ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
"15" лютого 2023 р. м. Рівне Справа № 5019/2076/12(918/842/22)
в засіданні приймали участь:
від позивача : В. Паска
На розгляді у судді Н.Церковної на стадії ліквідації перебуває справа №5019/2076/12 за заявою Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі до Відкритого акціонерного товариства "Сарненський комбінат хлібопродуктів" про визнання банкрутом.
У жовтні 2022 року Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській області звернулось (далі - позивач) до Господарського суду Рівненської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Сарненський комбінат хлібопродуктів" (далі - відповідач) про стягнення заподіяної шкоди у розмірі 25 661,23 грн в межах справи про банкрутство №5019/2076/12 Відкритого акціонерного товариства "Сарненський комбінат хлібопродуктів".
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
На балансі ВАТ Сарненський комбінат хлібопродуктів перебуває державне майно, а саме: будівля автовагової, загальною площею 47,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Сарни, вул. Заводська, 2, що у процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ Сарненське КХП.
Наказом Регіонального відділення від 16.03.2021 року №167 утворено інвентаризаційну комісію. На виконання наказу № 167 у квітні 2021 року Регіональним відділенням проведено інвентаризацію фактичної наявності необоротних активів, за результатами якої встановлено відсутність (зруйнована) будівля автовагової, загальною площею 47.4 кв.м. Вказане вбачається із Зведеного акту інвентаризації майна від 09.04.2021року; Інвентаризаційного опису необоротних активів від 08.04.2021року; Звіряльної відомості результатів інвентаризації необоротних активів від 08.04.2021року; Протоколу інвентаризаційної комісії від 08.04.2021 року. У акті перевірки фактичної наявності об`єкта державної власності - будівлі автовагової від 08.04.2021року встановлено, що об`єкт державної власності - будівля автовагової, загальною площею 47.4 кв.м. за адресою: Рівненська область, Сарненський район, м. Сарни, вул. Заводська, 2, повністю зруйнований, на місці його розташування наявне лише будівельне сміття. У зв`язку з чим у позивач просить суд стягнути з відповідача суму збитків зруйнованого майна.
05 грудня 2022 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому ліквідатор вказує, що руйнування будівлі автовагової та нанесення збитків відбулось в наслідок невиконання працівниками Регіонального відділення Фонду Державного майна України п.4.1. Положення,яким врегульовано контроль за утриманням, зберіганням та використанням державного майна, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, щодо перевірки наявності та умов збереження майна.
При цьому, справа про банкрутство ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» була порушена 2012 році, у 2014 році підприємство було визнано банкрутом, а перший огляд автовагової працівниками Фонду було проведено тільки у 2018 році.
Також відповідач зазначив, що з моменту продажу попереднім ліквідатором майна у 2016 році новому власнику, та відсутності доступу як ліквідатору на територію підприємства, знову ж таки в супереч Положенню, Рішення стосовно подальшого порядку використання об`єктів працівниками РВ ФДМ не приймалось. Договір про зберігання майна, що не ввійшло до статутного капіталу ВАТ не був заключний.
Майно, яке залишилось не проданим та знаходилося на території комбінату, в тому числі і майно, яке під час приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів», попереднім ліквідатором мені не передавалось, а відтак відсутні будь - які підстави для задоволення позову.
Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17.10.2022 року прийнято позовну заяву Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській області до Відкритого акціонерного товариства "Сарненський комбінат хлібопродуктів" про стягнення 25 661,23 грн до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15 листопада 2022 року.
Ухвалою суду 15.11.2022 року розгляд справи судом відкладено на 06.12.2022 року.
05 грудня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду 06.12.2022 року розгляд справи судом відкладено на 13.12.2022 року.
Ухвалою суду від 13.12.2022 року розгляд справи відкладено на 10.01.2023 року та продовжено з ініціативи суду строк підготовчого провадження на 30 днів до 17.01.2023 року.
02 січня 2023 року від позивача в порядку ст. 46 ГПК України надійшла заява про збільшення позовних вимог в даній справі, яку прийнято судом та постановлено здійснювати розгляд справи з врахуванням уточнених вимог.
Ухвалою суду від 10.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі № 5019/2076/12(918/842/22) та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 січня 2023 року. Ухвалою суду від 24.01.2023 року розгляд справи судом відкладено до 31.01.2023 року.
