СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року м. Харків Справа № 922/68/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Сахновщинське імені М.О. Ключки, Харківська область, Сахновщинський район, с. Сугарівське, (вх. №1267 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 27.10.2022р. у справі №922/68/22 (суддя Суслова В.В., ухвалене в м.Харків, дата складення повного тексту 27.10.2022р.)

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Танатан", м.Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Сахновщинське імені М.О. Ключки, Харківська область, Сахновщинський район, с. Сугарівське,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Танатан" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Сахновщинське імені М.О. Ключки, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 239212,26грн., яка складається з: заборгованості за договором поставки 112008,00грн., пені у розмірі 4922,21грн., 36% річних 10274,05грн., штрафу в сумі 112008,00грн.; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №12/05 від 12.05.2021р. в частині своєчасної оплати за товар.

У відзиві на позовну заяву поданому до місцевого господарського суду 27.01.2022р. відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Зокрема, щодо суми основної заборгованості за договором в розмірі 112008,00грн. відповідач зазначав, що при визначені строку виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого товару, позивач мав керуватись положеннями частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, оскільки умовами укладеного між сторонами договору не було визначено строк оплати.

Проте, відповідної вимоги позивачем на адресу відповідача направлено не було, що свідчить про відсутність порушеного права позивача, у зв`язку із ненастанням строку оплати поставленого товару.

Відповідач також заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 4922,21грн. та штрафу в сумі 112008,00грн., зазначаючи про те, що при встановленні судом порушення відповідачем підстав для майнової відповідальності та стягнення неустойки, обов`язковому застосуванню підлягають положення частини 1 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, отже, зважаючи на відсутність жодних збитків у позивача, сума неустойки повинна бути зменшена до 0 %(нуля) від суми заявленого штрафу.

Крім того, відповідач, з посиланням на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі №902/417/18, зазначав про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 36% річних в розмірі 10274,05грн., отже розмір відповідальності за невиконання грошових зобов`язань за договором поставки, що відповідатиме критерію справедливості на рівні 3% становить 856,17грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.10.2022р. у справі №922/68/22 позов задоволено; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Сахновщинське імені М.О. Ключки" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Танатан" суму основного боргу за договором поставки № 12/05 в розмірі 112 008,00 грн., пеню в розмірі 4922,21 грн., штраф в розмірі 112008,00 грн., 36% річних в розмірі 10274,05 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 588,18 грн.

Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 11, 509, 526, 530, 599, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 173, 174, 193 Господарського кодекс України в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу за договором поставки № 12/05 від 12.05.2021р. в сумі 112008,00грн. мотивовані тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати відповідачем отриманого товару у визначений пунктом 3.3 договору строк до 30.09.2021р.

Господарським судом першої інстанції також було задоволено в повному обсязі позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 4922,21грн., штрафу в сумі 112008,00грн. та 36% річних в сумі 10274,05грн., як таких, що були погоджені умовами укладеного між сторонами договору поставки.

Крім того, судом було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 0 (нуля), а також зменшення відсотків річних до 3%, з огляду на те, що укладаючи з позивачем відповідний договір, який містить умови щодо стягнення штрафних санкцій у разі порушення строків оплати продукції відповідач, як покупець, прийняв на себе відповідні зобов`язання, діючи вільно і на власний розсуд, мав усвідомлювати наслідки несвоєчасного проведення оплати товару - нарахування пені, штрафу та 36% річних.

Окрім того, зменшення штрафних санкцій до 0,00 грн. є значним та фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Приватне акціонерне товариство "Сахновщинське імені М.О. Ключки" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 27.10.2022р. у справі №922/68/22 в частині стягнення пені в розмірі 4922,21 грн., штрафу в розмірі 112008,00 грн. та 36% річних в сумі 9967,03грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у відповідній частині.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення, місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки викладеним відповідачем доводам, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Зокрема, апелянт посилається на те, що при встановленні судом порушення відповідачем підстав для майнової відповідальності та стягнення неустойки, обов`язковому застосуванню підлягають положення частини 1 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, отже, зважаючи на відсутність жодних збитків у позивача, сума неустойки повинна була бути зменшена судом.

Апелянт зауважуєё що його пропозиція зменшити розмір штрафу до 0 % (нуля) не була обов`язковою і безальтернативною для суду першої інстанції, а тому суд мав можливість відступити від також пропозиції та зменшити суму штрафу до будь-якого розміру, що за переконанням суду має справедливий характер.

