ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2023 р. м. Київ Справа № 927/775/19

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Найченко А.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Водполімер», м. Ірпінь,

до відповідачів: 1) Приватного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона №55», м. Чернігів,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн Водполімер», м. Чернігів,

про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності,

за участю представників:

від позивача: Стецько М.В., адвокат, довіреність №3/06-22 від 06.06.2022;

Квасков О.Д., керівник, на основі відомостей з ЄДР;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: Гуревич М.Г., адвокат, ордер серії АН №1078113 від 23.09.2022;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Водполімер», м. Ірпінь (далі за текстом - ТОВ НВФ «Водполімер»), звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовною заявою від 05.09.2019 №5/09-19 до Приватного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона №55», м. Чернігів (далі за текстом - ПрАТ «Пересувна механізована колона №55») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн Водполімер», м. Чернігів (далі за текстом - ТОВ «Концерн Водполімер»), в якому просить суд:

- визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу, укладений між Приватним акціонерним товариством «Пересувна механізована колона №55» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн Водполімер», посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дудкою О.С. 09 вересня 2016 року, реєстраційний номер договору 2276;

- застосувати наслідки недійсності цього правочину та визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Водполімер» право власності на об`єкт нерухомості, реєстраційний номер 00 під назвою «Корпус по виробництву полімерних труб», розташований за адресою: м. Бориспіль, вул. Запорізька, 14-в;

- судові витрати позивача відшкодувати солідарно за рахунок коштів обох співвідповідачів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2005 році ТОВ НВФ «Водполімер» орендувало у Бориспільської міської ради на умовах договору оренди №2090 від 04.07.2005 земельну ділянку з кадастровим номером :06:002:0001, що знаходиться за адресою: вул. Запорізька, 14-а, площею 0,5 га, з терміном оренди до 06.07.2020. На цій земельній ділянці, протягом 2006-2014 років господарським способом здійснювалось спорудження нового виробничого корпусу. Станом на серпень 2013 року спірний виробничий комплекс мав готовність 90%, у зв`язку з чим позивач не мав можливості зареєструвати за собою право власності на комплекс. У 2015 році контроль за усією господарською діяльністю позивача було захоплено рейдерами - ТОВ «Концерн Водполімер» та ПрАТ «Пересувна механізована колона №55». Ці особи, як встановлено рішенням Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2019 у справі №911/2284/17, зареєстрували у 2015 році підроблений статут позивача, за допомогою якого в період 2015-2017 зуміли шляхом укладення ряду фіктивних правочинів та підробки документів обліку вивести із власності усе рухоме і нерухоме майно, грошові кошти та інші активи позивача, достроково розірвати існуючі договори оренди земельних ділянок. Позивач вказує, що на момент відновлення контролю власників за діяльністю позивача (листопад 2017) за рішенням антирейдерської комісії при Київському обласному управлінні юстиції, вартість усіх активів підприємства склала 25 копійок. 13.06.2016 побудований позивачем об`єкт нерухомості «Корпус по виробництву полімерних труб» був зареєстрований нотаріусом за ПрАТ «Пересувна механізована колона №55». Новостворений об`єкт нерухомості отримав нового власника та унікальний реєстраційний номер у Державному реєстрі прав на нерухоме майно: 00. Одразу після незаконної реєстрації виробничого корпусу у державному реєстрі прав як власність ПрАТ «Пересувна механізована колона №55», з метою легалізації наслідків незаконного привласнення чужого майна, відповідач 1 уклав 09.09.2016 спірний правочин для переходу права власності на виробничий корпус до іншої пов`язаної з рейдерами компанії - ТОВ «Концерн Водполімер». На підставі наведеного, позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомості від 09.09.2016 та відновити його порушене право власності.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 11.09.2019 постановлено справу №927/775/19 за позовом ТОВ НВФ «Водполімер» до ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» та ТОВ «Концерн Водполімер» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності передати за встановленою підсудністю до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №927/775/19, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання у справі №927/775/19 призначено на 09.12.2019.

Разом з позовною заявою ТОВ НВФ «Водполімер» подало заяву про забезпечення позову від 07.09.2019, в якій позивач просив суд постановити ухвалу про невідкладне забезпечення позову у вигляді:

- накладення арешту на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 00, під назвою «Корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення» площею 377 кв.м., розташований за адресою: м. Бориспіль, вул. Запорізька, 14-в, а також будь-яким іншим способом, який суд вважатиме за доцільне вжити з огляду на обставини спору.

Вказана заява обґрунтована тим, що:

- дії вищого органу управління фіктивного продавця майна - ПрАТ «Пересувна механізована колона №55», спрямовані на його фіктивну самоліквідацію як юридичної особи шляхом підроблення документів з метою отримання можливості спрощеної процедури банкрутства, з метою уникнення відповідальності за злочинні дії;

- дії вищого органу управління ТОВ «Концерн Водполімер», спрямовані на зникнення його службового офісу з м. Бориспіль та з його появою у м. Чернігів та відповідну зміну адреси місцезнаходження, з метою ускладнення юридичних процедур відновлення законних прав ТОВ НВФ «Водполімер»;

- дії вищого органу управління ТОВ «Концерн «Водполімер» стосовно умисної зміни поштової адреси спірного майна з метою ускладнення можливості пошуку цього майна у Державному реєстрі речових прав його законним власником - позивачем.

Позивач, з огляду на обставини, викладені у позовній заяві та заяві про забезпечення позову, зважаючи на ризик подальшого відчуження третім особам спірного приміщення, вважає що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

За таких умов, позивач (заявник) вважає, що захід забезпечення позову, який належить застосувати в даному випадку є накладення арешту на спірне майно.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.11.2019 суд задовольнив заяву ТОВ НВФ «Водполімер» про забезпечення позову з мотивів, наведених в ухвалі, та наклав арешт на спірний об`єкт нерухомого майна - корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за адресою Київська область, м. Бориспіль, вул. Запорізька, буд 14-в.

02.12.2019 від представника відповідача 2 ТОВ «Концерн Водполімер» до господарського суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву від 02.12.2019, у якому відповідач просить суд відмовити в позові повністю. Заперечення мотивовані тим, що позивач, заявляючи вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачами, безпідставно посилається на існування зловмисної домовленості власників та керівників відповідачів 1 та 2. Між тим, за правовим змістом зловмисна домовленість в розумінні ст. 232 ЦК України - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. Між тим власниками відповідача 1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , керівником відповідача 1 був Некрашевич А.М. , довірителями відповідача-2 були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , керівником відповідача 2 був Некрашевич А.М . Представник відповідача 2 твердить, що жодної мови про зловмисну домовленість не може йти, оскільки відсутні несприятливі наслідки для довірителів, які продовжують бути власниками майна тільки через інше підприємство, директор вказаних підприємств діяв без жодного умислу з усвідомленням того, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителів, оскільки він по суті як виконавчий орган виконував саме волю довірителів.

