ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2023м. ДніпроСправа № 904/3429/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Ковтун А.В., розглянув спір

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецімідж", м.Запоріжжя

до Приватого Акціонерного Товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 2 180 883,14 грн.

Представники:

від позивача Кузнецов І.С.

від відповідача Мельник М.С.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецімідж" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та про збільшення розміру позовних вимог, про стягнення заборгованості у сумі 2 598 484,00 грн. за договором про закупівлю № 21576 від 07.12.2021; 239 229,79 грн. - інфляції грошових коштів; 31 339,34 грн. - річних.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором про закупівлю № 21576 від 07.12.2021, в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

У відзиві на уточнену позовну заяву відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та вказує про те, що відповідно до п. 4.2 спірного договору, обов`язок оплати товару у останнього з`являється при умові своєчасного надання позивачем належним чином оформленого рахунку-фактури, видаткової накладної та товарно-транспортної накладної із зазначенням в таких документах коду товару згідно УКТ ЗЕД.

Відповідач вказує про те, що спірні видаткові накладні, рахунки фактури та товарно-транспортні накладні не містять коду товару згідно УКТ ЗЕД, що на думку останнього, є порушенням вимог п. 4.2 спірного договору з боку позивача, у зв`язку з чим у відповідача не настав обов`язок щодо оплати поставленого товару на підставі документів, зміст яких не відповідає умовам договору.

Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що у спірних товарно-транспортних накладних позивачем не зазначено дату фактичної передачі товару відповідачу, у зв`язку з чим останній вважає, що не пройшов строк з відтермінуванням 90 календарних днів з дня поставки товару для оплати товару.

Також відповідач, посилаючись на п. 11.1 спірного Договору зазначає про те, що у позивача відсутні підстави для стягнення 3% річних та інфляції грошових коштів на підставі ст. 625 ЦК України.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, та зазначає про те, що відповідач неодноразово здійснював та продовжує здійснювати оплати за поставлений товар відповідно до спірного договору, а тому його аргументи про те, що у останнього не виник обов`язок з оплати, суперечить правовій позиції відповідача.

Крім того, позивач вказує про те, що для оплати товару всі визначені п. 4.2 спірного договору документи були додатково надіслані поштовими відправленнями № 021 та № 186 на адресу відповідача, які було отримано, що підтверджується доказами долученими до матеріалів справи. Відповідач не відреагував ні на жоден лист, хоча мав всі можливості висловити свої заперечення щодо відсутності документів.

Позивач наголошує на тому, що дата передачі товару визначена у спірних видаткових накладних, що не суперечить змісту п. 5.2 спірного договору, кожна видаткова накладна у своєму змісті над підписом Покупця має напис «товар отриманий в повному обсязі. Претензій до кількості, якості та комплектності отриманого товару, а також щодо відповідності його ГОСТу та ТУ не маю. Усі відповідні документи на товар отримані.».

На підписаних накладних підпис представника Покупця і його штамп свідчать про факт отримання всіх передбачених спірним договором документів, відсутність дати вручення в товарно-транспортній накладній не можна вважати недоліком первинного документу і лише у зв`язку з цим заперечувати дату поставки.

Крім того, позивач зазначає про те, що дату факту поставки згідно вказаних на спірних видаткових накладних датах свідчить і факт реєстрації податкових накладних, схвалених обома сторонами.

Щодо стягнення річних та інфляції грошових коштів позивач вказує про те, що буквальний аналіз ч. 2 ст. 625 ЦК України імперативно визначає зобов`язання боржника зі сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції і трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення без можливості скасування в договірному порядку таких нарахувань. Також ця норма передбачає можливість погодження умовами договору лише іншого розміру процентів річних, а не їх повного скасування. Інфляційні втрати взагалі завжди підлягають нарахуванню безальтернативно з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Позивач зазначає, що з урахуванням того, що договором не визначено інший розмір процентів, а зобов`язання зі сплати 3% річних та інфляційних прямо передбачено ст. 625 ЦК України, то заперечення відповідача з цього приводу є необґрунтованими.

Крім того, у відповіді на відзив позивач просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 202 265,00 грн.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказує про те, що оплата, яку здійснював останній за поставлений товар, лише підтверджує факт виконання відповідачем своїх господарських відносин.