Крім того, апелянт, з посиланням на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі №902/417/18, зазначає, що несправедливим та неспівмірним із порушенням зобов`язання є положення договору поставки, в частині визначення 36% річних від простроченого зобов`язання. Отже, економічно обґрунтованим, є інший розмір відсотків, що відповідає частині 2 статті 625 Цивільного кодексу України, якою встановлена відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання у розмірі 3% річних від простроченої суми.

Окрім викладеного, на думку скаржника, при ухваленні оскаржуваного рішення, господарським судом першої інстанції не було надано правової оцінки режиму воєнного стану в Україні, як форс-мажорним обставинам при виконанні сторонами своїх зобов`язань, через що не застосував відповідні норми матеріального права, а саме статей 617 Цивільного кодексу України та статті 218 Господарського кодексу України, які передбачають можливість звільнення від відповідальності внаслідок дії непереборної сили.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.12.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Сахновщинське імені М.О. Ключки на рішення господарського суду Харківської області від 27.10.2022р. у справі №922/68/22; встановлено позивачу строк до 05.01.2023р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання; встановлено учасникам справи строк до 05.01.2023р. для подання заяв і клопотань; розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Сахновщинське імені М.О. Ключки на рішення господарського суду Харківської області від 27.10.2022р. у справі №922/68/22 розпочато з 22.12.2022р. без повідомлення учасників справи, без повідомлення учасників справи, зважаючи на положення частини 10 статті 270 цього Кодексу, оскільки ціна позову в зазначеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, вказана апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи, зважаючи на приписи частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 12.05.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальність "Танатан" (надалі - постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Сахновщинське імені М.О. Ключки" (надалі - покупець) було укладено договір поставки засобів захисту рослин № 12/05 (т.1 а.с.13-14), в порядку та на умовах якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність у зумовлені даним договором строки засоби захисту рослин (надалі "ЗЗР"), що надалі іменується «товар», а покупець зобов`язався прийняти та своєчасно оплатити його вартість на умовах договору (пункт 1.1. договору).

Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю та загальна вартість зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2. договору).

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що загальна ціна цього договору складається з загальної суми вартості товару, що поставляється згідно всіх видаткових накладних до Договору, протягом терміну його дії.

Орієнтовна сума договору становить 500000,00грн. Якщо вартість всіх поставок товару за цим договором перевищуватиме або буде меншою від орієнтовної суми договору, то вважатиметься, що загальна ціна цього договору узгоджена сторонами шляхом підписання видаткових накладних, за якими фактично поставлено та прийнято товар протягом строку дії договору (пункт 2.2. договору).

За умовами пунктів 3.1 - 3.3. договору, розрахунки за даним договором здійснюються в національній валюті України (гривні) шляхом банківського (безготівкового) переказу грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника. Оплата за поставлений товар може проводитись покупцем на підставі належним чином оформлених видаткових накладних або на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури. Повна оплата поставленого товару повинна бути здійснена покупцем не пізніше « 30» вересня 2021 року. («Остаточна дата розрахунку»).

Покупець має право провести розрахунок за товар на умовах 100% попередньої оплати вартості поставленого товару. Датою оплати товару вважається дата надходження грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника (пункти 3.4., 3.5. договору).

Пунктами 4.1., 4.2 договору сторони погодили, що постачальник поставляє товар шляхом одноразової поставки або поставки товару партіями, відповідно до видаткових накладних. Доказом факту поставки товару є оформлені належним чином документи - видаткова накладна, товарно-транспортна накладна. Довіреність оформлюється і підписується на усну вимогу будь-якої із сторін цього договору.

Розділом 6 договору визначено відповідальність сторін:

Зокрема, пунктом 6.2. договору сторони погодили, що при порушенні термінів оплати по цьому договору, покупець сплачує постачальнику:

- пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла на момент виникнення та існування заборгованості через прострочення оплати) від загальної суми платежу, що не здійснений своєчасно (заборгованості) за кожний день прострочення;

- при порушенні термінів оплати більше ніж 10-ти календарних днів, Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 100% від суми поставленого Товару.

Згідно з пунктом 6.5. договору, у разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, то відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості та інших штрафних санкцій 36% річних, які нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2021р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов: несвоєчасне, неповне, неналежне (всупереч положенням договору) виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором, якщо порушення були допущені під час його дії.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем - ТОВ "Танатан" (постачальником) було постановлено відповідачу - ПрАТ "Сахновщинське імені М.О. Ключки" (покупцю) засоби захисту рослин на загальну на суму 112008,00грн., в асортименті, кількості та по цінам, що підтверджується доданим до позовної заяви копіями видаткової накладної № РН-0000012 від 13.05.2021р., товарно-транспортної накладної № РН-0000012 від 13.05.2021р. та рахунку - фактури від 13.05.2021р. №СФ-0000011 (т.1 а.с.15,16, 18).