Представник відповідача 2 вважає позовну вимогу про визнання права власності в контексті даної позовної заяви логічно не послідовною, оскільки діючим законодавством передбачені наслідки визнання правочинів недійсними, відповідно до яких кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відтак, навіть у разі визнання недійсним спірного договору, об`єкт нерухомості, який є предметом договору, має повернутися у власність ПрАТ «ПМК №55», який є первісним власником об`єкту, державна реєстрація права власності якого на новостворене нерухоме майно була здійснена у порядку, передбаченому законодавством. Реєстраційні дії на дату подання позову та на дату складання цього відзиву не скасовані, не визнані протиправними.

09.12.2019 від ТОВ НВФ «Водполімер» до господарського суду Київської області надійшло клопотання від 06.12.2019 №02-12/19 про витребування доказів, у якому представник позивача просить суд витребувати від реєстраційної служби Бориспільської міської ради копії усіх документів реєстраційної справи на об`єкт нерухомості №00 «Корпус по виробництву полімерних труб та підсобно - господарські приміщення», площею 377 кв.м, розташований за адресою: м. Бориспіль, вул. Запорізька, 14-в .

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.12.2019 суд задовольнив клопотання позивача та витребував від реєстраційної служби Бориспільської міської ради копію реєстраційної справи на об`єкт нерухомості №00 «Корпус по виробництву полімерних труб та підсобно - господарські приміщення», розташований за адресою: м. Бориспіль, вул. Запорізька, 14-в .

28.12.2019 від реєстраційної служби Бориспільської міської ради Київської області до господарського суду Київської області надійшли запитувані матеріали реєстраційної справи із супровідним листом від 26.12.2019 №20.36-9536.

03.01.2020 від позивача ТОВ Науково-виробнича фірма «Водполімер» до господарського суду Київської області надійшла заява про збільшення позовних вимог від 28.12.2019 №4/12-19, у якій позивач просив суд прийняти до розгляду збільшені позовні вимоги, зміст яких наступний:

- визнати недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу, укладений між ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» (код 01037175) та ТОВ «Концерн «Водполімер» (код 35192542), посвідчений приватним нотаріусом Дудкою О.С. 09.09.2016 року за реєстраційним номером 2276;

- застосувати наслідки недійсності цього правочину та визнати за ТОВ Науково-виробнича фірма «Водполімер» (код 24222805) право власності на об`єкт нерухомості, реєстраційний номер 00 під назвою «Корпус по виробництву полімерних труб», розташований за адресою м. Бориспіль, вул. Запорізька, 14-в;

- визнати протиправним та скасувати запис про право власності №14939926 на нерухоме майно, вчинений 13.06.2016 державним реєстратором приватним нотаріусом Герман О.С. щодо реєстрації об`єкта нерухомого майна номер 00.

09.01.2020 від позивача ТОВ Науково-виробнича фірма «Водполімер» до господарського суду Київської області надійшло клопотання від 04.01.2020 №01/01-2020 про залучення до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Герман Олександри Сергіївни.

09.01.2010 від позивача ТОВ Науково-виробнича фірма «Водполімер» до господарського суду Київської області надійшла відповідь на відзив від 04.01.2020 №01/01-2020, з доданими документами та доказами направлення іншим учасникам справи.

10.01.2020 від позивача ТОВ Науково-виробнича фірма «Водполімер» до господарського суду Київської області надійшло клопотання від 09.01.2020 №01-01/20 про витребування доказів, у якому позивач просить суд витребувати у відповідача 1 ПрАТ «Пересувна Механізована Колона №55» документи, які підтверджують правомірність первинної реєстрації за ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» у червні 2016 року права власності на спірний об`єкт нерухомості, а саме:

- оригінали первинних правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості 00 під назвою «Корпус по виробництву полімерних труб» та його трансформаторної підстанції, розташований за поточною адресою м. Бориспіль, вул. Запорізька, 14-в;

- документів, які підтверджують наявність у ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» на момент будівництва земельної ділянки (оренда чи власність), на якій велося спорудження виробничого приміщення та електропідстанції;

- оригінал затвердженого у встановленому порядку проекту будівництва об`єкта нерухомості: «Корпус по виробництву полімерних труб та трансформаторна підстанція»;

- оригінал Акта про ведення об`єкта нерухомості: «Корпус по виробництву полімерних труб» в експлуатацію;

- оригінал затвердженого у встановленому порядку проекту будівництва трансформаторної підстанції;

- оригінал Акту введення в експлуатацію трансформаторної підстанції;

- оригінали первинних фінансово-облікових документів з діяльності ПрАТ «Пересувна механізована колона №55», які підтверджують факт несення цим підприємством витрат з будівництва вказаного вище об`єкту нерухомості;

- список (перелік) посадових осіб ПрАТ «Пересувна механізована колона №55», які можуть своїми показами підтвердити факт спорудження у минулих роках об`єкта під назвою «Корпус по виробництву полімерних труб» та його трансформаторної підстанції за поточною адресою м. Бориспіль, вул. Запорізька, 14-в.

Відповідь на відзив, заява про збільшення позовних вимог та клопотання про витребування доказів обґрунтовані тим, що у червні 2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом Герман О.С. здійснено первинну реєстрацію об`єкта нерухомості №00 «Корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення за первинною адресою м. Бориспіль, вул. Запорізька, буд 14-а та вчинено запис №14939926 про право приватної власності на зазначений об`єкт за ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» на підставі сфальсифікованого пакету документів, що призвело до вибуття з власності позивача спірного об`єкту нерухомості з подальшим його продажем за оскаржуваним договором купівлі-продажу набувачу - ТОВ «Концерн «Водполімер». Позивач, заявляючи вимогу про визнання за ним права власності на спірний об`єкт, твердить про те, що об`єкт був збудований та належав позивачу ТОВ НВФ «Водполімер», первинна фінансово-господарська документація якого була знищена або місце перебування її невідоме, про що позивачем була подана заява від 07.12.2017 до Броварської ОДПІ.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.01.2020 господарський суд частково задовольнив клопотання представника позивача та витребував від відповідача 1 та відповідача 2 ряд документів, необхідних для об`єктивного розгляду та встановлення всіх обставин справи, підготовче судове засідання відклав на 28.01.2020.

