СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Харків Справа № 922/1429/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Геза Т.Д.

при секретарі Стойка В.В.

за участю:

позивача - Стужук О.В., наказ № 601-06 від 28.09.2020 року;

відповідача - адвокат Дудій А.І., ордер серії АХ №1112456 від 09.01.2023 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon" апеляційну скаргу Державного бюро розслідувань (вх. №6Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2022 року у справі №922/1429/22, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Пономаренко Т.О.), повний текст якого складено 15.12.2022 року

за позовом Державного бюро розслідувань, м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ", м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Державне бюро розслідувань звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ", в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" кошти у розмірі 284 198,04 грн., з яких: 263 898,18 грн. неустойки та 20 299,86 грн. штрафу, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 262,97 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.12.2022 року у справі №922/1429/22 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" про зменшення розміру неустойки та штрафу на 90% - задоволено частково; зменшено розмір неустойки та штрафу на 50%; позовні вимоги Державного бюро розслідувань до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" про стягнення коштів - задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" на користь Державного бюро розслідувань суму неустойки у розмірі 131 949 (сто тридцять одна тисяча дев`ятсот сорок дев`ять) грн. 09 коп. та штраф у розмірі 10 149 (десять тисяч сто сорок дев`ять) грн. 93 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 262 (чотири тисячі двісті шістдесят дві) грн. 98 коп.

Державне бюро розслідувань з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2022 року в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі; в іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2022 року у справі залишити без змін; стягнути з відповідача 6 394,45 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

Кожна сторона договору повинна вжити усіх можливих заходів щодо належного виконання договірних зобов`язань, а у разі невиконання таких зобов`язань настають правові наслідки у вигляді штрафу (неустойки, пені).

ДБР та ТОВ "ІР СОМ", керуючись принципом свободи договору, самостійно врегулювали свої відносини, зокрема, в частині визначення підстав виникнення права на стягнення неустойки з винної сторони договору та її розмір.

Відповідно до п. 6.9 договору, передбачено право сторони на стягнення штрафних санкцій у повному обсязі незалежно від відшкодування збитків, що узгоджується та відповідає змісту свободи договору, яка є основною із засад цивільного законодавства.

Відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював передбачені договором строки виконання робіт.

Для стягнення з ТОВ "ІР СОМ" неустойки за неналежне виконання договірних зобов`язань у розмірі 1 % від ціни договору від дня коли зобов`язання мало бути виконано (31.05.2021 року), за кожен день такого прострочення (всього за 91 день), що становить - 263898,18 грн. та 7 % штрафу, за прострочення поставки товару понад 30 календарних днів, що становить - 20 299,86 грн., тобто у стовідсотковому розмірі були наявні, як фактичні передумови, так і правові підстави.

Посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 року у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 року у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 року у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19, від 26.05.2020 року у справі № 918/289/19, від 24.10.2019 року у справі № 904/3315/18, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ТОВ "ІР СОМ" є збитковим або ж перебуває у скрутному фінансовому стані, зокрема, із наданих відповідачем оборотно-сальдових відомостей слідує, що у відповідача є кредиторська заборгованість в розмірі 65 124 495,79 грн., але при цьому є і дебіторська заборгованість в розмірі 89 016 734,44 грн.; зі звіту про фінансові результати ТОВ "ІР СОМ" за І півріччя 2022 року слідує, що підприємство є прибутковим (отриманий прибуток за звітний період хоча і менший у порівнянні з аналогічним періодом попереднього року, але прийнятний), збитки за перше півріччя 2022 року підприємством не понесені.

Відсутні докази того, що прострочення виконання умов договору відповідачем відбулось внаслідок наявності об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне виконання ним договірних зобов`язань; обставини, що склались у цих правовідносинах мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, мали та могли бути передбачені відповідачем.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2023 року, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Геза Т.Д.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 "Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану" встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.01.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного бюро розслідувань на рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2022 року у справі; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу до розгляду на "15" лютого 2023 р. о 09:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132; запропоновано учасникам справи свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: та телекомунікаційної мережі "Електронний суд"; витребувано з господарського суду Харківської області матеріали справи №922/1429/22; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; запропоновано учасникам справи визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду; попереджено, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

16.01.2023 року на електронну адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" - адвоката Дудій А.І. надійшла заява про вступ у справу як представника (вх..№513), яку долучено до матеріалів справи.

