ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" лютого 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2346/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

за участю секретаря судового засідання Росєєвої А.М.,

розглянувши справу № 916/2346/22 в порядку загального позовного провадження

за позовом: акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" /, адреса - 65003, м. Одеса, вул. Церковна, 29, e-mail: /

до відповідача: акціонерного товариства "Одесагаз" /, адреса - 65003, м. Одеса, вул. Одарія, 1, e-mail: /

про зобов`язання провести списання штрафних та фінансових санкцій за договором

за участі представників сторін:

від позивача: Орлова О.В. в порядку самопредстаництва юридичної особи;

від відповідача: Сметанюк І.М. в порядку самопредставництва юридичної особи.

ВСТАНОВИВ:

16.09.2022 року акціонерне товариство "Одеська ТЕЦ" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 2434/22/ до акціонерного товариства "Одесагаз" про зобов`язання провести списання штрафних та фінансових санкцій за договором розподілу природного газу № 007265 від 04.01.2016 року, укладеному між АТ "Одесагаз" та АТ "Одеська ТЕЦ", стягнутих на підставі рішення Господарського суду Одеської області № 916/885/19 від 17.07.2019 року відповідно до ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" № 1730 (зі змінами) в сумі 2 045 968,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано наявністю підстав, передбачених ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" № 1730 (зі змінами), для списання штрафних та фінансових санкцій за договором.

Позов пред`явлено на підставі ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" № 1730 (зі змінами).

Ухвалою суду від 21.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2346/22; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 20.10.2022 року о 10:00 год.

27.09.2022 року на адресу суду надійшов відзив /вх. № 20975/22/, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що оскільки позивач по зобов`язанням за договором № 007265 у цій справі є поточним кредитором, тому нарахування відповідачем штрафних санкцій було здійснено правомірно та обґрунтовано. Відповідач зауважує, що умовами договору не передбачено застережень щодо черговості погашення заборгованості.

Відповідач звертає увагу, що заборгованість позивача перед відповідачем після виконання рішення суду у справі № 916/885/19 в регістрах бухгалтерського обліку відповідача з 07.11.2019 року не обліковується.

Відповідач критично оцінює надані позивачем бухгалтерські довідки.

Відповідач наголошує, що дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" № 1730 поширювалася до 29.087.2021 року на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Тобто на час виконання рішення суду дія закону № 1730 не розповсюджувалась на правовідносини сторін. Відповідач вказує, що змін у законі № 1730 від 14.07.2021 року дійсно включають відповідача до його виконання. Але відповідач зауважує на незворотності дії законів у часі.

03.10.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив /вх. № 21468/22/, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Позивач вказує, що товариство не оспорює рішення Господарського суду Одеської області № 916/885/19 від 17.07.2019 року та правомірність штрафних санкцій.

Позивач зауважує, що плата по договору природного газу № 007265 здійснювалася як з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, так і зі звичайного рахунку. При здійсненні платежу споживачем у графі «призначення платежу» зазначалося: «плата за розподіл природного газу, згідно договору № 007265 від 04.01.2016 року». У зв`язку із чим вказані кошти повинні були бути зарахованими в рахунок погашення заборгованості за розподіл природного газу згідно договору, а не як погашення штрафних санкцій, стягнених відповідно до рішення Господарського суду Одеської області № 916/885/19 від 17.07.2019 року.

Позивач вказує, що відповідно до наказу Мінрегіонбуду № 107 від 10.05.2019 року, АТ «Одеська ТЕЦ» включена до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Відповідно до наказу Мінрегіонбуду № 106 від 17.06.2022 року, внесено зміни до Реєстру та зазначено кредиторів АТ «Одеська ТЕЦ», штрафні та фінансові санкції по яким підлягають списанню. Серед кредиторів АТ «Одеська ТЕЦ», зокрема, зазначено АТ «Одесагаз».

07.10.2022 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача /вх. № 21989/22/, в яких відповідач наголошує на тому, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідач зауважує, що рішення суду у справі № 916/885/19 виконано у повному обсязі 06.11.2019 року.