28.01.2020 від представника відповідача 2 ТОВ «Концерн «Водполімер» до господарського суду Київської області надійшла запитувана Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо спірного об`єкта нерухомого майна.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.01.2020 господарський суд залишив без задоволення заяву ТОВ НВФ «Водполімер» про збільшення позовних вимог від 28.12.2019 з мотивів, зазначених в ухвалі, підготовче судове засідання відклав на 18.02.2020.

10.02.2020 від позивача ТОВ НВФ «Водполімер» до господарського суду Київської області надійшла заява від 07.02.2020 №3/02-20 про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач, не змінюючи підстав позову, змінює предмет позовних вимог, виклавши їх у такій редакції:

1) визнати недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу, укладений між Приватним акціонерним товариством «Пересувна механізована колона №55» (код 01037175) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Водполімер» (код 35192542), посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дудкою О.С. 09.09.2016, за реєстраційним номером 2276.

2) застосувати наслідки недійсності цього правочину та витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Водполімер» (код 35192542) у власність позивача об`єкт нерухомості під назвою «Корпус по виробництву полімерних труб та господарсько-підсобні приміщення», розташований за адресою м. Бориспіль, вул. Запорізька 14-В (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

3) судові витрати позивача відшкодувати солідарно за рахунок обох відповідачів.

18.02.2020 від позивача ТОВ НВФ «Водполімер» до господарського суду Київської області надійшло клопотання від 17.02.2020 №7/02-20 про об`єднання позовів у справах №927/775/19 та №911/392/20 в одне провадження (згідно частини 2 ст. 173 ГПК України). Клопотання обґрунтоване тим, що одночасно в господарському суді Київської області перебуває інший позов ТОВ НВФ «Водполімер» до ПрАТ «Пересувна механізована колона №55», третя особа ТОВ «Концерн «Водполімер» про визнання недійсним з моменту укладення Договору про сумісну діяльність від 14.03.1995 між ПрАТ «ПМК №55» та ТОВ НВФ «Водполімер» та скасування запису про право власності ПрАТ «ПМК №55» на Корпус по виробництву полімерних труб. Позивач твердить, що заявлений позов у справі №927/775/19 та новий позов у справі 911/392/20 виникли з одних і тих самих правовідносин, задоволення нового позову безпосередньо впливає на вирішення позову у справі 927/775/19. Як у першому, так і у другому позовах ТОВ НВФ «Водполімер» оскаржує правомірність відчуження належного йому нерухомого майна, учасниками справ є ті самі особи, юридичні факти та докази, якими мотивована позовна заява у справі №927/775/19, є такими, що ґрунтуються на встановленні правомірності первинного набуття ПрАТ «ПМК №55» права власності на незаконно відчужений об`єкт нерухомого майна на користь ТОВ «Концерн «Водполімер», що встановлюється у межах предмету доказування у справі №911/392/20.

18.02.2020 від представника відповідача 2 ТОВ «Концерн Водполімер» до господарського суду Київської області надійшла заява від 12.02.2020 про залучення до матеріалів справи документів щодо витрат відповідача 2 на професійну правову допомогу в сумі 8400,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.02.2020 прийнято до розгляду заяву ТОВ НВФ «Водполімер» про зміну предмету позову, клопотання про об`єднання позовів у справах №927/775/19 та №911/392/20 в одне провадження залишено без задоволення, підготовче судове засідання відкладено до 02.03.2020.

28.02.2020 від позивача ТОВ НВФ «Водполімер» до господарського суду Київської області надійшло клопотання від 26.02.2020 №8/02-20 про зупинення провадження у справі до вирішення господарським судом Київської області справи №911/392/20 та набрання рішенням у цій справі законної сили.

Клопотання обґрунтоване тим, що існує об`єктивна неможливість розгляду спору у справі №927/775/19 до набрання рішенням у справі №911/392/19 законної сили, у зв`язку з тим, що позовні вимоги у даній справі безпосередньо пов`язані із вимогою про визнання недійсним з моменту укладення Договору про спільну діяльність від 14.02.1995 між ПрАТ «ПМК №55» та ТОВ НВФ «Водполімер» та скасування запису про первинне право власності ПрАТ «ПМК №55» на спірний об`єкт нерухомого майна.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.03.2020 провадження у справі №927/775/19 зупинено до вирішення справи господарського суду Київської області №911/392/20 та набрання рішенням у цій справі законної сили. Зобов`язано учасників справи подати суду засвідчену копію остаточного рішення у справі №911/392/20 після набрання ним законної сили з метою виявлення підстав для поновлення провадження у справі.

Рішенням господарського суду Київської області від 30.03.2021 у справі №911/392/20 визнано недійсним з моменту укладення договір про сумісну діяльність, укладений 14.03.1995 між Закритим акціонерним товариством «Пересувна механізована колона №55» та ТОВ Науково-виробничою фірмою «Водполімер»; у задоволенні позовної вимоги ТОВ НВФ «Водполімер» до Приватного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона №55» про скасування запису про право власності №14939926 від 13.06.2016, вчиненого державним реєстратором прав на нерухоме майно Герман Олександрою Сергіївною - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, щодо реєстрації у державному реєстрі речових прав нерухомого майна під номером 00, відмовлено; стягнуто з ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» на користь ТОВ НВФ «Водполімер» 2 102,00 грн. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 у справі №911/392/20 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона №55» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 30.03.2021 у справі № 911/392/20 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.08.2022 у справі №911/392/20 касаційну скаргу ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» задоволено, постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 і рішення господарського суду Київської області від 30.03.2021 у справі №911/392/20 скасовано, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

12.09.2022 на електронну пошту суду від ТОВ НВФ «Водполімер» надійшло клопотання від 09.09.2022 вих. №3-09/22 про поновлення провадження у справі. Вказане клопотання надійшло на адресу суду в оригіналі поштою 16.09.2021.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.09.2022 провадження у справі №927/775/19 поновлено, підготовче судове засідання призначено на 10.10.2022.

05.10.2022 на електронну пошту суду від представника позивача ТОВ НВФ «Водполімер» надійшло клопотання вих. №1-10/22 від 04.10.2022 разом із додатками, в якому позивач просить суд дозволити надати пояснення та додаткові докази, клопотання у справі в строк до 08.10.2022. Аналогічне клопотання надійшло на адресу суду в оригіналі поштою 06.10.2022.

Крім того, 06.10.2022 від представника позивача ТОВ НВФ «Водполімер» надійшли додаткові письмові пояснення у справі вих. 3-10/22 від 05.10.2022.