Відповідач не заперечує проти направлення йому документів визначених п. 4.2 Договору, а лише акцентує увагу на тому, що такі документи не відповідають умовам спірного договору.

Відповідач наполягає на тому, що ні в товарно-транспортних накладних, ні у видаткових накладних не зазначено дату фактичної передачі товару (поставки товару).

На думку відповідача, сторони підписуючи спірний договір чітко усвідомлювали, що дата товарно-транспортної накладної або дата видаткової накладної не є фактичною передачею товару та не ототожнюється з цією дією.

Дата видаткової накладної та дата товарно-транспортної накладної є датою складання (створення) такого документа, проте не датою отримання товару відповідачем.

Відповідач повторного наголошує на тому, що спірним договором прямо передбачено, що розмір індексу інфляції та трьох відсотків річних прирівнюється до нуля відсотків.

Господарський суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні, що відбулося 07.02.2023 відповідачем було зазначено про те, що відповідно до пункту 11.1 спірного договору сторони прирівняли розмір трьох відсотків річних до нуля.

Щодо інфляції грошових коштів, то відповідачем було зазначено, що розрахунок інфляції грошових коштів був здійсненний позивачем неправильно, у зв`язку з тим, що початком нарахування було взято за основу порядок здійснення оплати з відтермінуванням 90 календарних днів з дня поставки товару.

Проте, на думку відповідача, строк прострочення виконання зобов`язання щодо оплати товару повинен розраховуватися від дати реєстрації податкових накладних.

Ухвалою суду від 17.10.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.11.2022, з подальшим його відкладенням до 13.12.2022.

16.11.2021 від Приватного Акціонерного Товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" надійшов зустрічний позов, в якому останнє просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецімідж" 343 706,40 грн. - штрафу та 243 247,19 грн. - пені за порушення умов договору про закупівлю № 21576 від 07.12.2021.

Ухвалою суду від 21.11.2022 зустрічний позов Приватного Акціонерного Товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" б/н від 16.11.2022 повернуто без розгляду.

28.11.2022 позивачем на адресу суду подано заяву про закриття провадження у справі в частині сплаченого боргу та зміну позовних вимог.

У поданій заяві позивач повідомляє про часткове погашення відповідачем суми основного боргу (600 000,00 грн.) та просить в цій частині припинити провадження у справі.

Також у вказаній заяві позивач збільшує позовні вимоги в частині суми основного боргу на 591 624 грн.

Збільшення позовних вимог позивач обґрунтовує наставанням строку оплати за товар поставлений на підставі спірного договору за видатковою накладною № РН - 0000134 від 26.07.2022 та № РН - 0000141 від 05.08.2022.

Вимоги щодо стягнення інфляції грошових коштів збільшено на 91 662,82 грн.; щодо стягнення річних - на 6 747,55 грн.

Вимоги щодо стягнення пені позивачем зменшено до 0 грн.

Судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу заявник просить покласти на відповідача.

Господарським судом прийнято до розгляду вказану заяву позивача.

13.12.2022 від позивача надійшла заява, в якій останній просить суд закрити провадження в частині стягнення основного боргу у розмірі 200 000 грн.

Ухвалою суду від 13.12.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 18.01.2023 та відкладено підготовче засідання до 28.12.2022.

Ухвалою суду від 28.12.2022 підготовче засідання відкладалося до 17.01.2023.

16.01.2023 на електронну пошту суду від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без руху по справі 904/3429/22.

В підготовчому засіданні, що відбулось 17.01.2023, господарським судом у задоволенні заяви відповідача відмовлено.

Під час підготовчого провадження господарським судом вирішені питання, визначені частиною 2 статті 182 ГПК України, у зв`язку з чим господарським судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 07.02.2023, про що постановлено ухвалу від 17.01.2023.

07.02.2023 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

УСТАНОВИВ:

Предметом доказування у справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

07.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецімідж" (Постачальник) та Приватним Акціонерним Товариством "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (Замовник) укладено Договір про закупівлю № 21576 (далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити (передати) у власність Замовника товар найменування, марка й кількість якого вказується в специфікації (додаток № 1) та технічні вимоги (додаток № 2, додаток № 3), які є невід`ємними частинами договору, на умовах, що викладені у цьому Договорі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Найменування (асортимент) товару: Спецодяг, спецвзуття та засоби індивідуального захисту (п. 1.2 Договору).

