ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
"07" лютого 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2263/22
Господарський суд Одеської області у складі: суддя Рога Н.В., секретар с/з Богомолова В.С., розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакоса» (вх.№2/84/23 від 24.01.2023р.) про розподіл судових витрат у справі №916/2263/22
За участю представників сторін:
Від позивача: не з`явився;
Від відповідача: Шараг О.В. на підставі ордера серії ВН №1194310 від 05.10.2022р.
В провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа за позовом Державного підприємства (далі ДП) «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ренійського морського порту) до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Лакоса» про стягнення пені у розмірі 1 378 856 грн 13 коп., штрафу у розмірі 920 185 грн 10 коп.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.01.2023р. (повний текст складено 31.01.2023р. у зв`язку із відсутністю електропостачання у Господарському суді Одеської області) позовну заяву ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ренійського морського порту) задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКОСА» пеню у розмірі 78 994 грн 76 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

24 січня 2023р. до суду надійшла заява ТОВ «Лакоса» (вх.№2/84/23 від 24.01.2023р.) про розподіл судових витрат у справі №916/2263/22.

Ухвалою Господарського суду Одеської області 24.01.2023р. заяву ТОВ «Лакоса» прийнято до розгляду, призначено судове засідання по розгляду заяви на 07.02.2023р.

06 лютого 2023р. надійшло клопотання ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ренійського морського порту) (вх.№3672/23) про зменшення розміру судових витрат.

Звертаючись з заявою про розподіл судових витрат, ТОВ «Лакоса» зазначило, що між відповідачем та Адвокатським бюро (далі АБ) «НАН» укладено Договір про надання правової допомоги №153/19 від 29.09.2022р.

Умовами договору, а саме Додатком №1 до договору встановлено, що ТОВ «ЛАКОСА» отримує правову допомогу в межах розгляду справи №916/2263/22. Додатком № 2 до Договору сторонами узгоджено, що оплата послуг визначених у Додатку №1 складається з основної оплати (гонорару), який попередньо становить 50 000 грн 00 коп. та витрат на супутні дії , пов`язані із виконанням умов договору. Загальний розмір гонорару визначеного у п.2 даного додатку відображається в Акті наданих послуг.

Заявник зазначає, що 19.01.2023р. між сторонами Договору №153/19 складено Акт наданих послуг №1 до Договору на загальну вартість наданих та отриманих послуг 50 000 грн 00 коп. без ПДВ.

За твердженнями відповідача , послуги сплачені ТОВ «Лакоса» в повному обсязі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок АБ «НАН» платежів на підставі рахунку № 47 від 10.10.2022р.

ТОВ «Лакоса» зауважує на тому, що у першій заяві по суті (відзив на позовну заяву), відповідачем було визначено, що орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу попередньо становить 50 000 грн 00 коп. без ПДВ. Вартість витрат на правову допомогу може бути змінена в меншу/більшу сторону в процесі розгляду справи, в залежності від обсягу виконаних робіт.

На підставі вищенаведеного, враховуючи часткове задоволення позовних вимог ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ренійського морського порту), керуючись ст.ст. 123, 126, 244 ГПК України, ТОВ «Лакоса» просить стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

Позивач ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ренійського морського порту), у клопотанні, що надійшло до суду 06.02.2023р., зазначає, що на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката відповідачем надано, зокрема: копію Договору №153/19 від 29.09.2022р. про надання правової допомоги; копію Додатку №1 до Договору №153/19 від 29.09.2022р. про надання правової допомоги; Додатку №2 до Договору №153/19 від 29.09.2022р. про надання правової допомоги; копію акта наданих послуг №1 від 19.01.2023р. до Договору №153/19 від 29.09.2022р.; копію рахунку на оплату №47 від 10.10.2022р. на суму 50 000 грн; копію платіжної інструкції №9 від 13.10.2022р.; копію платіжної інструкції №93 від 18.01.2023р.

Однак, з позиції позивача , надані ТОВ «Лакоса» докази (акт наданих послуг №1 від 19.01.2023р., рахунок на оплату №47 від 10.10.2022р.), а також встановлений у додатку №2 до Договору №153/19 про надання правової допомоги від 29.09.2022р. розміру адвокатських послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та повинен відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

До того ж, відповідно до ч. 9 ст.129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивач зауважив, що згідно рішення суду від 17.01.2023р. у даній справі було встановлено часткову вину відповідача, тобто судовий спір все ж таки виник з вини відповідача, що призвело до порушення умов Договору, укладеного між сторонами.

Крім того, сума заявленого розміру судових витрат, який на думку відповідача підлягає стягненню з позивача, майже не відрізняється від суми пені, що була задоволена та стягнута судом.

Позивач зазначає, що відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про не відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно до ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Проте, на думку позивача, ТОВ «Лакоса» не надано доказів на понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000 грн до закінчення судових дебатів у справі та не зроблено заяву із зазначенням поважності причин неподання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі.