Відповідач також наголошує, що на день погашення позивачем заборгованості діяла нова редакція договору, зокрема, п. 6.7 договору, у відповідності до Постанови НКРЕКП № 2080 від 19.10.2019 року, яка надавала оператору ГРМ право у разі відсутності графіку погашення заборгованості грошові кошти, отримані від споживача у поточному розрахунковому періоді, зарахувати у рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Відповідач звертає увагу, що заборгованість позивача перед відповідачем після виконання рішення в регістрах бухгалтерського обліку відповідача з 07.11.2019 року не обліковується.

20.10.2022 року о 10:00 год підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою суду від 20.10.2022 року призначено підготовче засідання по справі № 916/2346/22 на 17.11.2022 р. об 11:00 год.

17.11.2022 року о 11:00 год підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з відсутністю електроенергії через екстрені відключення світла в Одеському регіоні.

Ухвалою суду від 18.11.2022 року призначено підготовче засідання по справі № 916/2346/22 на 01.12.2022 р. о 12:30 год.

У підготовчому засіданні 01.12.2022 року судом за участі представників сторін оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті; судове засідання по суті призначено на 18.01.2023 року на 11:30 год.

У судовому засіданні 18.01.2023 року судом за участі представників сторін оголошено перерву на 08.02.2023 року на 13:45 год.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, 04.01.2016 року між публічним акціонерним товариством «Одесагаз» (постачальник, Оператор ГРМ) та публічним акціонерним товариством «Одеська ТЕЦ» (споживач) було укладено договір розподілу природного газу № 007265, який відповідно до п. 1.1. є публічним типовим договором, що регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам) до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Договір від 04.01.2016 року є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь - яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема, надання підписаної Споживачем заяви - приєднання (п. 1.3. Договору від 04.01.2016 року).

Матеріали справи містять акти наданих послуг з розподілу природного газу за договором № 007265: від 31.12.2018 року на суму 6 722 140,15 грн; від 31.01.2019 року на суму 7 162 972,22 грн; від 28.02.2019 року на суму 5 850 358,87 грн.

Судом досліджено довідку позивача щодо оплат на користь відповідача за договором по розподілу природного газу № 007265 від 04.01.2016 року за період з грудня 2018 року по лютий 2019 року.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.07.2019 у справі № 916/885/19 стягнуто з Акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" на користь Акціонерного товариства "Одесагаз" основний борг в сумі 11 116 245 грн. 93коп., пеню в сумі 1 610 449 грн. 97 коп., 3 % річних в сумі 135 345 грн. 70коп., інфляційні витрати в розмірі 300 172 грн. 87коп. та судовий збір в сумі 197 433 грн. 32 коп.

Загальна суму стягнутих грошових коштів за рішенням суду - 13 162 214,47 грн та судовий збір у розмірі 197 433,32 грн.

Рішення Господарського суду Одеської області від 17.07.2019 у справі № 916/885/19 набрало законної сили 12.08.2019 року.

Згідно з ч. 4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується про розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

За змістом наведеної процесуальної норми, неодмінною умовою її застосування є участь тих самих осіб або особи, щодо якої встановлено ці обставини, як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні обставини, що мають значення для справи, що розглядається.

Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, у справі де брали участь ті ж самі особи, що і у даній справі, а тому вони не повинні доводитися знову у даній справі.

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення одним з основоположних аспектів верховенства права принципу юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

В силу статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Враховуючи, що під час розгляду справи № 916/885/19 приймали участь ті самі особи, які приймають участь під час розгляду даної позовної заяви, обставини встановлені рішеннями суду у зазначеній справі мають преюдиційне значення.

Предметом спору у справі № 916/885/19 є стягнення заборгованості за лютий 2019 року не у повному обсязі, а частково у розмірі лише 4 189 850,00 грн. Загальна сума заборгованості за послуги з розподілу природного газу складає 11 116 245,93 грн., яка складається з залишку несплаченого боргу за січень 2019 року у розмірі 6 926 395,93 грн. та частини боргу (який заявляється позивачем до стягнення) у лютому 2019 року у розмірі 4 189 850,00 грн.