Вказані накладні було підписано представниками та скріплено печатками обох сторін без зауважень і заперечень, зокрема, від імені ПрАТ "Сахновщинське імені М.О. Ключки" товар отримано Молошним Володимиром Григоровичем на підставі довіреності № 18 від 13.05.2021р. (т.1 а.с.17).

Проте, відповідачем вартість поставленого товару в строк визначений умовами договору оплачено не було, що і стало підставою для звернення 10.01.2022р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Танатан" до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Сахновщинське імені М.О. Ключки, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 239212,26грн., яка складається з: заборгованості за договором поставки 112008,00грн., пені у розмірі 4922,21грн., 36% річних 10274,05грн., штрафу в сумі 112008,00грн. (т.1 а.с.1-20).

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.10.2022р. у даній справі позов задоволено, з підстав викладених вище (т.1 а.с.65-71).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що за загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України, зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, за змістом статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України також встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Укладений сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Так, згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Враховуючи наведені положення цивільного законодавства, суд зазначає, що строк виконання грошового зобов`язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу та поставки, які склалися між сторонами у даному випадку, встановлений спеціальною нормою статті 692 ЦК України, а факт отримання товару є самостійною підставою для виникнення у покупця обов`язку негайно здійснити розрахунки, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

Як було зазначено вище, пунктом 3.3 договору чітко визначено обов`язок покупця оплатити поставленій товар не пізніше 30.09.2021р., а підписання видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом і фіксує факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, строк оплати є таким, що настав 30 вересня 2021 року.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК Цивільного кодексу України.

З огляду на вищевикладене, відповідачем не було надано суду доказів оплати отриманого за договором поставки № 12/05 від 12.05.2021р. товару в строк визначений договором, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 112008,00грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 4922,21грн. та штрафу в сумі 112008,00грн., судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України : у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу приписів статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Як було зазначено вище, пунктом 6.2. договору сторони погодили, що при порушенні термінів оплати по цьому договору, покупець сплачує постачальнику:

- пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла на момент виникнення та існування заборгованості через прострочення оплати) від загальної суми платежу, що не здійснений своєчасно (заборгованості) за кожний день прострочення;

- при порушенні термінів оплати більше ніж 10-ти календарних днів, Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 100% від суми поставленого Товару.

Судова колегія зазначає, що право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам частинами другою та четвертою статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, а також приписами статті 546 ЦК України та статті 231 ГК України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.02.2018р. у справі №911/2813/17, від 22.03.2018р. у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018р. у справі № 922/1720/17, від 02.04.2019р. у справі № 917/194/18, від 01.06.2021р. у справі 910/12876/19.

Отже, норми чинного законодавства України не містять прямої заборони законодавця щодо одночасного застосування такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як пеня та штраф, та, відповідно, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема, неустойки (пені та штрафу), передбачених пунктом 6.2 договору.

Окрім того, за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини 2 статті 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Таким чином, оскільки відповідачем було допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, пов`язаного з оплатою поставленого товару, факт якого належним чином підтверджується матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що передбачений умовами договору розмір пені узгоджується з приписами частини 6 статті 231 Господарського кодексу України та, відповідно, про правомірність застосування позивачем передбаченої пунктом 6.2. договору штрафної санкції у вигляді пені у розмірі 4922,21грн., а також наявність правових підстав для нарахування штрафу в сумі 112008,00грн.

Враховуючи неналежне виконання ПрАТ "Сахновщинське імені М.О. Ключки" зобов`язань з оплати отриманого товару у встановлений договором поставки № 12/05 термін, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо правомірності позовних вимог в частині застосування штрафних санкцій, а саме стягнення з відповідача пені у розмірі 4922,21 грн. та штрафу у розмірі 112008,00грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 36% річних в сумі 10274,05грн., судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Відтак, у даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність згідно статті 625 ЦК України, у вигляді сплати процентів річних від простроченої суми.