16.01.2023 року на електронну адресу суду від представника Державного бюро розслідувань -Стужука О.В. надійшла заява (вх..№527), в якій останній просив надати можливість участі у судовому засіданні, призначеному на 15.02.2023 року о 09:15 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи відеоконференцз`язку "EasyCon".

16.01.2023 року на електронну адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" - адвоката Дудій А.І. надійшла заява (вх..№514), в якій остання просила надати можливість участі у судовому засіданні, призначеному на 15.02.2023 року о 09:15 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи відеоконференцз`язку "EasyCon".

Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 року задоволено заяви представника Державного бюро розслідувань - Стужука О.В. та представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" - адвоката Дудій А.І.; судове засідання у справі, призначене на 15.02.2023 року о 09:15 год. год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №132 ухвалено провести за участю представника Державного бюро розслідувань -Стужука О.В. та представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" - адвоката Дудій А.І. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаних представників; повідомлено представника Державного бюро розслідувань -Стужука О.В. та представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" - адвоката Дудій А.І. , що для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції представник зобов`язаний зайти до системи відеоконференцзв`язку та авторизуватися в ній за 10 хвилин до початку судового засідання; активувати технічні засоби (мікрофон, навушники, камеру) та перевірити їх працездатність шляхом тестування за допомогою системи; очікувати запрошення секретаря судового засідання до участі в судовому засіданні. Для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції надіслати на електронну адресу суду документи, що посвідчують особу та її повноваження, скріплені електронним цифровим підписом, а в разі відсутності такого підпису - скановані копії документів і пред`явити їх оригінали під час судового засідання; запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду .

17.01.2023 року на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/1429/22 (вх..№595).

27.01.2023 року на адресу суду від позивача надійшов акт про повернення документа щодо невідповідності процесуального документа п.п.4.4. п. 4 ДСТУ 4163:2020 "Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації . Вимоги до оформлення документів.", який долучено до матеріалів справи.

31.01.2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх..№1225), в якому останній просить продовжити процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, встановлений в ухвалі про відкриття апеляційного провадження; апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2022 року у справі залишити без змін, в обґрунтування якого вказує на те, що загальна кількість днів прострочення товару становить 90 календарних днів, а не 91, як зазначає позивач; правовий аналіз норм законодавства свідчить про те, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені; розмір неустойки зменшено на 50 % і на користь позивача стягнуто 142099, 02 грн. (пеня + штраф); судом першої інстанції згідно з ч.1 ст. 233 ГК України взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права; наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором; метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності, відтак застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання, викладене у відзиві на апеляційну скаргу (вх..№1225 від 31.01.2023 року) про продовження процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає таке.

В обґрунтування клопотання, відповідач вказує на те, що він не отримував копію апеляційної скарги з додатками, 20.01.2023 року представнику відповідача був наданий доступ до справи №922/1492/22 в електронній формі в підсистемі "Електронний суд" та лише цієї дати, 20.01.2023 року він ознайомився із матеріалами апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи наведені в клопотанні про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу доводи, з метою забезпечення встановленого п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року права на ефективний доступ до суду та гарантій щодо належності перегляду справи та повноти встановлення і дослідження обставин, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання ТОВ "ІР СОМ" та продовження останньому процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.