Ціна товару, що поставляється за договором, вказана в специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.4 Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору загальна сума Договору складає: 3 730 494,00 грн., в т.ч. 20% ПДІВ 621 749,00 грн.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Поставка товарів здійснюється партіями, не пізніше 5 робочих днів з дня отримання Постачальником письмової заявки Замовника (за допомогою факсимільного зв`язку, телеграмою, або шляхом передачі через e-mail пошту, яка зазначається а розділі 15 договору). Кількість та асортимент товару визначається в заявці Замовника (заявка реєструється ініціатором договору в відповідному підрозділі, службі, відділі з обов`язковими реквізитами) (п. 5.1 Договору).

Згідно з п. 5.2 Договору передача товару Замовнику здійснюється за видатковою, в якій сторони зазначають найменування товару, що постачається, кількість в одиниці вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість партії товару, що постачається. На загальну вартість товару нараховується ПДВ за ставкою, встановленою чинним законодавством України. Разом з видатковою накладною Постачальник зобов`язується надати Замовнику 1 (один) екземпляр товарно-транспортної накладної та за необхідності документи визначені п. 6.3.6 даного Договору. Датою поставки товару є дата фактичної передачі товару Замовнику, яка зазначена в товарно-транспортній накладній га товар/видатковій накладній.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Сторонами складено та підписано Специфікацію до спірного договору, відповідно до якої визначено найменування товару, (ГОСТ ДСТУ, ТУ, інф. виробника), виробник, один. вим., кількість, ціна без ПДВ та загальна сума з ПДВ 3 730 494,00 грн.

На виконання умов договору позивач поставив товар на загальну суму 2 870 796,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №№ РН-0000046 від 08.02.2022 на суму 1 216 215 грн., РН-0000047 від 08.02.2022 на суму 356 535,00 грн., РН-0000056 від 15.02.2022 на суму 54 000,00 грн., РН-0000060 від 17.02.2022 на суму 253 800,00 грн., РН-0000061 від 17.02.2022 на суму 114 300,00 грн., РН-0000062 від 18.02.2022 на суму 58 362,00 грн., РН-0000085 від 16.05.2022 на суму 112 866,00 грн., РН-0000084 від 16.05.2022 на суму 113 094,00 грн., РН-0000134 від 26.07.2022 на суму 210 600,00 грн., РН-0000141 від 05.08.2022 на суму 381 024,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 Договору Замовник здійснює оплату поставленого товару з відтермінуванням 90 календарних днів з дня поставки товару та на підставі отриманого від Постачальника оригіналу рахунку, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання Постачальником належним чином оформлених рахунку фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, податкової накладної, документів щодо якості на товар. У документах, а саме: рахунку-фактурі, видатковій накладній, товарно-транспортній накладній, податковій накладній зазначається код товару згідно УКТ ЗЕД.

Відповідачем було частково сплачено за отриманий товару на суму 272 312,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучено до матеріалів справи (а.с. 69-72).

Таким чином, відповідач у визначений пунктом 4.2 договору термін, за отриманий товар в повному обсязі не розрахувався, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у загальній сумі 2 598 484,00 грн., що й стало причиною виникнення спору.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідач після звернення позивача до суду частково сплатив вартість поставленого товару у розмірі 1 002 265,00 грн., про що свідчать платіжні доручення № 677 від 15.11.2022 на суму 200 000,00 грн., № 890 від 18.11.2022 на суму 200 000,00 грн., № 390 від 26.10.2022 на суму 200 000,00 грн., № 1086 від 30.11.2022 на суму 200 000,00 грн., № 1512 від 30.12.2022 на суму 143 903,00 грн., № 1513 від 30.12.2022 на суму 58 362,00 грн., копії яких долучено до матеріалів справи.

З огляду на приписи п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, факт погашення відповідачем суми основного боргу після звернення позивача з позовом до суду, є підставою для закриття провадження у відповідній частині вимог, в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином, суд закриває провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 1 002 265 грн.