Відтак, позивач вважає, що не зробивши заяву про подання доказів понесених судових витрат, відповідач, зловживаючи своїми процесуальними правами, подав до суду клопотання про стягнення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Проте, подача клопотання з порушенням порядку, передбаченого ч. 8 ст.129 ГПК України є підставою для залишення клопотання без розгляду та відсутні підстави про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

На підставі вищенаведеного, ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ренійського морського порту) просить зменшити розмір витрат на правову допомогу, яка заявлена до стягнення ТОВ «Лакоса».

Розглянув матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на правову (правничу) допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч.2 ст.244 ГПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 зазначеної статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, викладеного у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 21.10.2022р., ТОВ «Лакоса» зазначило, що орієнтовний розмір витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи становить 50 000 грн без ПДВ. Вартість витрат на правову допомогу може бути змінена в меншу/більшу сторону в процесі розгляду справи, в залежності від обсягу виконаних робіт. Остаточний розрахунок витрат на правову допомогу буде наданий до ухвалення рішення по суті.

У ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до матеріалів справи, 29.09.2022р. між ТОВ «Лакоса» (Клієнт) та АБ «НАН» (Адвокатське бюро) укладено Договір №153/19 про надання правової допомоги, відповідно до п.1.1. якого Клієнт доручає та оплачує, а Адвокат бере на себе зобов`язання представляти інтереси Клієнта у всіх державних та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування, в органах юстиції, в органах державної виконавчої служби, в усіх органах державної влади, усіх без винятку установах, на підприємствах, в організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування, в державних комітетах та підвідомчих їм органах, в банківських (фінансових) установах, в житлово-комунальних органах, в тому числі енергопостачальних/ теплопостачальних/ водопостачальних компаніях, в Державній міграційній службі України, в усіх органах державної влади та управління, в Державній податковій службі України та її підрозділах, Пенсійному фонді, фонді зайнятості, фонді соціального страхування, фонді соціального страхування від нещасних випадків з питань отримання страхових виплат, в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації», в органах земельних ресурсів та кадастру, в органах УМВС України, в органах Міністерства юстиції України, Прокуратури усіх рівнів, в органах МВС, в органах національної поліції, Головному та територіальних управліннях Національної поліції, та його відокремлених підрозділах, в органах реєстрації актів громадського стану, архівних установах, в органах нотаріату, в Центрах надання адміністративних послуг, в Державній реєстраційній службі України, з усіх питань щодо реєстрації та зняття обтяжень, в управліннях державної виконавчої служби, в поштових відділеннях та органах зв`язку, а також вести від імені Клієнта справи у всіх судових установах України з усіма правами та обов`язками передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України. Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, у тому числі наданими законом правами позивачу, скаржнику, відповідачу, третій та зацікавленій особі, стягувану або боржнику, захищати інтереси Клієнта у цивільних, господарських, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення, для чого надає йому право: подавати від імені Клієнта заяви, в тому числі позовні заяви, знайомитись з матеріалами справи, робити з них копії, прослуховувати фіксацію судового процесу, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності або неповноти, одержувати копії рішень, постанов та ухвал суду, судові накази та виконавчі листи, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, ставити питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати клопотання, заяви, подавати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають під час судового розгляду, заперечувати проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, змінювати підстави та предмет позову, визнавати позов повністю та/або частково за письмовим погодженням з клієнтом, укладати мирові угоди за письмовим погодженням з клієнтом, тощо, одержувати довідки та документи в будь-яких компетентних органах, сплачувати державне мито або будь-які інші платежі, представляти інтереси Клієнта перед фізичними та юридичними особами, з усіх питань, які виникатимуть в цілях захисту прав Клієнта як юридичної особи, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з виконанням цього договору.

Згідно п.1.2. Договору детальний перелік послуг та термін їх надання, викладений у Додатку №1до даного Договору.

Відповідно до п.1.3. Договору на підставі даного Договору правова допомога надається адвокатами Адвокатського бюро, його помічниками адвоката та/або асоційованими партнерами.

Згідно додатка №1 до Договору впродовж дії Договору Адвокатське бюро на умовах Договору зобов`язується надати наступні послуги Клієнту: надання усних або письмових консультацій, роз`яснень з правових питань щодо Договору про надання послуг від 06.01.2021р. з ДП «АМПУ» в особі Ренійської філії ДП «АМПУ»; правовий аналіз документів Клієнта з питань порушених у позовній заяві (справа №916/2263/22); підготовка та направлення процесуальних документів в межах розгляду справи №916/2263/22; участь в перемовах Клієнта з ДП «АМПУ» щодо мирового врегулювання спору, як в позасудовому порядку, так і шляхом укладення мирової угоди в межах розгляду судової справи, так і на стадії виконання судового рішення; супутні доручення Клієнта в межах виконання Договору.

Згідно п.5.1. Договору Клієнт оплачує вартість послуг (гонорар) Адвокатського бюро у відповідності із умовами даного Договору.

Відповідно до п.5.2 Договору вартість та порядок оплати послуг визначається окремим Додатком, який є невід`ємною частиною даного Договору. Клієнт зобов`язаний повністю виплатити зазначену в рахунку суму не пізніше 5-х банківських днів згідно виставленого Адвокатським бюро рахунку, якщо інше не відображено в рахунку. Вартість послуги може бути змінена у разі збільшення/зменшення обсягу доручень клієнта за попереднім письмовим узгодженням сторін, що буде відображено в Додатковій угоді до даного Договору.