02.02.2023 року на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх..№1341), які долучено до матеріалів справи, в яких останній просить задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі, скасувавши рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2022 року в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю; в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін, в обґрунтування яких вказує на те, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів, які б спростовували обставини порушення терміну виконання договірних зобов`язань та підтвердили б наявність обґрунтованих підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, застосованих у зв`язку із несвоєчасним невиконанням договірних зобов`язань; з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, оскільки ТОВ "ІР СОМ" не доведено винятковість обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшення розміру неустойки; відповідачем не доведено обставин його важкого фінансового стану, ні значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, більше того, розмір неустойки взагалі не пов`язаний із можливими збитками ДБР; положеннями ГК України закріплено право сторін на власний розсуд формулювати умови договору про штрафні санкції, їх розмір, спосіб обчислення, підстави застосування, співвідношення із збитками; укладаючи договір сторони погодили усі його істотні умови, в тому числі, ціну, строк виконання, штрафні санкції, тобто, відповідач прийнявши на себе зобов`язання за контрактом, погодився з передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені договором строки поставки.

У судовому засіданні 15.02.2023 року представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

У зв`язку з введенням 24.02.2022 року на території України воєнного стану, з метою дотримання розумного балансу між реалізацією права на апеляційне оскарження і принципу юридичної визначеності, копії ухвали суду апеляційної інстанції від 03.01.2023 та від 17.01.2023 року було надіслано на вказані учасниками справи офіційні електронні адреси: Державне бюро розслідувань - ; Стужук О.В. ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ТОВ "ІР СОМ" - ; адвокат Дудій А.І. - ІНФОРМАЦІЯ_2 та отримані за цими електронними адресами: Державним бюро розслідувань - ; Стужук О.В. ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ТОВ "ІР СОМ" - ; адвокатом Дудій А.І. - ІНФОРМАЦІЯ_2 ., що підтверджується роздруківками електронного листування, які містяться у матеріалах справи.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.11.2022 року у cправі №911/1808/21, де, зокрема, вказано, що порядок використання для обміну документами електронної пошти встановлено Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", в якому зазначено, що порядок електронного документообігу визначається державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності згідно з законодавством.

Телефонограмою від 13.02.2023 року було повідомлено Державне бюро розслідувань про дату, час та місце розгляду справи.

Також, інформацію про дату, час та місце розгляду справи було розміщено на офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду веб-порталу "Судова влада України" у розділі "Повідомлення для учасників судового процесу" розділу "Громадянам".

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали суду апеляційної інстанції від 03.01.2023 та від 17.01.2023 року у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Статтею 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Запровадження воєнного стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).

При цьому, від учасників справи впродовж всього строку розгляду судом апеляційної інстанції справи не надходило будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитись у призначене судове засідання.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено учасникам справи необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з заходами, встановленими особливим режимом роботи суду під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

22.03.2021 року між Державним бюро розслідувань (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" (постачальник) укладено договір поставки №74.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язаний передати (поставити) у власність покупця металеві шафи із замками (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар у постачальника і оплатити його вартість на умовах договору.

Згідно з національним класифікатором України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" для товару, як предмета закупівлі за державні кошти, установлений код 44420000-0 - Будівельні товари.

Згідно з п.1.3 договору, повне найменування, одиниці виміру, загальна кількість та ціна (вартість) товару, інші індивідуально визначені відомості визначаються у додатку 1 до договору.

Згідно з п. 3.1 договору, ціна договору - ціна (вартість) товару, яка погоджена сторонами у додатку 1 до договору та становить 289 998,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 48 333,00 грн.

Оплата належним чином поставленого та прийнятого товару здійснюється покупцем протягом 10 (десяти) банківських днів з наступного дня після підписання сторонами акта шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок постачальника, за умови надходження бюджетного фінансування відповідних видатків на рахунок покупця у 2021 році (п.3.4.договору).

Пунктом 4.1. договору визначено, що постачальник зобов`язується поставити товар покупцю протягом 10 календарних днів з моменту отримання заявки від покупця, в асортименті, комплектності, комплекті та кількості визначеними у додатку 1 до договору і товаросупровідних документах, на адресу м. Київ, вул. Коноплянська, буд.22, або за іншою адресою в межах м. Києва з дотриманням графіку роботи понеділок - четвер з 10:00 до 17:00, п`ятниця з 10:00 до 15:45. Поставка товару здійснюється на умовах DDP правил ІНКОТЕРМС 2010 транспортом і за рахунок постачальника.