07.10.2022 від представника позивача ТОВ НВФ «Водполімер» до господарського суду Київської області надійшла заява про зміну підстав позову вих. №2-10/22 від 05.10.2022, в якій позивач просить суд врахувати її зміст при подальшому розгляді спору по суті, при тому, що предмет позовних вимог (матеріальні вимоги) у справі залишається незмінним, як він викладений у прохальній частині позовної заяви №5/09/-19 від 05.09.2019. Всупереч вимогам ст. 46 ГПК України до вказаної заяви не додано доказів направлення її копії іншим учасникам справи.

07.10.2022 від представника відповідача 2 ТОВ «Концерн Водполімер» до господарського суду Київської області надійшли додаткові пояснення від 05.10.2022, в яких відповідач 2 підтримує свою попередню правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву від 02.12.2019 та вважає її застосовною також і до позовних вимог, викладених у заяву про зміну предмету позову від 07.02.2020 №3/02-20, яка подана позивачем до суду 10.02.2020.

Відповідач 2 вказує на те, що позивачем не доведено наявність обставин, що входять до предмету доказування, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідач 2 вважає, що позивачем також пропущено строк позовної давності та просить про її застосування, вказуючи, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог і які він вважає такими, що порушили його права, мали місце поза межами трирічного строку, що передував зверненню позивача до суду з позовом.

Судове засідання 10.10.2022 не відбулося у зв`язку із оголошенням у м. Києві сигналу «повітряна тривога», відтак ухвалою господарського суду Київської області від 12.10.2022 підготовче судове засідання призначено на 31.10.2022.

13.10.2022 на електронну пошту суду від представника відповідача 2 ТОВ «Концерн Водполімер» надійшло клопотання про надання доступу до електронної справи №927/775/19 в підсистемі «Електронний суд».

19.10.2022 від представника відповідача 2 ТОВ «Концерн Водполімер» до господарського суду Київської області надійшли додаткові пояснення від 17.10.2022 разом з додатками.

24.10.2022 від представника відповідача 2 ТОВ «Концерн Водполімер» до господарського суду Київської області надійшло клопотання від 21.10.2022, про долучення до матеріалів справи доказів щодо збільшення витрат відповідача 2 на правову допомогу, які додано до клопотання.

31.10.2022 від представника позивача ТОВ НВФ «Водполімер» до господарського суду Київської області надійшли заперечення позивача на клопотання відповідача 2 про судові витрати вих. №5-10/22 від 31.10.2022.

У судовому засіданні 31.10.2022 представник позивача просив залишити заяву про зміну підстав позову вих. №2-10/22 від 05.10.2022 без розгляду як помилково направлену.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.10.2022 заяву ТОВ «НВФ «Водполімер» від 05.10.2022 №2-10/22 про зміну підстав позову залишено без розгляду. Підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 15.11.2022.

У судовому засіданні 15.11.2022 судом розпочато з`ясування обставин справи та дослідження доказів та відповідно до ст. 216 ГПК України оголошено перерву до 29.11.2022, про що присутні представники позивача та відповідача 2 були повідомлені особисто під розпис, а відсутній відповідач 1 - ухвалою про повідомлення від 15.11.2022.

У судовому засіданні 29.11.2022 судом продовжено з`ясування обставин справи та дослідження доказів та повторно оголошено перерву до 16.12.2022, про що присутні представники позивача та відповідача 2 були повідомлені особисто під розпис, а відсутній відповідач 1 - ухвалою про повідомлення від 29.11.2022 у порядку ст. 120-121 ГПК України.

Судове засідання 16.12.2022 не відбулося у зв`язку із масованим ракетним ударом та оголошенням у місті Києві сигналу «повітряна тривога», відтак ухвалою господарського суду Київської області від 16.12.2022 розгляд справи №927/775/19 призначено на 23.01.2023.

У судове засідання 23.01.2023 з`явились представники позивача та відповідача 2. Представники відповідача 1 у судове засідання повторно не з`явились. Згідно з частинами 1, 3 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши позов ТОВ НВФ «Водполімер» до ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» та ТОВ «Концерн Водполімер» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

З матеріалів реєстраційної справи на об`єкт нерухомості №00, а саме: корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарських приміщень, площею 377 кв.м., що розташований за адресою м. Бориспіль, вул. Запорізька, 14-а вбачається, що:

Некрашевичем Анатолієм Миколайовичем як керівником ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» 13.06.2016 подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна - корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарських приміщень; трансформаторна підстанція, за адресою: м. Бориспіль, вул. Запорізька, 14-а. Суб`єкт права ПрАТ «Пересувна механізована колона №55», вид реєстрації - виникнення (т. 2, а.с. 89-90).

До заяви було подано документи для здійснення державної реєстрації права:

- відповідно до Акта державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 12.06.1998, корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення готовий до введення в експлуатацію. В Акті зазначений замовник будівництва - НВФ «Водполімер» (член комісії від замовника директор Ус В.О.), підрядник - ПМК 241, акт є основою для реєстрації у відповідних органах колективної або приватної власності юридичних і фізичних осіб, а також у державних органах статистики (т. 2, а.с. 142-143);

- Актом технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 01.11.2005 щодо змонтованої КТП 10/0,4 кВа (замовник - НВФ «Водполімер») прийнято в експлуатацію змонтовану КТП 10/0,4 кВ 400 кВа в м. Борисполі по вул. Запоріжська, 14-а (т. 2, а.с. 144);

- Висновком Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради від 06.05.2016 №387/04-08 підтверджено поштову адресу об`єкта нерухомого майна (корпусу по виробництву полімерних труб та підсобно-господарських приміщень) ТОВ НВФ «Водполімер» - м. Бориспіль, вул. Запорізька 14-а (т. 2, а.с. 146);

- договором про сумісну діяльність від 14.03.1995 укладеним між ТОВ НВФ «Водполімер» в особі директора Уса В.О. та ЗАТ «ПМК №55» в особі голови правління Любича М.А., погоджено діяльність учасників на засадах сумісної участі щодо будівництва корпусу по виробництву полімерних труб та підсобно-господарських приміщень (Об`єкт-1), трансформаторної підстанції (Об`єкт-2) та реконструкції адміністративно-виробничого корпусу з підсобно-господарськими спорудами (Об`єкт-3) із подальшим розподілом об`єктів між учасниками. Учасник-1 (ТОВ НВФ «Водполімер») надає для будівництва земельну ділянку, виступає у якості замовника будівництва, веде спільні справи, а Учасник-2 (ЗАТ «ПМК №55») здійснює повне фінансування витрат, пов`язаних з проектуванням, будівництвом і реконструкцією об`єктів, прийняття їх в експлуатацію та оформлення права власності на них. Результатом виконання даного договору є завершені будівництвом і реконструкцією та прийняті в експлуатацію об`єкти. Учасник-1 отримує у власність реконструйований Об`єкт-3, Учасник-2 отримує у власність збудований Об`єкт-1 та Об`єкт-2 (т. 2, а.с. 146-150). Суд звертає увагу, що реєстраційна справа містить не оригінал, а копію вказаного договору, засвідчену 13.06.2016;

