РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.02.2023Справа № 910/10251/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АЛЕКСАНДР"

до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

про стягнення 210 907,53 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Ратківська А.Р.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АЛЕКСАНДР" (далі - позивач, ТОВ "ТД "АЛЕКСАНДР") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ") про стягнення 210 907,53 грн на підставі Договору постачання № СН/79/Ю1 від 23.10.2021, з яких: 197 044,80 грн основного боргу, 13 862,73 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач на підставі наведеного Договору здійснив поставку товару відповідачу згідно видаткових накладних № ЗП-00010051 від 29.10.2021, № ЗП-00011577 від 13.12.2021, № ЗП-00012045 від 23.12.2021, № ЗП-00001393 від 17.02.2022 на суму 317 430,00 грн, проте відповідач здійснив лише частковий розрахунок за поставлений товар у загальній сумі 120 385,20 грн, а тому, на твердження позивача, заборгованість відповідача складає 197 044,80 грн (основний борг).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2022 позовну заяву ТОВ "ТД "АЛЕКСАНДР" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

18.10.2022 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, направлена до суду засобами поштового зв`язку 13.10.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 позовну заяву ТОВ "ТД "АЛЕКСАНДР" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10251/22, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/10251/22.

У зв`язку з відсутністю фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень (відповідне оголошення було розміщене на сторінці Господарського суду міста Києва суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/), ухвала Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі № 910/10251/22 від 19.10.2022 була надіслана на електронні адреси позивача (ІНФОРМАЦІЯ_1) та відповідача (), вказані позивачем у позовній заяві.

Після відновлення фінансування, поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 у справі № 910/10251/22 було направлене відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві, яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача (Україна, 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 646 підтверджується, що поштове відправлення з ухвалою суду про відкриття провадження у справі одержано уповноваженим представником відповідача 05.01.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

23.10.2021 між Акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі - покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АЛЕКСАНДР" (далі - постачальник, позивач) укладено Договір постачання № СН/79/Ю1 (далі - Договір № СН/79/Ю1 від 23.10.2021 або Договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти та оплатити, в терміни і в порядку, визначеному цим Договором товар, найменування, ціна за шт., кількість та вартість якого вказані у даному пункті Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору постачальник здійснює постачання товару на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару.

Датою переходу права власності від постачальника до покупця на товар вважається дата прийняття товару на складі покупця по кількості та якості (п. 3.3 Договору).

Товар приймається згідно видаткових накладних (п. 3.7 Договору).

Датою поставки товару вважається дата підписання покупцем видаткової накладної (п. 3.8 Договору).

Пунктом 6.1 Договору визначено, що загальна сума Договору складає: 344 886,00 грн, в т.ч. ПДВ.

Відповідно до п. 7.2 Договору погоджено термін оплати: протягом 45 (сорока п`яти) банківських днів з моменту отримання товару покупцем, при умові прийняття товару за кількістю і якістю, але не раніше реєстрації податкової накладної.

Датою оплати вважається дата перерахування коштів покупцем за банківськими реквізитами постачальника (п. 7.5 Договору).

Оплата за кожну партію поставленого товару проводиться покупцем при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства України в Єдиному реєстрі податкових накладних (п. 7.7 Договору).

Відповідно до п. 9.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 24.12.2021 до Договору) даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 20.02.2022, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

29.06.2022 між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Договору, відповідно до якої покупець та постачальник дійшли згоди розірвати Договір №СН/79/Ю1 в 23.10.2021, укладений між покупцем та постачальником (пункт 1 Додаткової угоди №3); покупець зобов`язаний здійснити оплату поставленого по Договору товару, строк вказаний у Договорі. З моменту набрання чинності цією Додатковою угодою інші зобов`язання сторін, що виникли з Договору, припиняються і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за Договором (пункт 2 Додаткової угоди №3); зміни набирають чинності з моменту підписання сторонами цієї Додаткової угоди (пункт 3 Додаткової угоди №3).

Отже, станом на час звернення позивача з даним позовом до суду (29.09.2022) Договір № СН/79/Ю1 від 23.10.2021 розірвано за згодою сторін.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що відповідач в порушення умов наведеного Договору здійснив лише часткову оплату за товар, поставлений позивачем згідно видаткових накладних № ЗП-00010051 від 29.10.2021, № ЗП-00011577 від 13.12.2021, № ЗП-00012045 від 23.12.2021, № ЗП-00001393 від 17.02.2022, у зв`язку з чим у відповідача наявна заборгованість у розмірі 197 044,80 грн (основний борг). Крім основного боргу, з огляду на прострочення відповідачем грошового зобов`язання, позивач заявив до стягнення з відповідача 13 862,73 грн інфляційних втрат за період з березня по серпень 2022 року.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору № СН/79/Ю1 від 23.10.2021 свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статтями 173, 174, 175, 264-269 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509, 655, 662, 663, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України).

