021 р., 8734, 8729, 8725, 8723, 8738 від 19 жовтня 2021 р., 8641, 8638, 8637, 8638, 8634 від 18 жовтня 2021 р., 7524 від 1 жовтня 2021 р., 9471, 9453, 9441, 9426 від 1 листопада 2021 р., 8882, 8879, 8876, 8875 від 21 жовтня 2021 р., податковими накладними, банківською випискою з рахунку позивача за період лютого-серпня 2021 р. стверджується факт передачі позивачем відповідачці товару за договором загальною вартістю 726439,15 грн., а також оплати останньою одержаного товару на суму 533845,68 грн. та повернення нею товару позивачу вартістю 12979,29 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що відповідач, у порушення відповідно до умов п. 5.2. договору у випадку порушення термінів оплати товару, передбачених договором, покупець оплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,05% несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач прострочил виконання зобов`язання по оплаті за договором, з неї на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 622, 624, 625 ЦК України підлягає стягненню 179614,18 грн. боргу, 27804,25 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 3794,04 грн. три проценти річних з простроченої суми, 163,43 грн. пені.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийняті постанови

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки, до яких за своєю правовою природою відноситься спірний Договір, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України)

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи непогашення відповідачем суми боргу, вказаної позивачем, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення основного боргу.

Відповідно до ч.2 ст.626 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», п.4.1 сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п.3.1. договору, за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність відповідно до договору та чинного законодавства України.

Отже, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобов`язання, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 179614,18 грн. боргу, 27804,25 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 3794,04 грн. три проценти річних з простроченої суми, 163,43 грн. пені, 3170,64 грн. витрат по оплаті судового збору.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 1 Закону України « Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 3.4. договору, за прострочення виконання зобов`язань, вказаних в п.2.2 договору, боржник зобов`язується сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу…

З огляду на викладене, а також враховуючи нарахування позивачем пені за період, який відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 8651,84 грн. пені обґрунтовані та суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про їх задоволення.

Згідно п.2 ст.549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року, застосування штрафу до грошового зобов`язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає в себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Отже, спір у даній справі виник внаслідок того, що відповідач не виконав обов`язку щодо договору поставки № 18/01/21, згідно з яким позивач зобов`язався поставити відповідачу товар згідно із замовленням покупця та товаросупровідною документацією, які є невід`ємними частинами договору, а відповідачка - прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що невиконання пунктів договору № 18/01/21, згідно з яким позивач зобов`язався поставити відповідачці товар згідно із замовленням покупця та товаросупровідною документацією, які є невід`ємними частинами договору, а відповідач - прийняти та оплатити товар на умовах договору, що у випадку порушення термінів оплати товару, передбачених договором, покупець оплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,05% несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

З огляду на викладені вище обставини суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 211375,90 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі № 910/6563/22, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Судові витрати

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мельник Інни на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/6870/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/6870/22 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6870/22.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

С.О. Алданова