Дата та час поставки товару повідомляється постачальником покупаю не пізніше ніж за 3 робочі дні до далі поставки (п.4.2.договору).

Строк поставки товару може бути змінений сторонами лише за умови укладення додаткової угоди, яка підписується уповноваженими представниками сторін (п.4.3.Договору).

Згідно з п.4.8. договору зобов`язання постачальника з поставки товару вважаються виконаними належним чином своєчасно, в повному обсязі, якісно та з дотриманням умов договору, після підписання акта приймання-передачі товару уповноваженими представниками сторін договору.

За змістом п.4.9 договору днем поставки товару та виконання постачальником обов`язку з передачі товару покупцю вважається день підписання уповноваженим представником покупця акта приймання-передачі товару.

Згідно з п.п.5.4.3. та 5.4.10. договору постачальник зобов`язується поставити покупцю товар на умовах договору та виконувати належним чином інші зобов`язання, визначені договором або діючим законодавством України.

У п.6.2. договору сторони погодили, що сторони несуть відповідальність за неналежне виконання або невиконання умов договору згідно з умовами договору та вимогами діючого законодавства України.

Відповідно до п.6.5. договору, у разі порушення постачальником зобов`язання щодо дотримання строків поставки, допоставки, доукомплектованості товару та/або дотримання строків заміни неякісного товару, усунення виявлених у товарі недоліків та/або дефектів (несправностей), постачальник зобов`язується сплатити покупцю неустойку у розмірі 1% від ціни договору від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, за кожен день прострочення, без обмеження шестимісячним строком.

Пунктом 6.6. договору визначено, що у разі прострочення постачальником зобов`язання щодо поставки, допоставки, доукомплектованості товару та/або заміни неякісного товару, усунення виявлених у товарі недоліків та/або дефектів (несправностей) понад 30 календарних днів, постачальник зобов`язується сплатити покупцю штраф у розмірі 7% від ціни договору та відшкодувати йому збитки, викликані таким порушенням, у повній сумі понад штрафні санкції.

Відповідно до Специфікації (Додаток №1 до договору) постачальник зобов`язаний поставити покупцю наступний товар: Шафа архівна металева ШБО 12-02-08х18х04-Ц-7035 у кількості 67 шт. на загальну суму 237 180,00 грн.; Тубусниця К5543ТБ-100 у кількості 3 шт. на загальну суму 8 136,00 грн.; Шафа металева НЯ_К-012 НЯ-110-01-03х145х03Ц-7035 у кількості 2 шт. на загальну суму 4 434,00 грн.; Картотека металева для карток А5 К5554КШ-7 570х1335х630 у кількості 6 шт. на загальну суму 40 248,00 грн.Загальна вартість товару згідно із Специфікацією становить 289 998,00 грн.

13.05.2021 року позивачем з метою виконання умов договору направлено відповідачу заявку №10-16-03-11126 щодо здійснення поставки товару за адресою: м. Київ, вул. Коноплянська, буд.22 (з дотриманням графіку роботи державного органу).

Вказану заявку отримано представником TOB "ІР СОМ" 21.05.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до пункту 4.1. договору 31.05.2021 є кінцевим строком поставки товару.

Згідно з актом приймання-передачі товару б/н від 18.06.2021 року, відповідачем поставку товару на суму 235 590,00 грн. було здійснено 18.06.2021 року.

Згідно з актом приймання-передачі товару №22 від 30.08.2021 року, відповідачем залишок частини товару (4 шафи архівні металеві та 6 картотек металевих для карток) на суму 54 408 було поставлено 30.08.2021 року, тобто ТOB "ІР СОМ" не дотримано строків поставки товару передбачених договором.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив стягнути з відповідача на користь позивача 263 898,18 грн. неустойки та 20 299,86 грн. штрафу, за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 22.03.2021 року №74 в частині поставки товару у строк встановлений договором.

