ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2023 Справа № 914/3100/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Синчука М.М., розглянувши матеріали позовної заяви: ДП «Магерівський військовий лісгосп», Львівська область, Жовківський район, смт. Магерівська,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Вовкун Михайла Андрійовича , Львівська область, Жовківський район, с. Зіболки,

про: стягнення 27 846, 34 грн

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов ДП «Магерівський військовий лісгосп» до Фізичної особи-підприємця Вовкун Михайла Андрійовича про стягнення 27 846, 34 грн.

Ухвалою суду від 13.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.

Судом встановлено, що ухвала суду від 13.12.2022 надсилалась відповідачу на адресу, вказану у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань.

Судом з відомостей АТ «Укрпошта» (трекінг поштових відправлень) встановлено, що поштове відправлення з копією ухвали суду від 13.12.2022, які надсилались відповідачу (ідентифікатор поштового відправлення №824) станом на 31.12.2022 вручено особисто.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження не поступало.

Окрім того, встановлено, що поштове відправлення з позовною заявою, яке надсилалось відповідачу (ідентифікатор поштового відправлення № 581) станом на 06.12.2022 вручено особисто.

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. (Постанова Верховного Суду від 11.12.18р. у справі № 921/6/18.).

Таким чином, суд констатує, що сторони є належним чином повідомлені про розгляд їхньої справи у суді та мали можливість передбачену законом на реалізацію своїх прав та виконання обов`язків.

Відповідно до частин п`ятої та восьмої статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.

Частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Отже, враховуючи належне повідомлення сторін про судовий розгляд справи, неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та достатність доказів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, з урахуванням закінчення строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду спору по суті.

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сторони уклали договір №09/12 від 09.12.2019, згідно умов якого позивач зобов`язувався передати у власність відповідача лісоматеріали круглі характеристики якого, кількість та вартість, а також строки поставки визначалися Сторонами в Договорі, а Покупець зобов`язався прийняти Товар та своєчасно оплатити на умовах, які вказані в даному Договорі.

Позивач поставив товар на загальну суму 27 222, 05 грн, однак відповідач свої зобов`язання з повної та своєчасної оплати не виконав, внаслідок чого в нього виникла заборгованість в розмірі 17 222, 05 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договору, позивач просить стягнути 1 532, 99 грн пені, 1 527, 03 грн сума 3% річних та 7 564, 27 грн інфляційних втрат.

Заперечення відповідача

Відповідач, не скористався процесуальним правом, встановленим Господарським процесуальним кодексом України, відзиву на позовну заяву не подав.

Відтак, суд вирішує справу за наявними у матеріалах справи доказами.

Обставини справи

Між ДП «Магерівський військовий лісгосп» (Постачальник, Позивач) та ФОП Вовкун М.А. (Покупець, Відповідач) був укладений Договір № 09/12 від « 09» грудня 2019, згідно умов якого Постачальник зобов`язувався передати у власність Покупця лісоматеріали круглі (Товар) характеристики якого, кількість та вартість, а також строки поставки визначалися Сторонами в Договорі, а Покупець зобов`язався прийняти Товар та своєчасно оплатити на умовах, які вказані в даному Договорі.

Відповідно до п. 2.2. Договору прийом-передача продукції по кількості і якості здійснюється представникам сторін, які діють на підставі доручення за знаходженням місця відвантаження продукції «Продавця», та затверджується підписами сторін на товарно-транспортній накладні.

Згідно п. 3.1. Договору ціна на лісопродукцію встановлюється на умовах франко-нижній склад станом на 01.11.2019.

Порядок розрахунків: передоплата не менше 100 % вартості продукції за кожну партію продукції, що завантажується в транспортний засіб (пункт 3.2. Договору).

Як вказує позивач, Покупець 10.12.2019 перерахував на банківський рахунок Постачальника 5 000 грн.

Відповідно до товаро-транспортної накладної серія МОА №550053 від 10.12.2019 позивач поставив відповідачу Круглі лісоматеріали, Тополя (POPL), L:4, 00 м.; D5 (50-59), К-сть, шт. 15; V, м3 15, 4320; Ціна за м3 1470, 00; Сума, грн 22 685, 04 грн; Всього відпущено: 15 шт., V: 15,4320 м3 на суму: 22 685,04 грн (без пдв), ПДВ 4 537,01 грн, разом 27 222,05 грн.

П`ятого січня 2022 року позивач звернувся з претензією №01 до відповідача, в якій просив виконати належним чином свої зобов`язання за Договором №09/12 від 09 грудня 2019 та сплатити позивачу заборгованість в розмірі 22 222, 05 грн.

Сімнадцятого серпня 2022 позивач повторно звертався до відповідача з претензією №253, в якій просив погасити заборгованість.

Позивач зазначає, що відповідачем частково сплачено заборгованість, а саме: 31.05.2022 року - 1000,00 грн.; 17.08.2022 року - 1000,00 грн.; 31.08.2022 року - 1000,00 грн.; 15.09.2022 року - 1000,00 грн.; 03.10.2022 року - 1000,00 грн.