- довідкою КП «Бориспільське БТІ» від 08.06.2016 №608 підтверджено те, що станом на 31.12.2012 право власності на корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення, трансформаторну підстанцію, що знаходиться за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, м. Бориспіль, вул. Запорізька, 14-а, по реєстраційним книгам БТІ не зареєстровано (т. 2, а.с. 151);

- технічний паспорт на виробничий будинок Корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення за адресою м. Бориспіль, вулиця Запорізька 14-а (згідно експлікації разом із трансформаторною підстанцією) за станом на 26.06.2015 розроблено на замовлення ТОВ НВФ «Водполімер» (т. 2, а.с. 152-159).

На підставі вказаних документів та інших документів, що містяться у реєстраційній справі, приватний нотаріус Герман О.С. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 30022567 від 13.06.2016, та вчинила запис про право власності №14939926 від 13.06.2016 на Корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, адреса м. Бориспіль, вул. Запорізька, буд. 14-а, форма власності приватна, власник Приватне акціонерне товариство «Пересувна механізована колона №55», (т. 2, а.с. 172-180).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач твердить, зокрема, що договір про сумісну діяльність від 14.03.1995 між ТОВ НВФ «Водполімер» в особі директора Уса В.О. та ЗАТ «ПМК №55» в особі голови правління Любича М.А., на підставі якого було проведено приватним нотаріусом Герман О.С. державну реєстрацію прав та їх обтяжень об`єкта нерухомого майна за ПрАТ «Пересувна механізована колона №55», ніколи не укладався і не виконувався, жодного фінансування будівництва ПрАТ «ПМК №55» ніколи не здійснювало, а єдиним замовником будівництва було ТОВ НВФ «Водполімер», яке фінансувало його за власні кошти. Крім того, у жодних документах, поданих нотаріусу для державної реєстрації права власності, крім вказаної копії договору про сумісну діяльність від 14.03.1995, не міститься жодної згадки про ПрАТ «ПМК №55».

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час судового розгляду справи №911/392/20, учасниками якого були Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Водполімер» (далі за текстом - Фірма) і Приватне акціонерне товариство «Пересувна механізована колона № 55» (далі за текстом - Товариство), Фірма звертаючись з позовом стверджувала, що із 1996 року вона здійснювала господарську діяльність із виготовлення полімерних виробів у власному виробничому приміщенні, яке розташовано на вул. Запорізька, 14-а у місті Бориспіль. Задля розширення власного підприємства у 2005 році Фірма розпочала будівництво ще одного виробничого цеху на прилеглій орендованій у Бориспільської міської ради земельній ділянці. Разом з тим, після смерті керівника Фірми відбулося рейдерське захоплення підприємства, внаслідок чого у період з 2015 по 2017 роки усе рухоме і нерухоме майно позивача було неправомірно відчужено на користь третіх осіб.

Після відновлення контролю дійсних власників над діяльністю Фірми, представниками підприємства було з`ясовано, що згаданий вище недобудований виробничий цех у 2016 році було зареєстровано на праві власності за ПрАТ "ПМК №55", яке в подальшому відчужило його на користь іншої особи, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Водполімер». При цьому, позивачем було з`ясовано, що первинну реєстрацію права власності Товариства на цех було проведено державним реєстратором на підставі, зокрема, договору про сумісну діяльність, який нібито було укладено між Фірмою та Товариством у 1995 році.

Жодних доказів підписання, існування та виконання договору про сумісну діяльність від 14.03.1995 до подання його копії нотаріусу 13.06.2016 для державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості за ПрАТ «ПМК №55» до справи не подано, як і не подано оригіналу такого договору.

Суд відхиляє твердження відповідача 2 про те, що договір про сумісну діяльність від 14.03.1995 був виконаний, оскільки на його підставі було зареєстровано право власності ПрАТ «ПМК №55» на спірний об`єкт нерухомості корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарських приміщень. Зміст договору (якби він був укладений) полягав перш за все у регулюванні прав та обов`язків його сторін щодо будівництва та реконструкції виробничої нерухомості, і як наслідок - подальшого розподілу об`єктів між учасниками. Жодних доказів здійснення фінансування будівництва відповідачем 1 (сплати будь-яких коштів на рахунок позивача або підрядників позивача) та/або будь-яких інших доказів будь-якої участі відповідача 1 ПрАТ «ПМК №55» у створенні спірного об`єкта нерухомості на земельній ділянці, орендованій позивачем, матеріали справи не містять. Невиконання обов`язків за договором відповідно унеможливлює і реалізацію прав.

Стверджуючи про те, що вказаного договору про сумісну діяльність позивач із відповідачем ніколи не укладав, а також про те, що цей договір є підробленим, Фірма звернулася до місцевого господарського суду з позовом, в якому просила визнати його недійсним, а запис про реєстрацію права власності Товариства на спірний виробничий цех, вчинений на його підставі, скасувати.

Рішенням господарського суду Київської області від 30.03.2021 у справі №911/392/20 визнано недійсним з моменту укладення договір про сумісну діяльність, укладений 14.03.1995 між Закритим акціонерним товариством «Пересувна механізована колона №55» та ТОВ Науково-виробничою фірмою «Водполімер»; у задоволенні позовної вимоги ТОВ НВФ «Водполімер» до Приватного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона №55» про скасування запису про право власності №14939926 від 13.06.2016, вчиненого державним реєстратором прав на нерухоме майно Герман Олександрою Сергіївною - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, щодо реєстрації у державному реєстрі речових прав нерухомого майна під номером 00, відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 у справі №911/392/20 апеляційну скаргу ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» залишено без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 30.03.2021 у справі №911/392/20 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.08.2022 у справі №911/392/20 касаційну скаргу ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» задоволено, постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 і рішення господарського суду Київської області від 30.03.2021 у справі №911/392/20 скасовано, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд виходив з того, що під час розгляду справи №911/392/20 судами було встановлено, що Фірма звернулася з вимогою про визнання недійсним договору про сумісну діяльність від 14.03.1995, доводячи те, що цей договір нею ніколи не укладався та не підписувався, а тому реєстрація права власності відповідача на належний позивачу виробничий цех відбулася на підставі підробленого правочину, внаслідок чого Фірма позбавилася можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до сталої позиції Верховного Суду не може бути визнано недійсним договір, який ніколи не укладався та не підписувався.