Ухвалою суду від 31.01.2023 року розгляд справи судом відкладено до 15.02.2023 року.
Проте, 15.02.2023 року відповідач на відео зв`язок не вийшов. При цьому, відповідача попереджено, що відповідно до ч.5 ст.197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку, тощо, несе учасник справи який подав відповідну заяву.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Також, судом зазначається, що у даній справі не визнавалася необхідність обов`язкової участі учасників справи.
Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.
Постановою господарського суду Рівненської області від 23.04.2014 року Відкрите акціонерне товариство "Сарненський комбінат хлібопродуктів" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Тихончук Л.Х.
Ухвалою суду від 05.09.2017 року в задоволенні клопотань голови комітету кредиторів ВАТ "Сарненський комбінат хлібопродуктів" - ТОВ "ОРТФ Едланд" №21 від 15.08.2016 року, №24 від 19.09.2016 року, №26 від 27.09.2016 року, №3 від 17.01.2017 року, № 8 від 24.04.2017 року, № 10 від 27.06.2017 року, № 14 від 25.07.2017 року про припинення повноважень ліквідатора ВАТ "Сарненський комбінат хлібопродуктів" Тихончук Л.Х. та призначення ліквідатором боржника арбітражного керуючого Ушача Ю.В. відмовлено. Продовжено строк ліквідаційної процедури Відкритого акціонерного товариства "Сарненський комбінат хлібопродуктів" та строк повноважень ліквідатора Тихончук Л.Х. на 6 місяців до 23.04.2017 року.
Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптово-роздрібна торгова фірма "Едланд" від 11.09.17року задоволено частково.
Ухвалу господарського суду Рівненської області від 05 вересня 2017 року у справі №5019/2076/12 скасовано в частині відмови у задоволенні клопотань голови комітету кредиторів відкритого акціонерного товариства "Сарненський комбінат хлібопродуктів" - товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТФ Едланд" №21 від 15.08.2016 року, №24 від 19.09.2016 року, №26 від 27.09.2016 року, №3 від 17.01.2017 року, № 8 від 24.04.2017 року, № 10 від 27.06.2017 року, № 14 від 25.07.2017 року про припинення повноважень ліквідатора ВАТ "Сарненський комбінат хлібопродуктів" Тихончук Л.Х. та призначення ліквідатором боржника арбітражного керуючого Ушача Ю.В.
Прийнято в цій частині нове рішення, а саме:
"1. Клопотання голови комітету кредиторів відкритого акціонерного товариства "Сарненський комбінат хлібопродуктів" - товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТФ Едланд" №21 від 15.08.2016 року; №24 від 19.09.2016 року; №26 від 27.09.2016 року; №3 від 17.01.2017 року; № 8 від 24.04.2017 року; № 10 від 27.06.2017 року; № 14 від 25.07.2017 року про припинення повноважень ліквідатора ВАТ "Сарненський комбінат хлібопродуктів" Тихончук Л.Х. та призначення ліквідатором боржника арбітражного керуючого Ушача Ю.В. задоволити.
1.3. Зобов`язати арбітражного керуючого - ліквідатора Тихончук Лесю Хотіївну підготувати та передати арбітражному керуючому - ліквідатору у справі №5019/2076/12 про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Сарненський комбінат хлібопродуктів" Ушачу Юрію Володимировичу наявні активи, статутні документи, бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута.
1.4. Зобов`язати ліквідатора - арбітражного керуючого Ушача Ю.В. вжити заходи у відповідності до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під час здійснення ліквідаційної процедури, не рідше ніж один раз на місяць надавати суду звіт про свою діяльність, а також подати господарському суду звіт про проведення ліквідаційної процедури та ліквідаційний баланс".
Постановою Верховного Суду від 31.05.2018 року касаційну скаргу арбітражного керуючого Тихончук Лесі Хотіївни на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 року у справі №5019/2076/12 залишено без задоволення. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 року у справі залишено без змін. Матеріали справи повернуто до господарського суду Рівненської області.
Ухвалою суду від 15.11.2022 року продовжено строк ліквідаційної процедури Відкритого акціонерного товариства "Сарненський комбінат хлібопродуктів" та строк повноважень ліквідатора Ушача Юрія Володимировича до 28.02.2023 року.
Як зазначено позивачем станом на жовтень 2022 року на балансі ВАТ Сарненський комбінат хлібопродуктів перебуває державне майно, а саме: будівля автовагової, загальною площею 47,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Сарни, вул. Заводська, 2, що у процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ Сарненське КХП.
