ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 лютого 2023 року Справа № 903/847/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участю секретаря судового засідання Кошового В.А., розглянувши справу №903/847/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» (43026, м.Луцьк, вул. Єршова, 11а, )

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубечненський керамічний завод» (44412, Старовижівський р-н., с. Дубечне, провулок Промисловий, 2, )

до відповдіача-2: Приватне підприємство «ЗАХІД» (45510, Локачинський р-н., с. Павловичі, вул. Паламарчука, 48, )

про стягнення 304 309,06 грн.

Представники сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача-1: не прибув;

від відповідача-2: не прибув;

Встановив: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» звернулося до суду з позовом до відповідачів 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубечненський керамічний завод», 2) Приватного підприємства «ЗАХІД» та просить стягнути солідарно 304 309,06 грн. заборгованості в т.ч.: 215486,18 грн. основного боргу за спожиту електричну енергію, 51592,99 грн - пені, 4009,82 грн. - 3% річних, 33220,07 грн. - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем-1 умов договору про постачання електричної енергії споживачу, заяви приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу, в частині своєчасної оплати та умов договору поруки №15П 19.02.2021 зі сторони відповідача-2.

Ухвалою суду від 01.11.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 19.12.2022 постановлено перейти до розгляду справи №903/847/22 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.01.2023.

Ухвалою суду від 18.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.02.2023.

Уповноваженні представники відповідачів в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомленні про час та дату судового засідання.

Представник позивача через відділ діловодства суду подав клопотання за вх.№01-75/979/23 від 15.02.2023 у якому просить здійснювати судовий розгляд без його участі, позовні вимоги підтримує у повному об`ємі.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №429 від 14.06.2018 р. ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ВОЛИНЬЕЛЕКТРОЗБУТ» надано ліцензію з постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018р.№312 (далі - ПРРЕЕ) постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами. Договір про постачання електричної енергії споживачу визначає умови продажу споживачу електричної енергії як товарної продукції за ринковими цінами та визначає зокрема, ціну та/або порядок розрахунку ціни електричної енергії, способи оплати, спосіб оплати послуг з розподілу електричної енергії тощо.

Договір про постачання електричної енергії споживачу укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. При цьому споживач має право вільно обирати та змінювати електропостачальників. За цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору.

30.07.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод" (Відповідач 1, Споживач) звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" (Позивач, Постачальник) із заявою - приєднанням до договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах комерційної пропозиції №11.2 «ПАРТНЕРСЬКА 2». Початком постачання електричної енергії визначено 01.08.2020 року.

Отже, 01.08.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" було розпочато постачання електричної енергії до об`єктів споживача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод", що розташовані в с. Дубечне, Старовижівського району, на підставі укладеного між ними договору про постачання електричної енергії споживачу №737-0393000 .

Відповідно до п. 13.1 договору він укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач. В комерційній пропозиції зазначено, що договір укладається на строк до 31.12.2020 року включно. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за 20 календаних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про припинення його дії або перегляд його умов. Дія договору може бути припинена достроково з дотриманням вимог чинного законодавства та умов Договору, але в будь-якому випадку Договір діє до повної оплати заборгованості по Договору, включаючи штрафні санкції.

П. 5.2.1 ПРРЕЕ передбачає наступні права електропостачальника: на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів; на звернення до оператора системи щодо відключення (обмеження) електроживлення споживача у випадках, визначених Правилами; на стягнення пені та застосування інших санкцій за несвоєчасну оплату спожитої електричної енергії відповідно до вимог законодавства; на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України.

В свою чергу споживач у відповідності п.5.5.5 ПРРЕЕ зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів, а за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію - припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору.

У відповідності до п. 4.12 ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору. Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 5.7 договору, оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений в рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору.

Відповідно до умов комерційної пропозиції №11.2 «Партнерська 2» остаточний розрахунок проводиться за фактично поставлену електроенергію з врахуванням проведенех планових платежів протягом 5 (п`яти) робочих днів від дня отримання рахунку споживачем.

07.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод" укладено додаткову угоду про електронний документообіг до договору про постачання електричної енергії №737-03930000 від 01.08.2020.

Дані договори підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, у встановленому порядку не оспорено, не розірвано та не визнано недійсними, а отже є дійсними, укладеними належним чином та є обов`язковими для виконання сторонами.