Так, у пунктах 46-52 Постанови від 02.08.2022 у справі №911/392/20 колегія суддів Верховного Суду зазначила таке.

За змістом статті 4 ЦК УРСР цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із статтею 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво - або багатосторонніми (договори).

Відповідно до законодавчого визначення угодою є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення угоди законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками такої угоди, однак сутністю угоди є її спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки. У двосторонній угоді волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, угода - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення угоди, до набуття обумовлених нею цивільних прав та обов`язків угода є такою, що не вчинена, права та обов`язки за такою угодою особою не набуті, а правовідносини за нею - не виникли.

Статтею 42 ЦК УРСР було визначено, що угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). В свою чергу в статті 44 ЦК УРСР було чітко передбачено, що письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Отже, чинний станом на 1995 рік ЦК УРСР визначав, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми угоди, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників угоди, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до статті 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Тобто у разі якщо сторони такої згоди не досягли, слід вважати, що такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Розглядаючи справу №927/775/19, суд враховує, що з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ТОВ «БТІ ПЛЮС» 26.06.2015, на замовлення ТОВ НВФ «Водполімер», виготовлено Технічний паспорт на виробничий будинок - корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення (т. 1, а.с. 25-32).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 05, об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка :06:002:0001, площею 0,504 га, адреса: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Запорізька, 14-А.

Згідно вказаної Інформаційної довідки, 15.12.2015 було зареєстровано за ТОВ НВФ «Водполімер» право оренди земельної ділянки, строк дії 06.07.2020.

Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради Київської області 06.05.2016 надано Висновок за результатами розгляду наданих ТОВ НВФ «Водполімер» документів:

1) копія технічного паспорту на виробничий будинок (корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення) по вулиці Запорізька, 14-а у м. Бориспіль від 26.06.2015 розроблений ТОВ «БТІ ПЛЮС»;

2) копія договору оренди земельної ділянки по вул. Запорізька, 14-а у м. Бориспіль віл 04.07.2005 №2090 між Бориспільською міською радою та ТОВ НВФ «Водполімер»;

3) копія додаткового договору до договору оренди земельної ділянки по вул. Запорізька. 14-а у м. Бориспіль від 02.11.2015 №1-454 між Бориспільською міською радою та ТОВ НВФ «Водполімер»;

4) копія акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництва об`єкта до експлуатації (корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення) по вул. Запорізька, 14-а у м. Бориспіль від 12.06.1998;

5) копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ НВФ «Водполімер» від 04.06.1996 серія А00 №098235,

зважаючи на фактичне місце розташування земельної ділянки, враховуючи опорний план міста Борисполя, на підставі рішення міської ради від 38.08.2012 №2361-28-VI «Про затвердження переліку вулиць та провулків у м. Бориспіль» та рішення міської ради від 24.06.2014 №4280-53-VI «Про затвердження Порядку надання та зміни адрес об`єктів нерухомості у м. Бориспіль», управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради підтверджує поштову адресу об`єкту нерухомого майна (корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення) ТОВ НВФ «Водполімер» вул. Запорізька, 14-а у м. Бориспіль (т. 1, а.с. 33).

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №910/16586/18, від 12.01.2021 у справі №910/3726/20.

Згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Отже, суд проаналізувавши та зробивши об`єктивну оцінку:

обставин справи та поданих позивачем доказів щодо створення спірного об`єкта нерухомого майна товариством НВФ «Водполімер» на орендованій ним земельній ділянці,

відсутності будь-яких доказів будь-якої участі у будь-якій формі ПрАТ «ПМК №55» у створенні спірного об`єкта нерухомості;

аргументів позивача щодо невизнання факту підписання договору про сумісну діяльність від 14.03.1995 між ТОВ НВФ «Водполімер» в особі директора Уса В.О. та ЗАТ «ПМК №55» в особі голови правління Любича М.А., та тверджень, що такий є неукладеним, тобто таким, що не відбувся,

погоджується з тим, що договір про сумісну діяльність від 14.03.1995 між ТОВ НВФ «Водполімер» та ЗАТ «ПМК №55», є неукладеним, оскільки ніколи не підписувався, не виконувався та не існував до моменту подання його копії для державної реєстрації права власності, відтак вважає обґрунтованими твердження позивача про належність саме йому права власності на Корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення, в тому числі із застосуванням стандарту «вірогідності доказів»;

а також вважає, що державна реєстрація права власності на Корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, адреса м. Бориспіль, вул. Запорізька, буд. 14-а, за Приватним акціонерним товариством «Пересувна механізована колона №55» () здійснена у протиправний спосіб із нелегітимною метою заволодіння чужою власністю за відсутності належного правовстановлюючого документа.

Разом з тим, 09.09.2016 між ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» (продавець) в особі голови правління Некрашевича Анатолія Миколайовича та ТОВ «Концерн ВОДПОЛІМЕР» (покупець) в собі представника за довіреністю Теребньова Олександра Миколайовича, укладено Договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець передає у власність (продає), а покупець приймає у власність (купує) належне продавцю нерухоме майно, а саме: корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вулиця Запорізька, 14-а (чотирнадцять літера «а») (надалі - «об`єкт»), та сплачує за нього обговорену сторонами грошову суму на умовах цього договору.

Право власності на об`єкт в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване 13.06.2016 державним реєстратором прав на нерухоме майно Герман О.С. - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; номер запису про право власності 14939926, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 (п. 2 Договору купівлі-продажу).

До складу об`єкта входять: корпус, загальною площею 377,0 кв.м., зазначений в плані під літерою «В»; трансформаторна, загальною площею 35,1 кв.м., - «Г»; огорожа - «№1-№2»; ворота, хвіртка - «№3-№4» (п. 3 Договору купівлі-продажу).

Об`єкт, який с предметом цього Договору, розташований на частині земельної ділянки площею 0,504 га, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0001 (п. 4 Договору купівлі-продажу).

Продаж об`єкта за домовленістю сторін вчинено за 278 933,88 (двісті сімдесят вісім тисяч дев`ятсот тридцять три гривні 88 копійок), з ПДВ, які покупець зобов`язується сплатити продавцю до 09 (дев`ятого) грудня 2016 (дві тисячі шістнадцятого) року (п. 6 Договору купівлі-продажу).