Наказом Регіонального відділення від 16.03.2021 №167 утворено інвентаризаційну комісію. На виконання наказу № 167 у квітні 2021 року Регіональним відділенням проведено інвентаризацію фактичної наявності необоротних активів, за результатами якої встановлено відсутність (зруйнована) будівля автовагової, загальною площею 47.4 кв.м. Вказане вбачається із Зведеного акту інвентаризації майна від 09.04.2021року; Інвентаризаційного опису необоротних активів від 08.04.2021 року; Звіряльної відомості результатів інвентаризації необоротних активів від 08.04.2021 року; Протоколу інвентаризаційної комісії від 08.04.2021року. У акті перевірки фактичної наявності об`єкта державної власності - будівлі автовагової від 08.04.2021 року встановлено, що об`єкт державної власності будівля автовагової, загальною площею 47.4 кв.м. за адресою: Рівненська область, Сарненський район, м. Сарни, вул. Заводська, 2, повністю зруйнований, на місці його розташування наявне лише будівельне сміття.
21.04.2021 року Регіональне відділення на адресу ВАТ Сарненський комбінат хлібопродуктів надіслало вимогу про відшкодування завданих збитків № 11-04-1279, у якій просило у 10-ти денний термін надати згоду на відшкодування шкоди у добровільному порядку. Конверт повернувся без вручення.
28.05.2021 року на адресу Регіонального відділення надійшов лист арбітражного керуючого Ушача Ю.В. №02-01/5019/2076/12/140, у якому ліквідатор запропонував Регіональному відділенню вжити заходи по відшкодуванню збитків нанесених підприємству незаконними діями попереднього ліквідатора Тихончук Л.Х. та ТОВ Норвезько - українська група. Встановлення факту відсутності майна відповідачем спростовано не було.
З витягу про державне майно, яке не увійшло до статутного капіталу господарського товариства від 03.10.2022 року вбачається, що балансова вартість майна станом на 01.01.2007 року становить 17 761 грн. 23 коп. Іншими відомостями відносно вартості майна та розміру завданих збитків на момент звернення до суду Регіональне відділення не володіє.
Протоколом засідання конкурсної комісії по відбору суб`єктів оціночної діяльності для проведення незалежної оцінки об`єктів від 15.02.2022 року визначено вартість надання послуг з оцінки - 7 900 грн.
Отже, ціна позову на момент його подання складала 25 661 грн. 23 коп., що включає вартість збитків у розмірі 17 761 грн. 23 коп., а також вартість послуг оцінювача 7 900 грн. Інші відомості щодо можливої вартості будівлі автовагової на момент подачі позовної заяви у Регіонального відділення відсутні, тому Регіональне відділення їх визначає у розмірі останньої відомої балансової вартості майна 17 761 грн. 23 коп.
Разом з цим, як зазначено вище по тексту судом 02 січня 2023 року від позивача в порядку ст. 46 ГПК України надійшла заява про збільшення позовних вимог в даній справі, яку прийнято судом до розгляду та постановлено здійснювати розгляд справи з врахуванням уточнених вимог в розмірі 146 100,00 грн - збитків та 7 900,00 грн - вартості надання послуг з оцінки.
Відтак, на підставі викладеного та керуючись ст.ст.1166,1193 ЦК України позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі.
Ліквідатор ВАТ Сарненський комбінат хлібопродуктів у своїх запереченнях не спростував факт знищення руйнування державного майна, проте зазначив наступне.
Руйнування будівлі автовагової та нанесення збитків відбулось в наслідок невиконання працівниками Регіонального відділення Фонду Державного майна України п.4.1. Положення, яким унормовано контроль за утриманням, зберіганням та використанням державного майна, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, щодо перевірки наявності та умов збереження майна.
Справа про банкрутство ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» була порушена 2012 році, у 2014 році підприємство було визнано банкрутом, а перший огляд автовагової працівниками Фонду було проведено тільки у 2018 році.
З моменту продажу попереднім ліквідатором майна у 2016 році новому власнику, та відсутності доступу новому ліквідатору на територію підприємства, знову ж таки в супереч Положенню, Рішення стосовно подальшого порядку використання об`єктів працівниками РВ ФДМ не приймалось. Договір про зберігання майна, що не ввійшло до статутного капіталу ВАТ не був укладений.
