РІШЕННЯ

16 лютого 2023 року м. ТернопільСправа № 921/500/22

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

за участі секретаря судового засідання: Бега В.М.

розглянув справу

за позовом Фізичної особи підприємця Чури Ігоря Григоровича ( АДРЕСА_1 )

до відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 20599,58 грн інфляційних втрат та 5976,35 грн 3% річних.

За участю від:

позивача не з`явився

відповідача не з`явився

Зміст позовних вимог, позиція позивача.

Фізична особа підприємець Чура Ігор Григорович звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 20599,58 грн - інфляційних втрат та 5976,35 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві б/н, б/д (вх. №560 від 12.10.2022) посилається на те, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 29.03.2017 у справі № 921/163/17-г/16, яке набрало законної сили, стягнуто на його користь з ФОП Лящинського Романа Романовича 45360 грн боргу за договором №5 від 14.06.2016 оренди будівельного риштування, а також 4498,29 грн пені, 1932,30 грн інфляційних збитків, 45360 грн штрафу і 1508 грн судового збору.

Посилаючись на встановлені рішенням суду у справі № 921/163/17-г/16 обставини неналежного виконання договору №5 від 14.06.2016 оренди будівельного риштування, інформацію органу Державної виконавчої служби щодо виконання цього рішення, а також приписи ст. 625 ЦК України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 20599,58 грн - інфляційних втрат та 5976,35 грн 3% річних, за період, який не був предметом розгляду у справі № 921/163/17-г/16.

Позиція відповідача фізичної особи Лящинського Романа Романовича.

Відповідач участі уповноваженого представника у судові засідання не забезпечив, відзиву на позовну заяву, в порядку ст. 165 ГПК України, у встановлений в ухвалах від 01.11.2022 та від 02.12.2022 строк не надав.

Частиною 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Норма такого ж змісту відображена і у ч.2 ст. 178 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою суду від 13.10.2022 позовну заяву Фізичної особи підприємця Чури Ігоря Григоровича було залишено без руху, на підставі ст. 174 ГПК України, у зв`язку з недотриманням заявником вимог ст. 164 ГПК України при її подачі до суду.

14.10.2022 через систему «Електронний суд» позивач подав заяву б/н від 14.10.2022 (вх. № 6761) з якої вбачається, що позивачем у визначений судом строк усунуто недоліки позовної заяви, які було визначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 13.10.2022.

При зверненні до суду з позовом у даній справі, позивачем зазначено адресу відповідача ОСОБА_1 АДРЕСА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 176 ГПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Разом з цим, ч. 6 ст. 176 ГПК України вказано, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду (ч. 7 ст. 176 ГПК України).

17.10.2022 Господарським судом Тернопільської області до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області надіслано запит за №921/500/22/602/2022 з проханням надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача - фізичної особи ОСОБА_1 .

21.10.2022 на адресу Господарського суду Тернопільської області надійшла відповідь, з якої вбачається, що зареєстрованим місцем проживання громадянина ОСОБА_1 є: АДРЕСА_4 .

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 01.11.2022: прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/500/22 за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 21.11.2022; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

На підставі ч.11 ст.176 ГПК України ухвалою суду від 21.11.2022: залишено без руху позовну заяву ФОП Чури І.Г., у зв`язку з встановленням суддею після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог ст. 164 ГПК України; встановлено заявнику строк для усунення недоліків.

26.11.2022 (згідно відбитку поштового штемпеля підприємства зв`язку «Укрпошта» на конверті) позивачем надіслано на адресу суду заяву б/н, б/д (вх. № 8149 від 02.12.2022), з якої вбачається, що позивачем у визначений судом строк усунуто недоліки позовної заяви, які було визначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 21.11.2022.

Ухвалою суду від 02.12.2022: прийнято до розгляду заяву позивача б/н, б/д (вх. № 8149 від 02.12.2022), з додатками; призначено підготовче судове засідання на 26.12.2022; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

В підготовчому судовому засіданні 26.12.2022 оголошувалась перерва до 19.01.2023.

Надалі, ухвалою суду від 19.01.2023 закрито підготовче провадження по справі №921/500/22 та призначено її до розгляду по суті на 16.02.2023.

Позивач в судове засідання 16.02.2023 не з`явився.