Як слідує із матеріалів справи, постачальник на виконання умов договору забезпечив безперебійне постачання електричної енергії для потреб об`єктів ТзОВ «Дубечненський керамічний завод», що підтверджується актами приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії та додатково листом-відповіддю вх. № 2153 від 20.09.2022 про підтвердження факту споживання електричної енергії ТЗОВ «Дубечненський керамічний завод» за період з 01.01.2022 по 01.09.2022 у розмірі 69092 кВт .(а.с. 24, 30,32,34,35, 68)

Однак, ТзОВ «Дубечненський керамічний завод» не виконав свої зобов`язання по оплаті належним чином, а тому 16.08.2022 позивач звернувся до відповідача-1 претензією за №528 від 16.08.2022 з вимогою оплатити заборгованість у 5-денний строк з моменту її отримання. Проте, останній свої зобов`язання не виконав та відповіді на претензію не надав.

З огляду на викладене, заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію становить 21 5486,18 грн.

Разом з тим, 19.02. 2023 між Приватним підприємством «Захід» (Поручитель, Відповідач 2), Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» (позивач-кредитор ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дубечненський керамічний завод» (відповідач-2-боржник) було укладено договір поруки за №15П. Відповідно до умов п. 1.1 договору поручитель бере на себе зобов`язання відповідати перед Кредитором (ТОВ «ВЕЗ») по зобов`язаннях Боржника (ТзОВ «Дубечненський керамічний завод») в частині здійснення розрахунків за спожиту електричну енергію та інші нарахування (пеня, перевищення договірних величин споживання електричної енергії) згідно із умовами договору про постачання електричної енергії споживачу №737-0393000 від 01 серпня 2020, який був укладений між кредитором та боржником, в розмірі 344 795 грн 62 коп. (а.с. 27)

У відповідності до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з приписами статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Згідно п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторонами у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами частин 1, 2 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом ч. 1 ст.265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Згідно зі статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, заборгованість відповідачів становить у розмірі 215 486,18 грн., підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення в повному обсязі в силу ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України.

У зв`язку із несвоєчасною оплатою відповідачами вартості поставленої електричної енергії, позивач нарахував відповідачам пеню у розмірі 51 592,99 грн. за період з 15.02.2022 по 21.10.2022, 3% річних у розмірі 4009,82 грн. за період з 15.02.2022 по 21.10.2022 та інфляційні втрати у розмірі 33 220,07 грн. за період з 15.02.2022 по 30.09.2022.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку про вірність здійсненого розрахунку та правомірність заявлених до стягнення 3% річних у розмірі 4009,82 грн. за період з 15.02.2022 по 21.10.2022 та інфляційні втрати у розмірі 33 220,07 грн. за період з 15.02.2022 по 30.09.2022 нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог, щодо стягнення пені позивач зазначає, що пунктом 3.1 договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату боргу, пеню (у розмірі подвійної облікової ставки НБУ зва кожний день прострочення платежу) відшкодування збитків.

У відповідності до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку, що розрахунок пені позивачем здійснено у відповідності до вимог статті 232 ГК України, з урахуванням положень Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Враховуючи вище зазначене, приймаючи до уваги, що право стягнення пені обумовлене умовами договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 51 592,99 грн. за період з 15.02.2022 по 21.10.2022.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубечненський керамічний завод» (44412, Старовижівський р-н., с. Дубечне, провулок Промисловий, 2, ) та Приватного підприємства «ЗАХІД» (45510, Локачинський р-н., с. Павловичі, вул. Паламарчука, 48, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» (43026, м.Луцьк, вул. Єршова, 11а, ) 304 309,06 грн. заборгованості в т.ч.: 215486,18 грн. основного боргу за спожиту електричну енергію, 51592,99 грн - пені, 4009,82 грн. - 3% річних, 33220,07 грн. - інфляційних втрат.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубечненський керамічний завод» (44412, Старовижівський р-н., с. Дубечне, провулок Промисловий, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» (43026, м.Луцьк, вул. Єршова, 11а, ) 2282,32 грн витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з Приватного підприємства «ЗАХІД» (45510, Локачинський р-н., с. Павловичі, вул. Паламарчука, 48, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» (43026, м.Луцьк, вул. Єршова, 11а, ) 2282,32 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено

17.02.2023

Суддя В. М. Дем`як