Майно, яке залишилось не проданим та знаходилося на території комбінату, в тому числі і майно, яке під час приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів», попереднім ліквідатором не передавалось новопризначеному ліквідатору.
Про відсутність доступу на територію комбінату та не можливість перевірки стану майна в тому числі і Державного, починаючи з 2018 року Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях було неодноразово повідомлено.
Від проведення спільної інвентаризації та перевірки збереження майна у лютому 2021 року, Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях відмовилось та своїх представників не направило.
Про руйнування майна в тому числі і автовагової, що було виявлено за результатами перевірки у лютому 2021 року, ліквідатором було повідомлено всі органи місцевого самоврядування, всі правоохоронні державні органи і в тому числі Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях.
В супереч, зазначеному у акті складеному в квітні 2021 року і на який посилається Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, жодного звернення до правоохоронних органів, працівниками фонду направлено не було, що підтверджує повну бездіяльність працівників Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях щодо збереження та використання державного майна, яке не увійшло до статутного фонду ВАТ «СКХП».
Таким чином, на підставі викладеного ліквідатор вважає, що позов до ВАТ «СКХП» пред`явлено без підставно.
Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступне.
Норми права, що підлягають до застосування, мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно ч.1 ст.3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У відповідності до ч. 1 ст. 3 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України.
Згідно приписів ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України .
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, який діяв на момент визнання ВАТ "СКХП" банкрутом, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
18.10.2018 року прийнятий новий Кодекс України з процедур банкрутства, який набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. Кодекс України з процедур банкрутства почав діяти з 21.10.2019 року.
Згідно ч. 9 ст. 42 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, який діяв на момент визнання ВАТ "СКХП" банкрутом, державне майно, яке не увійшло до статутного капіталу господарського товариства у процесі приватизації (корпоратизації) та перебуває на балансі банкрута, не включається до складу ліквідаційної маси.
Суб`єкт управління таким майном з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у встановлений частиною першою статті 37 цього Закону строк приймає рішення про подальше використання цього майна.
Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Згідно з нормами Закону №4212-VI, положеннями якого регулювалась процедура ліквідації :
ч.2,3 ст.98. Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися вимог законодавства; 2) здійснювати заходи щодо захисту майна боржника. Під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.
ч.1 ст.107. Арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть за свої дії та заподіяну третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, встановлених законом.
Відповідно до Кодексу:
ч.1 ст.21. Арбітражні керуючі несуть за свої дії та бездіяльність цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, встановлених законом;
ст.25. Шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій арбітражного керуючого, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, заподіяна особі внаслідок неумисних дій або помилки арбітражного керуючого, відшкодовується за рахунок страхової виплати. Шкода, заподіяна внаслідок умисних дій чи бездіяльності арбітражного керуючого, відшкодовується арбітражним керуючим.
Згідно із Цивільним кодексом України:
ч.1 і 2 ст.16 Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
ст.22. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
ст.177. Об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
ч.1 ст.190. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
ч.1 і 2 ст.1166. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини;
ч.1 ст.1192. Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі;
ч.1 і 2 ст.1212. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події;
ч.1 ст.1214. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства суд прийшов до таких висновків, що позивач в даному випадку обрав вірний спосіб захисту проте в силу вище зазначених норм та спеціального статусу банкрута - відповідача визначив не вірного.
Суд зазначає, що згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Положеннями ч.2 ст.4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно зі ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц.
Як вбачається із змісту позовної заяви та доказів, підставами звернення стало те, що державне майно яке не увійшло до статутного капіталу господарського товариства у процесі приватизації (корпоратизації) та перебуває на балансі банкрута зруйноване (втрачене). При цьому, суд зазначає, що відповідачем у даній справі визначено саме банкрута - Відкритого акціонерного товариства "Сарненський комбінат хлібопродуктів" до якого і пред`явлено вимогу про стягнення збитків, коли даний позов мав бути пред`явлений до арбітражного керуючого, який здійснював свої повноваження у відповідності до Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.
Так, відповідно до ч. 1-3 ст. 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Враховуючи, що позивачем не подано клопотання в порядку ч.2 або ч. 3 ст. 48 ГПК України, та враховуючи сукупність встановлених вище обставин і положень ст.ст.75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
У задоволені позову відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 20.02.2023 року.

Суддя Н.Церковна