Відповідач під час розгляду справи просив зменшити розмір штрафних санкцій на 90% та заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

07.12.2022 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткову відмову у задоволенні апеляційної скарги, з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90% та зменшивши розмір неустойки та штрафу на 50%, врахував поведінку відповідача, ступінь виконання зобов`язання, строк прострочення виконання (зокрема, товар на суму 235 590,00 грн. відповідач прострочив на 17 календарних днів, а товар на суму 54 408,00 грн., було поставлено з простроченням на 90 календарних днів), фінансовий стан відповідача, а також співмірність ціни договору з розміром штрафних санкцій, зазначивши, що позивачем не доведено того, що порушенням виконання зобов`язань з поставки товару у встановлений строк, відповідач заподіяв йому збитків, розмір яких перевищує або дорівнює заявленому розміру штрафу та пені (неустойки).

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками місцевого господарського суду , з огляду на таке.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частин 1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст.265 ГК України договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України (ч.3 ст.265 ГК України).

Так, за матеріалами справи, 22.03.2021 року між Державним бюро розслідувань (покупець) та ТОВ "ІР СОМ" (постачальник) укладено договір поставки №74, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язаний передати (поставити) у власність покупця металеві шафи із замками, а покупець зобов`язується прийняти товар у постачальника і оплатити його вартість на умовах договору (п.1.1. договору).

За змістом ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

У п.4.1.договору сторони погодили, що постачальник зобов`язується поставити товар покупцю протягом 10 календарних днів з моменту отримання заявки від покупця, в асортименті, комплектності, комплекті та кількості визначеними у додатку 1 до договору і товаросупровідних документах, на адресу м. Київ, вул. Коноплянська, буд.22, або за іншою адресою в межах м. Києва з дотриманням графіку роботи понеділок - четвер з 10:00 до 17:00, п`ятниця з 10:00 до 15:45. Поставка товару здійснюється на умовах DDP правил ІНКОТЕРМС 2010 транспортом і за рахунок постачальника.

13.05.2021 року позивачем, на виконання умов договору, направлено відповідачу заявку №10-16-03-11126 щодо здійснення поставки товару за адресою: м. Київ, вул. Коноплянська, буд.22 (з дотриманням графіку роботи державного органу).

Вказану заявку отримано представником TOB "ІР СОМ" 21.05.2021 року.

Отже, господарський суд першої інстанції вірно встановив, що відповідач повинен був виконати свої зобов`язання з поставки товару у строк до 31.05.2021 року шляхом поставки товару позивачу за адресою: м. Київ, вул. Коноплянська, буд.22.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст.530 ЦК України).

Згідно з актом приймання-передачі товару б/н від 18.06.2021 року, поставку товару на суму 235 590,00 грн. було здійснено відповідачем 18.06.2021 року, а згідно з актом приймання-передачі товару №22 від 30.08.2021 року, залишок частини товару (4 шафи архівні металеві та 6 картотек металевих для карток) на суму 54 408 відповідачем було поставлено лише 30.08.2021 року.

За змістом ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За матеріалами справи, відповідач повністю виконав своє зобов`язання з поставки товару на суму 289 998,00 грн., втім поставку товару на суму 235 590,00 грн. відповідач прострочив на 17 календарних днів, а товар на суму 54 408,00 грн. було поставлено з простроченням на 90 календарних днів.

Відповідач під час розгляду справи в господарському судів першої інстанції не заперечував того, що зобов`язання з поставки товару ним було виконане несвоєчасно.

У п.6.5. договору сторони на власний розсуд погодили, що у разі порушення постачальником зобов`язання щодо дотримання строків поставки, допоставки, доукомплектованості товару та/або дотримання строків заміни неякісного товару, усунення виявлених у товарі недоліків та/або дефектів (несправностей), постачальник зобов`язується сплатити покупцю неустойку у розмірі 1% від ціни договору від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, за кожен день прострочення, без обмеження шестимісячним строком.