Таким чином судом встановлено та не заперечується сторонами, що заборгованість, яка була стягнута рішенням суду у справі № 916/885/19 виникла у грудні 2018 року по лютий 2019 року.

Судом досліджено:

- платіжне доручення № 342 від 06.11.2019 року про сплату позивачем на користь відповідача грошових коштів у розмірі 13 448 962,01 грн з призначенням платежу: «плата за розподіл природного газу згідно договору № 007265 від 04.01.2016 року, у т.ч. ПДВ 20 %»;

- платіжне доручення № 308 від 30.10.2019 року про сплату позивачем на користь відповідача грошових коштів у розмірі 3 000 000,00 грн з призначенням платежу: «плата за розподіл природного газу згідно договору № 007265 від 04.01.2016 року, у т.ч. ПДВ 20 %»;

Разом із тим, матеріали справи містять акт звірки взаємних розрахунків, які належним чином підписані сторонами та скріплені печатками:

- за період травня 2021 року, відповідно до якого станом на 31.05.2021 року за даними АТ «Одесагаз» заборгованість позивача перед відповідачем становить 35 084 957,71 грн (договір № 007265 від 04.01.2016 року - 34 906 406,58 грн, справа № 916/2747/20 від 25.01.2021 року - 178 551,13 грн); за даними АТ «Одеська ТЕЦ» 35 084 957,71 грн (договір № 007265 від 04.01.2016 року - 32 663 004,72 грн, справа № 916/2747/22 - 178 551,13 грн, справа № 916/885/19 - 2 243 401,86 грн.

- за період серпня 2022 року, відповідно до якого станом на 31.08.2022 року за даними АТ «Одесагаз» заборгованість позивача перед відповідачем становить 34 590 141,18 грн, за даними АТ «Одеська ТЕЦ» 34 264 940,01 грн, в т.ч. 2 045 968,54 грн - за рішенням від 17.07.2019 року у справі № 916/885/19.

Суд критично оцінює надані позивачем бухгалтерські довідки вих. № 03/01-1097 від 30.08.2022 року, № 03/01-1096 від 30.08.2022 року, вих. № 03/01-1098 від 30.08.2022 року, № 03/01-1100 від 30.08.2022 року. Оскільки вказані довідки складені позивачем як боржником в даних правовідносинах в односторонньому порядку та не вони не є первинними документами.

Господарський суд зазначає, що пунктом 2 Постанови НКРЕКП №2080 від 07.10.2019 року були затверджені зміни до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829.

Так, згідно абз. 1-2 п. 6.7 Типового договору розподілу природного газу у редакції від 12.10.2019 року /тобто на момент здійснення позивачем оплати - 06.11.2019 року/, у разі виникнення у Споживача заборгованості за цим Договором Сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього Договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. У разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.

При цьому суд зауважує, що договір № 007265 від 04.01.2016 року, підписаний сторонами ще у 2016 році, містить аналогічні положення п. 6.7 Типового договору розподілу природного газу. Вказані умови договору викладені у п. 6.5 договору № 007265 від 04.01.2016 року.

Матеріали справи не містять доказів наявності укладеного між сторонами в порядку п. 6.7 договору графіку погашення заборгованості. У зв`язку із чим суд погоджується із доводами відповідача щодо його права отримані грошові кошти за платіжним дорученням № 342 від 06.11.2019 року в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості позивача за договором розподілу природного газу №007265 від 04.01.2016 року. При цьому суд зауважує, що призначення платежу у даному платіжному дорученню має загальне посилання: «плата за розподіл природного газу згідно договору № 007265 від 04.01.2016 року».

Матеріали справи містять бухгалтерську довідку АТ «Одесагаз» вих. № 07/399 від 06.10.2022 року, в якій вказано про відсутність станом на 05.10.2022 року дебіторської заборгованості по штрафним санкціям АТ «Одеська ТЕЦ» згідно рішення суду від 17.07.2019 року по справі № 916/885/19. Рішення виконано у повному обсязі 06.11.2019 року.