Представник продавця стверджує, що об`єкт (в цілому та/або в частині), що відчужується, на час укладання цього договору нікому іншому не проданий, не подарований, не переданий в управління, не переданий в лізинг, оренду, найм, позичку, заставу/іпотеку, в спорі, під забороною, арештом чи під податковою заставою не перебуває; не є внеском до статутних капіталів (фондів) підприємств; не є місцезнаходженням юридичних осіб; прав третіх осіб на нього немає; на день підписання цього договору заборгованості по експлуатаційних платежах стосовно комплексу немає; не є національною, культурною або історичною цінністю (об`єктом культурної спадщини, пам`яткою історії та культури); самочинного будівництва, реконструкцій, перебудов у об`єкті продавцем не проводилось (п. 7 Договору купівлі-продажу).

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О.С. 09.09.2016 та зареєстровано в реєстрі за №2276 (т. 1, а.с. 22-23).

На підставі вказаного договору приватний нотаріус Дудка О.С. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31316621 від 09.09.2016, та вчинила запис про право власності №16311118 від 09.09.2016 на Корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, опис об`єкта: літера В - корпус, загальна площа 377 кв.м., літера Г - трансформаторна, загальна площа 35,1 кв.м., №1-№2 - огорожа, №3-№4 - ворота, хвіртка, адреса м. Бориспіль, вул. Запорізька, буд. 14-в, форма власності приватна, власник Товариство з обмеженою відповідальністю «Концерн Водполімер», (т. 1, а.с. 24).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (тут і далі в редакції, що діяла станом на дату укладення спірного Договору купівлі-продажу) встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 657 Цивільного кодексу України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Суд звертає увагу на те, що договір купівлі-продажу від 09.09.2016 №2276 укладено щодо об`єкту нерухомості за адресою м. Бориспіль, вул. Запорізька 14-а.

Натомість, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі вказаного договору 09.09.2016 було зареєстровано право власності за ТОВ «Концерн Водполімер» на об`єкт нерухомого майна - корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення, об`єкти житлової нерухомості за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Запорізька, буд. 14-В. При цьому, доказів зміни адреси об`єкта уповноваженим органом місцевого самоврядування матеріали реєстраційної справи не містять.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У даному випадку, укладаючи договір купівлі-продажу 09.09.2016, ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» розпорядилася спірним об`єктом нерухомості, не маючи на це повноважень, позаяк державна реєстрація права власності на Корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, адреса м. Бориспіль, вул. Запорізька, буд. 14-а, за Приватним акціонерним товариством «Пересувна механізована колона №55» () здійснена у протиправний спосіб із нелегітимною метою заволодіння чужою власністю за відсутності належного правовстановлюючого документа.

Вказана обставина є підставою для визнання договору недійсним на підставі частини 2 ст. 203, ст. 215 ЦК України, у зв`язку з чим позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.09.2016, укладеного між ПрАТ "Пересувна механізована колона №55" та ТОВ "Концерн "Водполімер", є обґрунтованою та такою, яку належить задовольнити.

При цьому суд погоджується з твердженням представника відповідача 2 про те, що у даному випадку до спірних відносин сторін не може бути застосована ст. 232 ЦК України, відповідно до частини 1 якої правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої представником вчинено правочин.

У визнанні правочину недійсним з такої підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання.

Спірний Договір купівлі-продажу 09.09.2016 від ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» (продавець) був підписаний головою правління Некрашевичем Анатолієм Миколайовичем, а від ТОВ «Концерн Водполімер» (покупець) - представником за довіреністю Теребньовим Олександром Миколайовичем.

Разом з тим, судом встановлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату вчинення вказаного Договору купівлі-продажу керівником продавця ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» був Некрашевич Анатолій Миколайович з 31.03.2015, керівником покупця ТОВ «Концерн Водполімер» - Некрашевич Анатолій Миколайович з 02.09.2015.

Співвласниками станом на дату оскаржуваного правочину ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» був ОСОБА_1 , а ТОВ «Концерн Водполімер» були ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

У даному випадку при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу від 09.09.2016, представник покупця ТОВ «Концерн «Водполімер» Теребньов О.М. діяв за нотаріально посвідченою довіреністю від 09.09.2016 №2275, виданою за підписом директора ТОВ «Концерн «Водполімер» Некрашевича А.М. (том 2, аркуші справи 188-189), та підписав договір, який з боку продавця був підписаний тим же Некрашевичем А.М. як головою правління ПрАТ «ПМК №55».

Відтак спірні правовідносини не підпадають під правову конструкцію статті 232 ЦК України, оскільки представник не діяв всупереч волі та інтересам свого довірителя.

У даному випадку, як державна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за ПрАТ «ПМК №55», так і продаж через три місяці спірного об`єкта пов`язаній юридичній особі були вчинені з нелегітимною метою позбавлення права власності на майно дійсного власника, який не був ані стороною договору, ані довірителем за довіреністю від 09.09.2016 №2275.

Разом з тим, керівник ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» Некрашевич Анатолій Миколайович надаючи приватному нотаріусу Герман О.С. документи (13.06.2016) для здійснення реєстрації права власності за ПрАТ «Пересувна механізована колона №55» на Корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, за адресою м. Бориспіль, вул. Запорізька, буд. 14-а, зокрема, договір про сумісну діяльність від 14.03.1995 між ТОВ НВФ «Водполімер» та ЗАТ «ПМК №55», мав бути обізнаний з тим, що договір про сумісну діяльність від 14.03.1995 між ТОВ НВФ «Водполімер» та ЗАТ «ПМК №55» щодо будівництва спірного об`єкту нерухомості не підписувався, не укладався і не виконувався.

Відтак, суд дійшов висновку, що особи, які вчиняли правочин від імені юридичних осіб ПрАТ «ПМК №55» та ТОВ «Концерн «Водполімер» усвідомлювали факт його вчинення всупереч інтересам позивача, передбачали настання невигідних для останнього наслідків та бажали їх настання, у зв`язку з чим останній набувач спірного об`єкту нерухомості ТОВ «Концерн «Водполімер» не є добросовісним.

Задовольняючи позовну вимогу про визнання недійсним договору, суд враховує, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 09.09.2016 є фактично першим правочином, укладеним щодо спірного об`єкту нерухомості, та є документом, на підставі якого право власності на спірний об`єкт нерухомості було зареєстровано за відповідачем 2.

Суд також враховує, що відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" N 1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у даній справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України N 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У пункті 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі N 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах N 906/516/19, N 905/633/19, N 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі N 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі N 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі N 916/2464/19, від 28.10.2020 у справі №910/10963/19.

Відтак, у даних конкретних обставинах позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі продажу є належним способом захисту права.