Доказів виконання зобов`язання щодо здійснення розрахунків на суму 1 596 219,00 грн. відповідач на момент розгляду спору не надав.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення зазначеної вище суми, слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з наданим позивачем розрахунком здійсненим за кожною видатковою накладною окремо, останнім до стягнення заявлені річних за загальний період прострочення з 10.05.2022 по 15.11.2022 в сумі 31 339,34 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справа в п. 11.1 Договору сторони встановили інший розмір процентів річних, який прирівнюється до нуля відсотків.

З огляду на викладене, вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 31 339,34 задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення інфляції грошових коштів за загальний період з травня 2022 по жовтень 2022 року на суму 239 229,79 грн.

Відповідно до здійсненого господарським судом перерахунку, встановлено, що розрахунок інфляції грошових коштів за накладною № ВН 0000084 від 16.05.2022 здійснений без урахування вимог статті 253 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу строку для виконання зобов`язання, а отже, до стягнення підлягає інфляція грошових коштів в сумі 231 603,83 грн.

Під час розгляду справи судом, відповідач зазначив як причину не оплати - не настання строку оплату, у зв`язку з тим, що позивач неналежним чином оформив документи, а саме: рахунку-фактури, видаткової накладної та товарно-транспортної накладної, в яких не вказано коду товару згідно УКТ ЗЕД.

Крім того, відповідач вказує про те, що строк з оплати не настав, у зв`язку з тим, що в порушення вимог п. 5.2 спірного Договору, в усіх товарно-транспортних накладних які стосуються видаткових накладних не зазначено дату фактичної передачі товару відповідачу.

Господарський суд зазначає, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, господарським судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, з огляду на таке.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар

Положеннями частини 1, 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Пунктом 4.2 спірного Договору сторони погодили строк оплати відтермінування 90 календарних днів, відповідачем був прийнятий товар без будь-яких заперечень, що підтверджується видатковими накладними долученими до матеріалів справи.

Варто відмітити, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вказані вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Господарський суд відзначає, що підставою для виконання зобов`язання зі сплати поставленого товару є встановлений факт поставки товару, який має бути підтверджений документально.

З матеріалів справи вбачається, що сторони договору протягом його дії здійснювали оформлення поставки товару шляхом складання видаткових накладних. Відповідач в свою чергу приймав товар і заперечень щодо форми документа, за яким поставляється товар, не висловлював.

Доказів, які б свідчили про те, що передача товару відбулася в іншу дату відповідачем надано не було, як і не надано доказів на підтвердження того, що під час прийняття товаророзпорядчих документів відповідач заперечував стосовно належного їх оформлення.

Відтак факт поставки позивачем товару та отримання його відповідачем є встановленим.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Крім того, господарський суд зазначає про те, що позивачем сплачено судовий збір за подання позову у сумі 40 035,80 грн. відповідно до платіжного доручення № 689 від 07.10.2022 на суму 32 713,25 грн. та платіжної інструкції № 791 від 15.11.2022 на суму 7 322,55 грн.

В подальшому позивачем зменшено розмір позовних вимог на суму 1 864,38 грн. та судом закрито провадження по справі в частині стягнення основного боргу в сумі 1 002 265,00 грн.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено підстави для повернення судового збору, зокрема, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до пункту 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, належна сума судового збору за подання позову складає 28 001,82 грн., а отже надмірно сплачений судовий збір та судовий збір який підлягає поверненню у зв`язку з закриттям провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 1 002 265,00 грн., в загальній сумі складає 12 033,98 грн. та підлягає поверненню в порядку, встановленому статтею 7 Закону України "Про судовий збір".

Розподіл судового збору у сумі 28 001,82 грн. здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 129, 165, 221, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 7; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецімідж" (69035, м. Запоружжя, пр. Маяковського, 7, кв. 95; ) 1 596 219,00 грн. - основного боргу, 231 603,83 грн. інфляції грошових коштів, 24 417,34 грн. - судового збору.

В частині стягнення 1 002 265,00 грн. закрити провадження у справі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 17.02.2023.

Суддя І.Ф. Мельниченко