ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

15.02.2023 м.Дніпро Справа № 904/1487/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача): Верхогляд Т.А.,

суддів: Чередка А.Є., Вечірка І.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2022 року ( повний текст рішення підписаний 11.11.2022 року) у справі № 904/1487/22 (суддя Новікова Р.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» м. Київ

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро

про стягнення суми боргу в розмірі 46 698 121,54грн, 3%річних в розмірі 366 158,02 грн, інфляційну складову в розмірі 4 560 459, 30 грн -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2022 року у справі № 904/1487/22 задоволено позовні вимоги.

Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (ідентифікаційний код: 08004581; місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Феодосіївська, 13) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (ідентифікаційний код: 40121452; місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1) суму боргу в розмірі 46 698 121,54грн, 3%річних в розмірі 366 158,02 грн, інфляційну складову в розмірі 4 560 459,30 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 774 371,08 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Апелянт просив:

- скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2022 року у справі № 904/1487/22;

- звільнити від сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.01.2023 року у даній справі апеляційну скаргу залишено без руху внаслідок оформлення її з порушенням вимог, встановлених ст.258, 260 Господарського процесуального кодексу України.

Таке порушення полягало у ненаданні скаржником доказів сплати судового збору у розмірі 1 161 556, 50 грн, або належних доказів для застосування ст. 8 Закону України Про судовий збір.

Згідно з вказаною ухвалою скаржнику належало усунути відповідні недоліки у строк, який дорівнює 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали.

02.02.2023 року апелянт надав заяву, в якій зазначає, що апелянт є бюджетною установою, усі видатки затверджуються у кошторисі на відповідний рік.

Відповідно до п. 2.6. Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої Міністерством фінансів України № 333 від 12.03.2012 року, судовий збір сплачується за кодом 2800 «Інші поточні видатки».

Кошторисом на 2023 рік КЕВ м. Дніпро на інші поточні видатки (код 2800) за загальним фондом виділено 30 000,00 грн., за спеціальним фондом 496 000,00 грн.

Розмір судового збору, який необхідно сплатити за подання апеляційної скарги, значно перевищує розмір видатків за відповідним кодом, які надані КЕВ м. Дніпро на весь 2023 рік.

Відповідно до кошторисних призначень на 2023 рік апелянт не має можливості сплатити судовий збір у зв`язку з відсутністю необхідної суми коштів та неприбутковістю установи.

У якості доказів скаржник надав:

- копію кошторису КЕВ м. Дніпро на 2023 рік в 1 прим, на 2 арк.;

- довідку про включення скаржника до Реєстру неприбуткових установ та організацій від 28.11.2016 року.

Колегія суддів, ознайомившись з наданими апелянтом документами, не вважає їх неналежнми доказами для звільнення від сплати судового збору.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Необхідність сплати судового збору встановлена для всіх суб`єктів нормами ГПК України, не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Невиконання заявником наведених вимог процесуального законодавства має правовим наслідком відмову у прийнятті позовної заяви до розгляду та повернення її заявнику.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року, у якому зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити, або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому, обґрунтування пов`язаних з цим обставин та подання доказів, котрі свідчать про неможливість або ускладнення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на зацікавлену сторону.

Тобто, звільнення від сплати судового збору є правом суду, а не його обов`язком, а обґрунтування пов`язаних з цим обставин та подання доказів, які свідчать про неможливість або ускладнення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на зацікавлену особу в силу вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, у задоволенні заявленого клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити, апеляційну скаргу повернути скаржнику.

Керуючись ст.ст.174, 234, 235, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання Квартирно-експлуатаційному відділу м. Дніпро про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2022 року у справі № 904/1487/22 повернути скаржнику.

Додаток (на адресу скаржника): апеляційна скарга №525/3693 від 30.11.2022 року з доданими до неї документами на 20 аркушах, конверт.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя Т.А.Верхогляд

Суддя А.Є. Чередко

Суддя І.О. Вечірко