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно умов Договору відповідачем було надано позивачу рознарядки на поставку товару: від 25.10.2021 № СН12/6100-21, від 15.02.2022 № СН-12/639-22.

Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 317 430,00 грн з ПДВ, що підтверджується наступними видатковими накладними:

№ ЗП-00010051 від 29.10.2021 на суму 75 753,60 грн з ПДВ,

№ ЗП-00011577 від 13.12.2021 на суму 44 631,60 грн з ПДВ,

№ ЗП-00012045 від 23.12.2021 на суму 36 520,80 грн з ПДВ,

№ ЗП-00001393 від 17.02.2022 на суму 160 524,00 грн з ПДВ.

Наведені видаткові накладні підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін без зауважень щодо кількості та якості поставленого товару.

Відповідно до п. 7.2 Договору встановлено термін оплати протягом 45 (сорока п`яти) банківських днів з моменту отримання товару покупцем, при умові прийняття товару за кількістю і якістю, але не раніше реєстрації податкової накладної.

Позивачем зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних:

12.11.2021 - податкову накладну №1619 від 29.10.2021;

24.12.2021 - податкову накладну №927 від 24.12.2021;

12.01.2022 - податкову накладну №1420 від 23.12.2021;

03.06.2022 - податкову накладну №1088 від 17.02.2022.

Відтак, враховуючи умови п. 7.2 Договору, дати отримання товару відповідачем та дати реєстрації податкових накладних позивачем, судом встановлено, що відповідач повинен був розрахуватись за товар, поставлений згідно:

видаткової накладної № ЗП-00010051 від 29.10.2021 на суму 75 753,60 грн - у строк до 06.01.2022,

видаткової накладної № ЗП-00011577 від 13.12.2021 на суму 44 631,60 грн - у строк до 17.02.2022,

видаткової накладної № ЗП-00012045 від 23.12.2021 на суму 36 520,80 грн - у строк до 01.03.2022,

видаткової накладної № ЗП-00001393 від 17.02.2022 на суму 160 524,00 грн - у строк до 03.06.2022.

Відповідач здійснив оплату поставленого йому товару на загальну суму 120 385,20 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 4422085 від 06.01.2022 на суму 75 753,60 грн, № 4539542 від 17.02.2022 на суму 44 631,60 грн.

Враховуючи наведене, не оплаченим залишився товар, поставлений відповідачу згідно видаткових накладних № ЗП-00012045 від 23.12.2021, № ЗП-00001393 від 17.02.2022 на загальну суму 197 044,80 грн (317 430,00 грн - 120 385,20 грн = 197 044,80 грн).

09.08.2022 позивач направив відповідачу претензію №87 від 05.07.2022, у якій просив протягом семи днів з дня її одержання сплати суму основного боргу.

Відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість за поставлений товар згідно Договору не оплатив.

Судом враховано, що поставки товару відповідачу здійснено у період дії Договору № СН/79/Ю1 від 23.10.2021, який розірвано за згодою сторін шляхом підписання Додаткової угоди №3 від 29.06.2022 до вказаного Договору.

Згідно з п. 2 Додаткової угоди №3 до Договору сторони узгодили, що покупець (відповідач) зобов`язаний здійснити оплату поставленого по Договору товару, строк вказаний у Договорі.

Станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем повної оплати поставленого по Договору товару у строк, вказаний у Договорі.

Враховуючи, що наявність та розмір заборгованості відповідача за товар, поставлений згідно Договору за видатковими накладними № ЗП-00012045 від 23.12.2021, № ЗП-00001393 від 17.02.2022 у загальній сумі 197 044,80 грн, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростована, позовні вимоги ТОВ "ТД "АЛЕКСАНДР" про стягнення з АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" 197 044,80 грн основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 13 862,73 грн інфляційних втрат за період з березня по серпень 2022 року.

Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором щодо оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної № ЗП-00012045 від 23.12.2021 на суму 36 520,80 грн та згідно видаткової накладної № ЗП-00001393 від 17.02.2022 на суму 160 524,00 грн.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат у сумі 13 862,73 грн за загальний період з березня по серпень 2022 року, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 13 862,73 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем до позовної заяви додано попередній розрахунок суми судових витрат, який складається з витрат на сплату судового збору в сумі 3 163,61 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України та задоволення позову повністю, судовий збір в сумі 3 163,61 грн покладається на відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Враховуючи, що позивачем не було подано жодних доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування відповідних судових витрат позивача.

Керуючись статтями 56, 58, 73-80, 86, 123, 124, 126, 129, 165, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АЛЕКСАНДР" (Україна, 69053, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 2; ідентифікаційний код 38920229) 197 044,80 грн (сто дев`яносто сім тисяч сорок чотири гривні 80 коп.) основного боргу, 13 862,73 грн (тринадцять тисяч вісімсот шістдесят дві гривні 73 коп.) інфляційних втрат, 3 163,61 грн (три тисячі сто шістдесят три гривні 61 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 15.02.2023.

Суддя Оксана ГУМЕГА