У п.6.6. договору сторони узгодили, що у разі прострочення постачальником зобов`язання щодо поставки, допоставки, доукомплектованості товару та/або заміни неякісного товару, усунення виявлених у товарі недоліків та/або дефектів (несправностей) понад 30 календарних днів, постачальник зобов`язується сплатити покупцю штраф у розмірі 7% від ціни договору та відшкодувати йому збитки, викликані таким порушенням, у повній сумі понад штрафні санкції.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України).

Частиною 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 2 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки за своєю правовою природою є вимогою про стягнення пені.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої ст. 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбаченого частиною шостою ст. 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції та який не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

В силу приписів ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарським судом першої інстанції вірно враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі №917/194/18 від 02.04.2019 року, де, зокрема, вказано на те, що одночасне стягнення зі сторони, яка порушила господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції, оскільки вони є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічні правові висновки містяться, також, у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 року у справі №922/1720/17.

Місцевим господарським судом також вірно враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 27.05.2019 року у справі № 910/20107/17, від 21.05.2019 року у справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 року у справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 року у справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 року у справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 року у справі № 905/305/18, від 21.05.2018 року у справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 року у справі № 927/467/17, де, зокрема, вказано на те, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Крім того, місцевим господарським судом вірно враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08.05.2019 року у справі № 910/9078/18 та від 10.07.2018 року у справі № 927/1091/17, де, між іншим, вказано на те, що правовий аналіз норм законодавства свідчить про те, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

Колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за допомогою калькулятору ЛІГА.ЗАКОН, зазначає, що господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розрахунок штрафу позивачем здійснено арифметично вірно, проте розрахунок пені здійснено не вірно, оскільки в період прострочення поставки товару не повинен враховуватися день фактичної поставки товару, тобто період нарахування пені становить з 01.06.2021 року по 29.08.2021 року включно, отже, кількість днів прострочення поставки товару 90, а не 91 як зазначено позивачем, а тому сума пені за період нарахування з 01.06.2021 року по 29.08.2021 року включно становить 260 998,20 грн., сума штрафу за період з 01.06.2021 року по 29.08.2021 року становить 20 299,86 грн.

Окрім того, відповідач під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції заявив клопотання про застосування строку позовної давності щодо вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені), в обґрунтування якого вказав на те, що відповідач є таким, що прострочив поставку з 01.06.2021 року, отже, з 01.06.2021 року позивач знав про порушення свого права, однак до суду із позовною заявою про стягнення неустойки звернувся лише 17.08.2022 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст.258 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1 ст. 259 ЦК України).

Щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За правилами частини першої ст. 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Місцевим господарським судом вірно враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18.05.2016 року у справі №6-474цс16, де, зокрема, вказано на те, що правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права: аналіз норм ст. 266, частини другої ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Положення глави 19 ЦК України про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням положень ч.6 ст.232 ГК України, а тому: якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права; з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 08.02.2017 року у справі № 910/29752/15 та у справі №910/17753/18 від 28.01.2020 року.

Також, у правових висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 22.07.2019 року у справі №911/1563/18, зокрема, вказано, шо положеннями частини шостої ст.232 ГК України передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. У відповідності до частини першої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення; право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права; відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік; з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Разом з цим, Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (з наступними змінами та доповненнями) установлено карантин на усій території України з 12.03.2020 року, який в подальшому Постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався.

Господарський суд першої інстанції вірно вказав на те, що Законом України №540-IX від 30.03.2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України,2003 р., №№40-44, ст.356) доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину"; Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2022 року №928 дію карантину продовжено до 31.12.2022 року та дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності за вимогою про стягнення неустойки (штрафу, пені) на підставі пунктів 6.5. та 6.6. договору поставки від 22.03.2021 року №74.