Неоплаченими залишаються 17 222, 05 грн.

Відповідно до п. 4.3. Договору за необґрунтовану відмову або ухилення від оплати продукції «Покупець» виплачує «Продавцю» пеню у розмірі 3 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договору, позивач просить стягнути 1 532, 99 грн пені, 1 527, 03 грн сума 3% річних та 7 564, 27 грн інфляційних втрат.

Позиція суду

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦПК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як встановлено судом, Між ДП «Магерівський військовий лісгосп» (Постачальник, Позивач) та ФОП Вовкун М.А. (Покупець, Відповідач) був укладений Договір № 09/12 від « 09» грудня 2019, згідно умов якого Постачальник зобов`язувався передати у власність Покупця лісоматеріали круглі (Товар) характеристики якого, кількість та вартість, а також строки поставки визначалися Сторонами в Договорі, а Покупець зобов`язався прийняти Товар та своєчасно оплатити на умовах, які вказані в даному Договорі.

Відповідно до п. 2.2. Договору прийом-передача продукції по кількості і якості здійснюється представникам сторін, які діють на підставі доручення за знаходженням місця відвантаження продукції «Продавця», та затверджується підписами сторін на товарно-транспортній накладні.

Згідно п. 3.1. Договору ціна на лісопродукцію встановлюється на умовах франко-нижній склад станом на 01.11.2019.

Порядок розрахунків: передоплата не менше 100 % вартості продукції за кожну партію продукції, що завантажується в транспортний засіб (пункт 3.2. Договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу Круглі лісоматеріали, Тополя (POPL), L:4, 00 м.; D5 (50-59), К-сть, шт. 15; V, м3 15, 4320; Ціна за м3 1470, 00; Сума, грн 22 685, 04 грн; Всього відпущено: 15 шт., V: 15,4320 м3 на суму: 22 685,04 грн (без пдв), ПДВ 4 537,01 грн, разом 27 222,05 грн.

Проте, кореспондуючий обов`язок з оплати вартості товару відповідач виконав частково, а саме як вказує сам позивач, відповідач здійснив наступні оплати: 10.12.2019 року - 5 000 грн.; 31.05.2022 року - 1000,00 грн.; 17.08.2022 року - 1000,00 грн.; 31.08.2022 року - 1000,00 грн.; 15.09.2022 року - 1000,00 грн.; 03.10.2022 року - 1000,00 грн. Неоплаченими залишаються 17 222, 05 грн. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК).

Таким чином суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач жодним чином на заперечив проти позовних вимог та не надав доказів на їх спростування.

З огляду на вищевикладене, суд задовільняє вимоги позивача про стягнення з відповідача 17 222, 05 грн основної заборгованості.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 4.3. Договору за необґрунтовану відмову або ухилення від оплати продукції «Покупець» виплачує «Продавцю» пеню у розмірі 3 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань щодо сплати орендних платежів, позивач просив суд стягнути 1 5332, 99 грн пені, які нараховані з врахуванням орендної плати за кожен місяць, починаючи з 09.12.2019 по 25.11.2022.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Однак пунктом 7 Розділу IX Прикінцевих положень ГК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року №540-IX (далі - Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX), який набрав чинності з 2 квітня 2020 року і дія вказаного Закону фактично надає можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців.

Окрім того, відповідно до частини 1 статті 257, пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Але, згідно з положеннями пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно змін від 23.12.2022 до розпорядження КМУ «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» від 25.03.2020 №338 і постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2» від 09.12.2020 р. № 1236 продовжено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 30.04.2023, а також продовжено на всій території України дію карантину через COVID-19 до 30.04.2023.

Отже, оскільки Законом №540-IX, який набрав чинності з 2 квітня 2020 року, було продовжено вказаний шестимісячний строк на період дії карантину та продовжено строк позовної давності, то позивач правомірно нарахував пеню по зазначеній заборгованості за період з 09.12.2019 по 25.11.2022.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми пені відповідно до положень п. 4.3 договору та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», судом встановлено, що позивачем допущені арифметичні помилки у нарахуванні, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 5332, 99 грн пені - підлягають задоволенню.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми 3% річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що позивач правомірно просить стягнути з відповідача 1 527, 03 грн 3% річних.

Стосовно позовної вимоги про стягнення суми інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем допущені арифметичні помилки у нарахуванні, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 7 564, 27 грн інфляційних втрат - підлягають задоволенню.

Судові витрати.

Пунктом 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача підлягає до стягнення 2 481,00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 20, 73, 74, 76, 79, 129, 165, 178, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247 - 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Фізичної особи- підприємця Вовкун Михайла Андрійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ДП «Магерівський військовий лісгосп» (79005, Львівська область, Жовківський район, смт. Магерівська, вул. Біла, 3; ідентифікаційний код 43254126) 17 222, 05 грн - основного боргу, 1 532, 99 грн пені, 1 527, 03 грн 3% річних, 7 564, 27 грн інфляційних втрат та 2 481, 00 грн сплаченого судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України

Суддя Синчук М.М.