31.01.2023 ФОП Чурою І.І. подано заяву б/н від 30.01.2023 (вх. №790), у якій він підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив призначений на 16.02.2023 розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 16.02.2023 не забезпечив, особисто на розгляд справи жодного разу не прибув.

Судом здійснювалось надіслання копій ухвал суду у даній справі відповідачу за адресою вул. Самчука, 5, м. Тернопіль, 46002. Вказана інформація про місце реєстрації/проживання фізичної особи Лящинського Романа Романовича відповідача у даній справі отримана судом в порядку ч.6 ст. 176 ГПК України.

Рекомендовані повідомлення, якими за вказаною адресою відповідачу направлялась судова кореспонденція, повернулись на адресу суду без вручення із відміткою підприємства зв`язку «Укрпошта»: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Не перебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, неможливість направлення в засідання свого повноважного представника і ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом відповідно за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.03.2018, винесеній по справі №911/1163/17.

Направлення процесуальних документів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу учасників справи є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених документів перебуває поза межами контролю суду. Подібний висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 18.03.2021 №911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-5, постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17.

Судом враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66,69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що учасникам справи було створено належні умови для підготовки до розгляду справи, надання заяв по суті справи та доказів в обґрунтування своїх вимог або заперечень, тому є підстави для розгляду справи за наявними в справі матеріалами.

Суд, у судовому засіданні 16.02.2023, після виходу з нарадчої кімнати, ухвалив скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

У лютому 2017 року Фізична особа - підприємець Чура Ігор Григорович звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Лящинського Романа Романовича у справі №921/163/17-г/16 про:

- зобов`язання повернути будівельне риштування (вартістю 63400 грн), передане в тимчасове користування відповідно до договору оренди будівельного риштування №5 від 14.06.2016, перелік якого визначено в додатках №1, 2 вказаного договору;

- стягнення 45360 грн основного боргу, 8619, 52 грн пені, 45360 грн штрафу, 3738,10 грн інфляційних збитків.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 29.03.2017 у справі №921/163/17-г/16: частково задоволено позовні вимоги; ухвалено стягнути з Фізичної особи - підприємця Лящинського Романа Романовича ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця Чури Ігоря Григоровича ( АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 45360 грн боргу, 4498,29 грн пені, 1932,30 грн інфляційних збитків, 45360 грн штрафу, 1508 грн судового збору в повернення сплачених судових витрат; в решті позову відмовлено.

Підставою для часткового задоволення позову слугувала встановлена судом у справі №921/163/17-г/16 обставина неналежного виконання ФОП Лящинським Р.Р. умов договору оренди будівельного риштування № 5 від 14.06.2016.

10.04.2017 Господарським судом Тернопільської області видано наказ на примусове виконання рішення від 29.03.2017 у справі №921/163/17-г/16.

09.06.2017 В.о. начальника відділу Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Максимлюк В.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54089221 з примусового виконання наказу №921/163/17-г/16, виданого 29.03.2017 Господарським судом Тернопільської області.

В матеріалах справи міститься відповідь №59832 від 31.08.2022 Відділу Державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), адресована адвокату Булавинець М.М. на його адвокатський запит №4.2-0/1122-22 від 23.08.2022. У ній органом державної виконавчої служби повідомлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває зведене виконавче провадження № у АСВП 55260394, в складі якого перебуває, зокрема виконавче провадження № у АСВП 54089221 з примусового виконання наказу №921/163/17-г/16 від 29.03.2017 Господарського суду Тернопільської області про стягнення з ФОП Лящинського Романа Романовича на користь ФОП Чури Ігоря Григоровича 45360 грн основного боргу, 4498,29 грн пені, 1932,30 грн інфляційних збитків, 45360 грн штрафу, 1508 грн судового збору.