Вказана довідка складена теж в односторонньому порядку, проте АТ «Одесагаз» у даних правовідносинах виступає кредитором, який повідомляє про відсутність заборгованості боржника.

28.06.2022 року позивач направив на адресу відповідача лист вих. № 13/10-640 з проханням на підставі ч. 2 п. 1 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" № 1730 (зі змінами від 14.07.2021 року) списати штрафні санкції у розмірі 2 045 968,54 грн (пеня - 1 610 449,97 грн, 3 % річних - 135 345,70 грн, інфляційні втрати - 300 172,87 грн) по договору розподілу природного газу № 007265 від 04.01.2016 року, стягнені відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 17.07.2019 у справі № 916/885/19.

Господарський суд зазначає, що предметом спору у даній справі є зобов`язання провести списання штрафних та фінансових санкцій за договором розподілу природного газу № 007265 від 04.01.2016 року, стягнутих на підставі рішення Господарського суду Одеської області № 916/885/19 від 17.07.2019 року відповідно до ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" № 1730 (зі змінами) в сумі 2 045 968,54 грн.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на звернення до господарського суду в установленому порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частини 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Так, у рішенні від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згідно із цією статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).

Отже, зрештою ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Положеннями частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

03 листопада 2016 року прийнято Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» № 1730, що набрав чинності 30.11.2016 року (далі - Закон №1730), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення та поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» визначено, що учасниками процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з положеннями ст. 2 закону його дія пощиорюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

14 липня 2021 р. до Закону №1730 було внесено зміни Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» № 1639.

Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України №1730 «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», зі змінами, на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий до 1 червня 2021 року природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, отримані до 1 червня 2021 року для їх подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також на заборгованість, реструктуризовану відповідно до статті 5 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, якщо інше не передбачено цим Законом.

На заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий з 1 червня 2021 року до 1 липня 2022 року природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману з 1 червня 2021 року до 1 липня 2022 року для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, включених до реєстру, за спожитий до 1 червня 2021 року природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, отримані до 1 червня 2021 року для їх подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, та не сплачені станом на дату включення до реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом, не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

підлягають списанню, за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, або в інший строк згідно з умовами затверджених мирових угод.

Тобто, у відповідності до ч. 3 ст. 7 Закону України № 1730 підлягають списанню, за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, включених до реєстру, за спожитий до 1 червня 2021 року природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, та не сплачені станом на дату включення до реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.

Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Таким чином з урахуванням зазначених вище приписів ст. 7 Закону України № 1730 зобов`язання боржника за умови наявності всіх умов, передбачених цим законом, підлягає списанню з дня набрання чинності закону, тобто підстави припинення такого зобов`язання визначені в законі, що узгоджується з положеннями ст. 598 ЦК України.

Відповідно до наказу Мінрегіонбуду № 107 від 10.05.2019 року, АТ «Одеська ТЕЦ» включена до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. До вказаного реєстру внесено зміни шляхом включення до нього АТ «Одеська ТЕЦ» за заборгованістю, утвореною станом на 01.06.2021 року.

Відповідно до наказу Мінрегіонбуду № 106 від 17.06.2022 року, внесено зміни до Реєстру та зазначено кредиторів АТ «Одеська ТЕЦ», штрафні та фінансові санкції по яким підлягають списанню. Серед кредиторів АТ «Одеська ТЕЦ», зокрема, зазначено АТ «Одесагаз» ().

Матеріали справи містять повідомлення від 21.06.2022 року про включення/внесення змін до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Господарський суд зазначає, що відповідачем заперечується право позивача на списання присуджених до стягнення рішенням Господарського суду Одеської області від 17.07.2019 року у справі № 916/885/19 пені, 3% річних та інфляційних втрат. Оскільки вказана заборгованість за відомостями відповідача уже погашена.

За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і воно є обов`язковим до виконання, тому вважається законними, доки не скасовано в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуто компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій воно ухвалено. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява №48553/99), а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» (заява №28342/95)).