Зі змісту пункту 6.5. договору вбачається, що сторони погодили, що у разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, то відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості та інших штрафних санкцій 36% річних, які нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Тобто, сторонами в договорі було встановлено інший, ніж передбачений статтею 625 Цивільного кодексу України розмір процентів річних.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки, колегія суддів вважає, що вони не суперечать вимогам чинного законодавства та є арифметично вірними, та погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 36% річних у розмірі 10274,05 грн.

Таким чином, спільне застосування пені та штрафу, а також 36% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, передбачених пунктами 6.2., 6.5. договору поставки не вважається подвійним притягненням до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а отже не суперечить приписам статті 61 Конституції України.

Крім того, посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі №902/417/18, апеляційним господарським судом до уваги не приймається, оскільки вказана справа не є релевантною до даного предмета спору.

З матеріалів справи також вбачається, що у відзиві на позовну заяву поданому відповідачем 27.01.2022р. до господарського суду Харківської області, останній просив суд зменшити розмір штрафних санкцій до 0 %, а також зменшення відсотків річних до 3%.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019р. у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019р. у справі № 916/553/19.

Крім того, позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть рівні ризики під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Аналіз чинного законодавства України свідчить про відсутність вичерпного переліку виняткових випадків, які є безумовними підставами для зменшення неустойки. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2019р. у справі №910/9765/18, від 12.09.2019р. у справі № 910/10427/18.

Судова колегія звертає увагу на те, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

Отже, відповідач укладаючи відповідний договір поставки, який містить умови щодо стягнення штрафних санкцій у разі порушення строків оплати продукції ПрАТ "Сахновщинське імені М.О. Ключки", діючи вільно і на власний розсуд прийняв на себе відповідні зобов`язання та мав усвідомлювати наслідки несвоєчасної оплати товару - нарахування пені, штрафу та 36% річних.

Крім того, як вірно зазначено місцевим господарським судом, матеріали справи не містять доказів, які б давали підстави суду скористатись своїм правом для зменшення розміру штрафних санкцій.

Зокрема, зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що сторона, для якої виконання зобов`язань за договором стало неможливим внаслідок настання обставин непереборної сили, зобов`язана негайно, але не пізніше 10-ти календарних днів після початку їх дії, письмово повідомити іншу сторону про початок, можливий строк дії та передбачуваний час припинення цих обставин. Несвоєчасне повідомлення позбавляє сторону права посилатись на обставини непереборної сили. Належним доказом наявності зазначених вище обставин та їх тривалості є документ, виданий торгово-промисловою палатою України або іншим компетентним органом (пункти 8.1. та 8.2 договору).

Проте, відповідач протягом усього періоду існування простроченої заборгованості: не звертався до позивача із проханням не нараховувати йому неустойку; не надавав документів та будь-яких належних доказів, які б засвідчували неможливість відповідача вчасно розрахуватися через існування об`єктивних та/або виняткових обставин; не звертався із проханням пролонгації боргу; не надавав документи та/або встановленої форми фінансові звіти, які б засвідчили той факт, що він перебуває у скрутному фінансовому становищі; не повідомляв про існування обставин, які вплинули на можливість вчасно розрахуватись за отриману продукцію, не надавав документи, що засвідчували б настання форс-мажорних обставин.

Отже, за наведених обставин, доводи апелянта про ненадання місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення правової оцінки режиму воєнного стану в Україні, як форс-мажорним обставинам при виконанні сторонами своїх зобов`язань, та не застосування відповідних норм матеріального права, а саме статей 617 Цивільного кодексу України та статті 218 Господарського кодексу України, які передбачають можливість звільнення від відповідальності внаслідок дії непереборної сили є безпідставними.

Поведінка боржника та його дії, на переконання судової колегії, не свідчать про добросовісність виконання свого обов`язку з оплати отриманого від позивача товару, оскільки умови договору відповідачем були проігноровані, а заборгованість на даний час ухвалення судового рішення залишилась не погашеною.

Більш того, колегія суддів зауважує, що зменшення штрафних санкцій до 0,00грн. є значним та фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що в свою чергу може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги баланс інтересів сторін та враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов`язання перед позивачем, не довів належними доказами виключних обставин для зменшення розміру неустойки, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення погодженої в договорі ставки процентів річних або ж звільнення його від відповідальності, передбаченої законом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, зроблених Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства Сахновщинське імені М.О. Ключки не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 27.10.2022р. у справі №922/68/22 слід залишити без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Сахновщинське імені М.О. Ключки залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.10.2022р. у справі №922/68/22 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 17.02.2023

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя В.В. Лакіза

Суддя Н.О. Мартюхіна