Органом Державної виконавчої служби повідомлено, що згідно бази даних АСВП у виконавчому провадженні № у АСВП 54089221 з примусового виконання наказу №921/163/17-г/16 від 29.03.2017 Господарського суду Тернопільської області боржником сплачено: 500 грн - 14.05 2018; 981,57 грн - 20.11.2018; 500 грн - 14.12.2018; 500 грн - 09.10.2019; 500 грн - 06.08.2019; 500 грн - 03.09.2019; 500 грн - 13.11.2019; 500 грн - 13.12.2019; 500 грн - 20.01.2020; 500 грн - 21.02.2020; 500 грн - 10.03.2020; 500 грн -01.04.2020; 500 грн - 18.05.2020; 500 грн - 16.06.2020; 500 грн - 17.08.2020; 500 грн - 14.09.2020; 500 грн - 11.11.2020; 500 грн - 03.12.2020; 500 грн - 17.02.2021; 500 грн - 13.04.2021; 500 грн - 17.05.2021; 500 грн - 14.06.2021; 500 грн - 12.07.2021; 500 грн - 16.09.2021; 1500 грн - 10.11.2021; 1500 грн - 14.12.2021; 1500 грн - 10.02.2022.

У вересні 2022 року, а саме 16.09.2022 (згідно з відбитком поштового штемпеля на конверті), мало місце звернення Фізичної особи підприємця Чури Ігоря Григоровича до Господарського суду Тернопільської області із заявою б/н, б/д (вх. № 508 від 22.09.2022) до боржника Фізичної особи підприємця Лящинського Романа Романовича про видачу судового наказу у справі №921/450/22 про стягнення з Фізичної особи підприємця Лящинського Романа Романовича 20559,58 грн - інфляційних втрат та 5932,03 грн - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 03.10.2022 відмовлено у видачі судового наказу у справі №921/450/22 згідно п.4 ч.1 ст.152 ГПК України, у зв`язку з наявністю обставин, зазначених у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Підставою цьому слугувало те, що згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця Лящинського Романа Романовича відбулась 10.10.2017, про що здійснено відповідний запис № 5019820 в Реєстрі.

Пункт 6 частини 1 статті 175 ГПК України передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Зважаючи на приписи п.6 ч.1 ст.175, п.4 ч.1 ст. 152 ГПК України та з урахуванням того, що вимоги про стягнення заборгованості Фізичною особою - підприємцем Чурою Ігорем Григоровичем заявлені до Фізичної особи підприємця Лящинського Романа Романовича, реєстрацію якої як фізичної особи - підприємця припинено 10.10.2017, судом у справі №921/450/22 зроблено висновки, що звертаючись з заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, визначаючи в якості боржника саме фізичну особу-підприємця, заявником не прийнято до уваги, що процедура наказного провадження застосовується виключно по відношенню до суб`єктів господарювання та що наказне провадження має чіткі, формальні межі, які не дозволяють врахувати наведені вище обставини, а припинення статусу підприємця унеможливлює застосування до спірних правовідносин форми наказного провадження.

Разом з цим, в ухвалі від 03.10.2022 у справі №921/450/22 судом зазначено, що згідно ч.2 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 3 - 6 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку, має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при ухвалені рішення, висновки суду.

Статтею 20 ГПК України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п.1 ч.1 ст.20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Як уже зазначалось, звертаючись з позовом у справі №921/500/22 до суду, позивач просив стягнути з Лящинського Романа Романовича, як з фізичної особи, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні нарахування за період з 10.04.2017 по 04.10.2022, тобто після ухвалення рішення від 29.03.2017 у справі №921/163/17-г/16, яким стягнуто з ФОП Лящинського Романа Романовича заборгованість за неналежне виконання умов договору №5 від 14.06.2016 оренди будівельного риштування, укладеного ним як фізичною особою підприємцем. Отже, у справі №921/500/22 позивачем заявлено позовні вимоги до фізичної особи, підприємницька діяльність якої припинена 10.10.2017, проте вони безпосередньо випливають з результатів такої діяльності.

Згідно із ч.1 ст.128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 ЦК України.

До підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі cтаттею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з ч.8 ст.4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (в реакції на час припинення Лящинським Р.Р. підприємницької діяльності) фізична особа підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статтей 51, 52, 598-609 ЦК України, статтей 202-206, 208 ГК України, статті 4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи підприємця не припиняються.

Тому, такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини 1 статті 526 зазначеного Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вже зазначалось, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 29.03.2017 у справі №921/163/17-г/16 стягнуто з Фізичної особи - підприємця Лящинського Романа Романовича на користь Фізичної особи - підприємця Чури Ігоря Григоровича 45360 грн боргу, 4498,29 грн пені, 1932,30 грн інфляційних збитків, 45360 грн штрафу, за неналежне виконання ФОП Лящинським Р.Р. умов договору оренди будівельного риштування № 5 від 14.06.2016.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, між сторонами у справі №921/163/17-г/16 виник спір щодо виконання ФОП Лящинським Р.Р. умов договору оренди будівельного риштування № 5 від 14.06.2016.