Разом з тим, під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції, відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій на 90% ( вх.№12513 від 25.10.2022 року), обґрунтовуючи клопотання тим, що позивач не надав суду доказів заподіяння йому відповідачем збитків у зв`язку із простроченням поставки товару за договором; відповідач повністю виконав своє зобов`язання із поставки товару на суму 289 998,00 грн., підтвердженням чого є наявні у матеріалах справи копії актів приймання-передачі; поставку товару на суму 235 590,00 грн. він прострочив лише на 17 календарних днів, товар на меншу суму, а саме на суму 54 408, 00 грн., було поставлено з простроченням у 90 календарних днів, а тому прострочення поставки більшої кількості товару, відповідно на більшу суму, є незначним, лише 17 календарних днів; позивач при розрахунку розміру пені, що заявлена до стягнення, врахував дату - 30.08.2021 року, що відповідач вважає неправильним; розмір штрафних санкцій є майже таким, як і вартість поставленого товару, оскільки штрафні санкції, нараховані позивачем, становлять 284 198, 04 грн., а вартість товару - 289 998,00 грн.; підприємницька діяльність в умовах дії воєнного стану та здійснення воєнних (бойових) дій на території України є складною; незважаючи на дію воєнного стану, проведення бойових дій на території Харківської області та м. Харкова ТОВ "IP COM" намагається здійснювати господарську діяльність та належним чином виконувати податкові зобов`язання для підтримки економіки країни.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи заявлене відповідачем клопотання, врахував поведінку відповідача, ступінь виконання ним зобов`язання, строк прострочення виконання, те, що товар на суму 235 590,00 грн. він прострочив на 17 календарних днів, а товар на суму 54 408,00 грн., було поставлено з простроченням на 90 календарних днів, фінансовий стан відповідача, співмірність ціни договору з розміром штрафних санкцій, зазначивши на те, що позивачем не доведено того, що порушенням виконання зобов`язань з поставки товару у встановлений строк, відповідач заподіяв йому збитків, розмір яких перевищує або дорівнює заявленому розміру штрафу та пені (неустойки), з приводу чого колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини 1 ст. 550 ЦК України.

У правових висновках, викладених у постанові Верховного Суду від 29.07.2021 року у справі №903/277/21, зокрема вказано на те, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків; майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі №916/65/18, від 03.07.2019 року у справі №917/791/18, від 22.10.2019 року у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 року у справі №902/855/18, від 27.01.2020 року у справі №916/469/19, на які посилається і апелянт.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 року у справі № 904/3315/18, де між іншим, вказано на те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України); сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов`язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами; свобода договору полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини; волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

За матеріалами справи, сторони, керуючись принципом свободи договору, самостійно врегулювали свої відносини, зокрема, в частині визначення підстав виникнення права на стягнення неустойки з винної сторони договору та її розмір.

При цьому, у п. 6.9 договору сторони передбачили право сторони на стягнення штрафних санкцій у повному обсязі незалежно від відшкодування збитків, що узгоджується та відповідає змісту свободи договору, яка є основною із засад цивільного законодавства.

Відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював передбачені договором строки виконання робіт.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих виконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст. 550 ЦК України).

Відповідно до частини 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 232 ГК України та ст. 624 ЦК України, законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли допускається стягнення лише штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній сумі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки, або штрафні санкції.

Отже, штрафні санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань можуть застосовуватись не залежно від наявності збитків та їх відшкодування, якщо про це зазначено у договорі чи визначено у законі.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань; при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 918/289/19 де, зокрема, вказано на те, що при застосуванні положень ст. 551 ЦК України, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 918/116/19, вказано на те, що зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Отже, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити з того, що одним із завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Так, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ТОВ "ІР СОМ" є збитковим або ж перебуває у скрутному фінансовому стані.

Зокрема, згідно із оборотно-сальдовою відомістю ТОВ "IP COM" за другий квартал з 36 рахунку, заборгованість інших суб`єктів господарювання перед відповідачем складає 89 016 734, 44 грн.; кредиторська заборгованість, яка є заборгованістю ТОВ "IP COM" перед іншими суб`єктами господарювання та фізичними особами, за другий квартал 2022 року становить 65 124 495,79 грн.; з оборотно-сальдової відомості ТОВ "IP COM" за 2 квартал 2022 року слідує, що сальдо на початок періоду становило 182 168 965,29 грн., а на кінець періоду - 176 187 317,90 грн.; з рахунку 79, що містить інформацію про фінансові результати товариства, вбачається зменшення прибутку товариства, так як кредит був на початок періоду 2 293 699,97 грн., а на кінець - 1 745 289,96 грн.