Заявляючи у заяві про зміну предмету позову від 07.02.2020 №3/02-20 вимоги про витребування з незаконного володіння ТОВ «Концерн «Водполімер» у власність позивача спірного об`єкта нерухомості, позивач поєднав два способи захисту права (повернення сторін у початковий стан із посиланням на ст. ст. 215, 216 ЦК України та витребування майна із посиланням на ст. 388 ЦК України), які між собою є взаємовиключними.

Суд погоджується із твердженням представника відповідача 2 про те, що позивач помилково посилається на застосування наслідків недійсності оспорюваного договору у вигляді реституції.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина 1).

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина 2).

Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.

Правило статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину.

Відтак, реституція як повернення сторін недійсного правочину у початковий стан у даному випадку є неналежним способом захисту, позаяк дійсний власник об`єкту купівлі-продажу не був стороною правочину. Відповідно до сталої позиції Верховного Суду, у даному випадку вірно обраним способом захисту права є витребування майна з незаконного володіння останнього набувача.

З цього приводу суд звертає увагу сторін на позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 28.06.2022 у справі №466/3737/18, у якій зазначено таке.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (пункт 148 постанови Великої палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року, у справі N 359/3373/16, провадження N 14-2цс21). При цьому для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не вважається ефективним способом захисту права власника, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N 183/1617/16 (провадження N 14-208цс18), пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі N 911/3681/17 (провадження N 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі N 910/1809/18 (провадження N 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі N 200/606/18 (провадження N 14-125цс20, пункт 74) та інших.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача.

З огляду на викладене, вимога позивача про витребування з незаконного володіння ТОВ «Концерн «Водполімер» у власність позивача об`єкту нерухомості під назвою «Корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення», розташований за адресою м. Бориспіль, вул. Запорізька 14-В (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) є обґрунтованою та належить до задоволення.

Разом із тим, суд не погоджується із посиланням позивача у заяві про зміну предмету позову на ст. 388 ЦК України, яка регламентує порядок та умови витребування майна від добросовісного набувача, оскільки, як встановлено судом вище, відповідач 2 ТОВ «Концерн «Водполімер» не є добросовісним набувачем.

У даному випадку, до відносин сторін належить застосувати ст. 387 ЦК України, відповідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з принципом jura novit curia (суд знає закони) неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосовувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, про що неодноразово зазначено Верховним Судом, зокрема Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц.

Крім того, надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням господарського судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (таку ж позицію викладено, зокрема у постанові Верховного Суду від 15.09.2021 у справі №372/2583/18).

Разом з тим, 07.10.2022 від представника відповідача 2 ТОВ «Концерн «Водполімер» до господарського суду Київської області надійшла додаткові пояснення від 05.10.2022, в яких відповідач 2 зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності та просить її застосувати, вказуючи, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог і які він вважає такими, що порушили його права, мали місце поза межами трирічного строку, що передував зверненню позивача до суду з позовом.

Розглянувши вказану заяву ТОВ «Концерн «Водполімер» про застосування строків позовної давності у справі №927/775/19, суд зазначає таке.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

У цій справі відповідач до ухвалення судового рішення заявив про сплив позовної давності за звернутими до нього позовними вимогами.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимоги про визнання договору недійсним) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина 1 ст. 254 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України: за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.

Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

У приписах частини першої статті 261 ЦК України є презумпція обізнаності особи про стан її суб`єктивних прав. Відтак, обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача (п. 7.5.2 постанови ВПВС від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц).

Звертаючись до суду з позовом, позивач не вказував коли йому стало відомо про укладення спірного Договору купівлі-продажу від 09.09.2016.

Позовну вимогу про витребування від відповідача 2 спірного майна позивач міг заявити не раніше, ніж було укладено вказаний договір і за ТОВ «Концерн «Водполімер» було зареєстровано право власності на спірний об`єкт, позаяк дані Державного реєстру прав є відкрими. Суд бере до уваги, що спірний об`єкт нерухомості у Державному реєстрі помилково або умисно зареєстровано за невірною адресою, що ускладнює пошук інформації.

Однак, навіть якщо припустити, що ТОВ НВФ «Водполімер» стало відомо про укладення спірного правочину в день його вчинення (09.09.2016), то строк позовної давності розпочав би перебіг 10.09.2019 та закінчився б 09.09.2019.

Згідно поштової накладної на конверті, в якому було надіслано позовну заяву ТОВ НВФ «Водполімер» від 05.09.2019 №5/09-19 до господарського суду Чернігівської області, остання була відправлена засобами поштового зв`язку 08.09.2019.

Відтак, строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсним з моменту укладення Договору купівлі-продажу від 09.09.2016 та витребування майна з чужого незаконного володіння не є пропущеним.

Решта аргументів відповідача 2 судом ретельно вивчені та відхиляються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи аргументи учасників, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу, укладеного 09.09.2016 між Приватним акціонерним товариством «Пересувна механізована колона №55» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн Водполімер», та застосування наслідків його недійсності, є обґрунтованими, законними та такими, які належить задовольнити повністю.

У зв`язку із задоволенням позову, у порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає на відповідача 1 та відповідача 2 порівну відшкодування позивачу сплаченого судового збору за позовну вимогу немайнового характеру про визнання недійсним договору (по 960,50 грн. з кожного); суд покладає на відповідача 2 відшкдування позивачу судового збору за майнову вимогу про витребування майна в розмірі 4 184,01 грн. (1,5% від вартості майна згідно оспорюваного договору).

Відтак з відповідача 1 на користь позивача належить до стягнення 960,50 грн. судового збору, а з відповідача 2 - 5 145,50 грн. судового збору (960,50 грн. + 4 184,01 грн.).

Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Водполімер» задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір купівлі-продажу, укладений 09.09.2016 між Приватним акціонерним товариством «Пересувна механізована колона №55» (код 01037175) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн Водполімер» (код 35192542), посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дудкою О.С. 09.09.2016 за реєстраційним номером 2276.

3. Витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн Водполімер» (код 35192542) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Водполімер» (код 24222805) об`єкт нерухомості під назвою «Корпус по виробництву полімерних труб та підсобно-господарські приміщення», розташований за адресою м. Бориспіль, вул. Запорізька 14-В (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Пересувна механізована колона №55» (14010, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Попова, буд. 1, код 01037175)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Водполімер» (08298, Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 1, код 24222805)

960,50 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень п`ятдесят копійок) судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн Водполімер» (14013, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Курганна, буд. 5, код 35192542)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Водполімер» (08298, Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, буд. 1, код 24222805)

5144,51 грн. (п`ять тисяч сто сорок чотири гривні п`ятдесят одну копійку) судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 10.02.2023.

Суддя О.В. Конюх