Високий Суд у пунктах 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13), яке набуло статусу остаточного 29.01.2016, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, пункти 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Так, рішеннями Господарського суду Одеської області від 17.07.2019 року у справі № 916/885/19 та присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" на користь Акціонерного товариства "Одесагаз" основний борг в сумі 11 116 245 грн. 93коп., пеню в сумі 1 610 449 грн. 97 коп., 3 % річних в сумі 135 345 грн. 70коп., інфляційні витрати в розмірі 300 172 грн. 87коп. та судовий збір в сумі 197 433 грн. 32 коп. Тобто, судом в межах справ № 916/885/19 встановлено наявність у АТ "Одесагаз" права на одержання вказаних сум від АТ "Одеська ТЕЦ".

При цьому суд зауважує, що у даній справі позивач просить суд зобов`язати провести списання вказаної заборгованості, чим фактично нівелювати встановлене судом право та поставити під сумнів правову визначеність у правовідносинах сторін.

Господарський суд зазначає, що вирішення питання про наявність/відсутність правових підстав для списання спірної суми заборгованості на підставі частини 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та реалізація цього права має відбуватись у спосіб, що не суперечить Конституції України та законодавству, зокрема, статті 8 Конституції України, якою передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, та статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення.

За наведених обставин (наявності судових рішень, які набрали законної сили, про підтвердження існування грошового зобов`язання боржника перед кредитором зі сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат) належним способом захисту боржника від правової невизначеності у правовідносинах сторін внаслідок набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» після прийняття рішень Господарським судом Одеської області є визначений статтею 328 Господарського процесуального кодексу України механізм визнання виданих на виконання таких судових рішень виконавчих документів (наказів) такими, що не підлягають виконанню.

Так, відповідно до частини 2 статті 328 Господарського процесуального кодексу України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, підставою визнання наказу у справі № 916/885/19 таким, що не підлягає виконанню, буде саме норма частини 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Саме шляхом подання заяви про визнання наказу у справі 916/889/19 таким, що не підлягає виконанню, буде забезпечено ефективний захист права позивача на списання спірної заборгованості.

Аналогічний висновок викладено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 року у справі № 910/4311/21.

При цьому посилання позивача на господарську справу №910/14260/20, як на аналогічну, предметом якої було, зокрема, зобов`язання кредитора (Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») провести списання частини штрафних та фінансових санкцій, господарський суд зазначає, що задоволенню позову в цій частині передувало звернення Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» у справі №916/2146/16 про визнання наказу на примусове виконання рішення суду №916/2146/16 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 у справі №916/2146/16 визнано таким, що не підлягає виконанню повністю на підставі частини 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» наказ Господарського суду Одеської області від 27.09.2016 у справі №916/2146/16, яким стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» на користь Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 5 439 303 грн. 08 коп. суму інфляційних втрат, 514 368 грн. 13 коп. 3% річних.

Отже, обставини справи №910/14260/20 не є аналогічними даній справі.

Господарський суд наголошує, що задоволення позову в межах даної справи зумовить одночасне існування судових рішень, які протирічитимуть одне одному, зокрема рішенню у справі 916/885/19, яким підтверджується право АТ «Одесагаз» на одержання від АТ «Одеська ТЕЦ» сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, та данне, яким нівелюватиметься таке право.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Проаналізувавши встановлені обставини, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Одеська ТЕЦ» до АТ «Одесагаз» про зобов`язання провести списання штрафних та фінансових санкцій за договором не підлягають задоволенню.

При цьому суд зауважує, що відмова не виключає право позивача реалізувати надане йому право на визнання виданого на виконання судового рішення у справі № 916/885/19 виконавчого документу (наказу) такими, що не підлягає виконанню у відповідності до статті 328 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судовий збір в порядку ст. 129 ГПК України позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" до акціонерного товариства "Одесагаз" про зобов`язання провести списання штрафних та фінансових санкцій за договором - відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження аби прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 лютого 2023 р.

Суддя Н.Д. Петренко