Відповідно до фінансового звіту за І півріччя 2022 року чистий дохід від реалізації товарів за аналогічний період попереднього року є більшим (код рядка 2000), сукупний дохід за аналогічний період попереднього року є більшим (код рядка 2465).

При цьому, відсутні і докази, що прострочення виконання умов договору відповідачем відбулось внаслідок наявності об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне виконання ним договірних зобов`язань.

Обставини, що склались у правовідносинах мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, мали та могли бути передбачені відповідачем.

У правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, має бути враховано вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором.

Так, предметом договору від 22.03.2021 року, укладеним між ДБР та ТОВ "ІР СОМ" є поставка металевих архівних шаф, тубусниць, металевих картотек, що вкрай важливі для належної роботи у будь-якому державному органі.

ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції (ст.ст. 1, 2 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", ст. 5 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність").

Апелянт зазначає на те, що стабільне функціонування Державного бюро розслідувань є основою для належного виконання його працівниками покладених на них завдань, а прострочення виконання договірних зобов`язань ТОВ "ІР СОМ" призвело до ускладнення виконання ДБР завдань, які на нього покладаються відповідно до вимог Закону України "Про Державне бюро розслідувань", оскільки внаслідок саме таких дій не було забезпечено належного зберігання інформації з обмеженим доступом, зокрема, документів, що містять державну таємницю та таємницю досудового розслідування, що слід врахувати.

Отже, висновок місцевого господарського суду про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє часткове підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Отже, місцевий господарський суд в частині часткового задоволення клопотання, зменшення розміру неустойки та штрафу на 50%, задоволення позовних вимог частково та стягнення витрат зі сплати судового збору, не з`ясував обставини, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а тому рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2021 року у справі слід скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" про зменшення розміру неустойки та штрафу на 90%, відмовити в задоволенні позову частково та стягнути з відповідача на користь позивача 260 998,20 грн. - неустойки та 20 299,86 грн. - штрафу, поклавши на відповідача судові витрати - 4219,47 грн. судового збору за подання позовної заяви (260 998,20 грн. + 20 299,86 грн.*1,5%*150%) та 6329,21 грн. (4219,47*105%) судового збору за подання апеляційної скарги, стягнувши в тому числі з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" в дохід загального фонду Державного бюджету України 0,01 коп. судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п. 2 ч.1 ст. 275, ст. 277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного бюро розслідувань задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2022 року у справі №922/1429/22 скасувати в частині часткового задоволення клопотання, зменшення розміру неустойки та штрафу на 50%, задоволення позовних вимог частково та стягнення витрат зі сплати судового збору.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" про зменшення розміру неустойки та штрафу на 90%.

Відмовити в задоволенні позову частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" (вул.23 Серпня, б.31-Б, м.Харків, 61072, ) на користь Державного бюро розслідувань (вул.Панаса Мирного, б.28, м.Київ, 01011, ) 260 998,20 грн. - неустойки та 20 299,86 грн. - штрафу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" (вул.23 Серпня, б.31-Б, м.Харків, 61072, ) на користь Державного бюро розслідувань (вул.Панаса Мирного, б.28, м.Київ, 01011, ) 4219,47 грн.- судового збору за подання позовної заяви та 6329,21 грн. - судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІР СОМ" (вул.23 Серпня, б.31-Б, м.Харків, 61072, ) в дохід загального фонду Державного бюджету України (отримувач: ГУК у м.Києві/Соломян. р-н, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN): UA0026010, код класифікації доходів бюджету 21081100) 0,01 коп. - судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2022 року у справі №922/1429/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.02.2023 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя Т.Д. Геза