Рішенням суду в господарській справі № 921/163/17-г/16 встановлено порушення ФОП Лящинським Р.Р. права ФОП Чури І.І. на своєчасну оплату орендних платежів за користування предметом оренди за період з 14.06.2016 по 20.02.2017 на суму 45360 грн

Згаданим рішенням суду також встановлено наявність у позивача права на обумовлені п. 8.4 договору пеню за період з 01.07.2016 по 20.02.2017 та п. 8.5 договору штраф у розмірі 100% від суми боргу, а також передбачені ст. 625 ЦК України інфляційні нарахування за період з 01.07.2016 по 31.01.2017.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 зазначеного Кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього Кодексу).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена ст.625 ЦК України.

Частиною 1 статті 625 цього Кодексу визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Водночас згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду розглядаючи справу № 905/600/18 у постанові від 05.07.2019 навела свої висновки про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Тобто законом передбачено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки становлять спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом проведено перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних нарахувань. Згідно проведеного перерахунку, враховуючи встановлену судовим рішення від 29.03.2017 суму боргу з орендної плати, вказані органом Державної виконавчої служби дати наступних часткових оплат, здійснених на погашення цієї суми, граничні строки нарахувань та суми, на які здійснювались нарахування, встановлено, що нарахування 5976,35 грн 3% річних та 20599,58 грн інфляційних нарахувань є правомірними.

Заперечень щодо цього відповідач, у встановленому ст. 165 ГПК України порядку, не надав.

За таких обставин, позовні вимоги Фізичної особи підприємця Чури Ігоря Григоровича підлягають до задоволення, шляхом стягнення з ОСОБА_1 5976,35 грн 3% річних та 20599,58 грн інфляційних нарахувань.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір".

За вимогами ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, розмір судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становив 2481 грн.

Таким чином, при зверненні до господарського суду із позовною заявою б/н, б/д (вх. №560 від 12.10.2022) про стягнення коштів в сумі 26575,93 грн до сплати підлягав судовий збір в розмірі 2481 грн.

Позивачем згідно платіжного доручення №275 від 14.10.2022 сплачено судовий збір в сумі 2232,90 грн.

Судом з`ясовано, що 16.09.2022 (згідно з відбитком поштового штемпеля на конверті) ФОП Чура І.Г. звертався до Господарського суду Тернопільської області із заявою б/н, б/д (вх. № 508 від 22.09.2022) про видачу судового наказу у справі №921/450/22 про стягнення з Фізичної особи підприємця Лящинського Романа Романовича 20559,58 грн - інфляційних втрат та 5932,03 грн - 3 % річних, з тих самих підстав, що і у справі №921/500/22.

За подання вказаної заяви ним сплачено судовий збір в сумі 248,10 грн згідно квитанції №0.0..1 від 16.09.2022.

Як вже зазначалось, 03.10.2022 Господарським судом Тернопільської області у справі № 921/450/22 відмовлено Фізичній особі - підприємцю Чурі Ігорю Григоровичу у видачі судового наказу за заявою б/н, б/д (вх. № 508 від 22.09.2022).

Відповідно до ст. 151 ГПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом. У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

З урахуванням наведеної норми, сплаченої суми судового збору у справі №921/450/22, суд зазначає, що за звернення до суду із позовом у справі №921/500/22 слід вважати сплаченим судовий збір на загальну суму 2481 грн.

Тому, в порядку ст. ст. 123, 129 ГПК України судовий збір в сумі 2481 грн покладається на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 12,13, 20, 73-80, 86, 91, 123, 129, 233, 236-240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

Стягнути з Лящинського Романа Романовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи підприємця Чури Ігоря Григоровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 5976 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість) грн 35 коп. 3% річних, 20599 (двадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 58 коп. інфляційних нарахувань, 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн - судового збору в повернення сплачених судових витрат.

Видати наказ.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 16 лютого 2023 року.

Суддя І.П. Шумський