Пунктом 5.4. Договору встановлено, що оплата послуг здійснюється на підставі виставленого рахунку. В рахунок будуть включені сума гонорару та/або понесені Адвокатським бюро затрати за відповідний період.

За умовами п.5.5. Договору за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг або характер наданої Адвокатським бюро правової допомоги і її вартість. Акт надсилається Клієнту Адвокатським бюро факсимільним зв`язком/ електронною поштою/ поштою або вручається особисто. На письмову вимогу Клієнта, Адвокатське бюро може надавати акти про надання правової допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової допомоги із ідентифікацією.

Згідно до п.2 Додатку №2 до Договору оплата послуг , визначених у Додатку №1, складається з основної оплати (гонорару), який попередньо становить 50 000 грн та витрат на супутні дії пов`язані із виконанням умов Договору.

Відповідно до п.2.4. Додатку №2 до Договору загальний розмір гонорару, визначеного у п.2 даного Додатка, відображається в акті наданих послуг.

У відповідності до п.2.5. Додатку №2 до Договору оплата гонорару здійснюється протягом 5 банківських днів на рахунок Адвокатського бюро від дня отримання Клієнтом рахунку на оплату послуг, на умовах передплати.

Відповідно до акта наданих послуг №1 від 19.01.2023р. до Договору Адвокатським бюро надано, а Клієнтом прийнято послуги на загальну суму 50 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Адвокатським бюро «НАН» виставлено відповідачу рахунок №47 від 10.10.2022р. на суму 50 000 грн.

Згідно платіжних інструкцій №9 від 13.10.2022р. та №93 від 18.01.2023р. ТОВ «Лакоса» сплачено на користь Адвокатського бюро «НАН» 50 000 грн за послуги з надання правової допомоги згідно рахунку №47 від 10.10.2022р.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (мт. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України).

Разом з тим , чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За ч.1 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим , розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Водночас, за змістом ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5-6 ст.126 ГПК України).

У розумінні положень ч.ч.5-6 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021р. у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у ч.5 ст.129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, також визначені положеннями ч.ч. 6-7, 9 ст.129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5-6 ст.126 ГПК України).

Слід зазначити, що в клопотанні про зменшення розміру судових витрат позивачем не зазначено про не співмірність або необґрунтованість розміру судових витрат, заявлених до стягнення ТОВ «Лакоса».

Водночас, у вказаному клопотанні позивач послався на положення ч.9 ст.129 ГПК України, відповідно до якої у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2021р. у справі №910/12876/19 зазначила, що процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони. При цьому, висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.

Зміст ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що останньою встановлено дискреційне повноваження суду, тобто його право, а не обов`язок здійснити розподіл судових витрат у спосіб, передбачений даною нормою.

Таким чином, вказана процесуальна норма, на відміну від загального правила, закріпленого в п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, має декларативний характер і її застосування (або незастосування) є саме правом суду, який безпосередньо вирішує спір між сторонами, з урахуванням конкретних обставин справи та за своїм внутрішнім переконанням.

На підстав зазначеного, за відсутності належного обґрунтування, суд вважає, що в даному випадку застосуванню підлягає загальне правило розподілу судових витрат.

Виходячи з аналізу положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст.28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017р., розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020р. у справі № 910/4201/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

За положеннями п.4 ст.1, ч.ч. 3, 5 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 5.44 постанови від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд враховує те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну "фактично понесені" витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром "фактично понесеними". З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Тогджу проти Туреччини", заява №27601/95, пункт. 158, від 31.05.2005; "Начова та інші проти Болгарії", заяви №№ 43577/98 і 43579/98, пункт 175, ECHR 2005 VII; "Імакаєва проти Росії", заява №7615/02, ECHR 2006 XIII; "Карабуля проти Румунії", заява №45661/99, пункт 180, від 13.07.2010; "Бєлоусов проти України", заява №4494/07, пункт 116, від 07.11.2013.

На підставі зазначеного, враховуючи задоволення позовних вимог Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ренійського морського порту) на 3,44%, суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу у розмірі 48 285 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню на користь ТОВ «Лакоса».

Суд зазначає, що в рішенні ЄСПЛ «Кузнєцов та інші проти Росії» від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України»).

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст.ст. 123 - 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Прийняти у справі №916/2263/22 додаткове рішення.

2. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакоса» (вх.№2/84/23 від 24.01.2023р.) про розподіл судових витрат у справі №916/2263/22 задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ренійського морського порту) (688802, Одеська обл., Ізмаїльський р-н, м. Рені, вул. Дунайська, буд. 188, , електронна адреса: ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакоса» (65045, м. Одеса, вул. Тираспольська, буд.3, кв.10, , електронна адреса: ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48 285 грн.

3. В решті заяви відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст додаткового рішення складено 17.02.2023р.

Суддя Н.В. Рога