ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2023 року м. Дніпро Справа № 904/8586/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Кузнецова В.О.

при секретарі судового засідання: Радіновському Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Крижний О.М.) від 29.06.2022р. у справі № 904/8586/21

та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Крижний О.М.) від 13.07.2022р. у справі № 904/8586/21

за позовом ОСОБА_2 , смт. Слобожанське Дніпропетровської області в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", с. Лозуватка П`ятихатського району Дніпропетровської області

до ОСОБА_1 , м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області

про стягнення збитків, заподіяних посадовою особою товариства у розмірі 467 000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021р. ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути зі ОСОБА_1 збитки у розмірі 467 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що недобросовісні дії колишнього директора Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" призвели до значних збитків, які останній має відшкодувати. Так, в результаті аудиторської перевірки було з`ясовано, що Товариством з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" було здійснено ряд документально непідтверджених операцій по перерахуванню коштів на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ "Приватбанк" на загальну суму 43 000 346,40 грн. з призначенням платежу: "за договором купівлі-продажу цінних паперів № БВ83/16-1 від 01.09.2016". Однак, колишнім директором ОСОБА_1 не передано та не взято на облік підприємством цінні папери на загальну суму 43 000 346,40 грн., які були предметом договору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2022р. у справі № 904/8586/21 у задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про стягнення збитків, заподіяних посадовою особою товариства у розмірі 467 000,00 грн. відмовлено в повному обсязі; судовий збір за подання позову покладено на позивача.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2022р. у справі № 904/8586/21 судові витрати, понесені ОСОБА_1 , покладено на ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 29.06.2022р. у даній справі, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій просить змінити рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2022 р. у справі № 904/8586/21 в частині мотивів відмови у задоволенні позову та відмовити в задоволенні позову з підстав відсутності в діях ОСОБА_1 складу цивільного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач, зокрема зазначає, що позивачем не надано суду доказів на заподіяння ОСОБА_1 збитків позивачу та не доведено жодного елементу цивільного правопорушення протиправної поведінки, причинного зв`язку та наслідків, а рішення суду ґрунтується на припущеннях. Стверджує, що кошти у розмірі 467 000,00 грн. не можуть вважатися збитками, оскільки вони перераховані на виконання укладеного та чинного договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ83/16-1 від 01.09.2016, за яким товариство отримало цінні папери. Зазначає, що позивачем у справі не подано жодних доказів, які б свідчили про протиправність або неправомірність поведінки відповідача та не доведено факту особистої заінтересованості в укладеному правочині.

Відповідач стверджує, що купівля цінних паперів за договором № БВ83/16-1 від 01.09.2016 була інвестицією з можливістю подальшого отримання пасивного доходу, що відповідає п. 1.9 статуту товариства. При цьому, вважає, що з метою доказування нанесення збитків товариству внаслідок укладення цього правочину, позивач мав провести економічну експертизу вартості цінних паперів, придбаних товариством. Також, відповідач вважає, що позивачем не було здійснено дій для захисту свого нібито порушеного права, зокрема, не подано позову до ОСОБА_3 про виконання обов`язку з передання цінних паперів за договором. Усе зазначене на думку відповідача є підтвердженням того, що в діях ОСОБА_1 відсутня протиправна поведінка, яка б завдала шкоди позивачу.

Також, ОСОБА_1 звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2022р. у справі № 904/8586/21 та прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції відповідач зазначає, що в апеляційній скарзі на основне рішення відповідачем обґрунтовано, що його дії були правильними, а цивільного правопорушення, яке є основою для стягнення збитків, не існує. Таким чином, враховуючи наявність у справі документального підтвердження судових витрат відповідача, останній вважає наявними підстави для стягнення на його користь цих судових витрат.

02.08.2022р. до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_2 , в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2022 р. у справі № 904/8586/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на свою згоду з висновком суду першої інстанції щодо встановлення вини відповідача, проте не погоджується із застосуванням судом першої інстанції наслідків спливу строку позовної давності.

На думку заявника, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції: помилково не врахував наявність продовженого строку позовної давності у зв`язку з карантином; застосував наслідки спливу строку позовної давності за невірною оцінкою поданих доказів; не врахував неможливість заявника подати раніше позов про стягнення збитків.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зокрема зазначає, що про здійснення ряду документально непідтверджених операцій по перерахуванню коштів на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ "Приватбанк" на загальну суму 43 000 346,40 грн. з призначенням платежу: "за договором купівлі-продажу цінних паперів № БВ83/16-1 від 01.09.2016", йому стало відомо тільки з довідки про проведення вибіркової аудиторської перевірки ТОВ "СФГ Гермес" від 30.03.2017. В подальшому ОСОБА_2 , як директор та засновник ТОВ "СФГ Гермес", намагався знайти документальне підтвердження цим операціям, і тільки після отримання постанови Дніпровського апеляційного суду від 29.06.2021 у справі № 204/6182/19, вичерпавши засоби для встановлення реальності зазначених операцій, ТОВ "СФГ Гермес" дізналося про порушення своїх прав та наявність збитків, заподіяних колишнім директором товариства.

Таким чином, заявник зазначає, що ТОВ "СФГ Гермес" стало відомо про вчинення дій (операцій по перерахуванню коштів) безпосередньо в момент вчинення операцій 02.09.2016 та 05.09.2016 (5 платежів), а з 29.06.2021 ТОВ "СФГ Гермес", в особі директора ОСОБА_2 , мав змогу оцінити розмір такої шкоди та визначити особу, яка її завдала, тому, на переконання заявника, строк позовної давності мав би відраховуватися з 29.06.2021.

Заявник зауважує, що навіть, якщо вираховувати строк позовної давності від моменту отримання ОСОБА_2 , як директором ТОВ "СФГ Гермес", довідки про проведення вибіркової аудиторської перевірки товариства від 30.03.2017, то строк подання позову мав сплинути 29.03.2020, а з урахуванням п. 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України позовна давність триває і до теперішнього часу. У зв`язку з цим, заявник вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування строку позовної давності до позовних вимог в цій справі.

Також, заявник вважає, що судом першої інстанції не надано належну оцінку його аргументам щодо неможливості встановити розмір збитків і намагання захистити свої права в межах іншої справи, судом необґрунтовано не задоволено клопотання заявника про поновлення строку позовної давності з огляду на поважність причин його пропуску, та прийнято помилкове рішення в частині застосування строків позовної давності.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.08.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2022р. у справі № 904/8586/21, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 26.09.2022р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.08.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2022р. у справі № 904/8586/21 та приєднано її до спільного розгляду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 26.09.2022р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.08.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2022 р. у справі № 904/8586/21 та приєднано її до спільного розгляду з апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2022 р. у справі № 904/8586/21, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 26.09.2022р.

20.09.2022р. представником заявника подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2022 р. у справі № 904/8586/21, у відповідності до якого заявник заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача.

В обґрунтування своїх заперечень заявник зокрема зазначає, що суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності факту заподіяння збитків ТОВ "СФГ Гермес" та наявності в діях ОСОБА_1 по заподіянню цих збитків кожного елементу цивільного правопорушення.

Також, представником заявника подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2022 р. у справі № 904/8586/21, у відповідності до якого заявник заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просить вказане додаткове рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_2 зокрема зазначає, що основним рішенням суду першої інстанції у цій справі встановлено наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, але в позові відмовлено внаслідок спливу строк позовної давності. Отже, суд першої інстанції, керуючись принципом справедливості, добросовісності та розумності правильно застосував ч. 9 ст. 129 ГПК України та поклав на відповідача понесені ним судові витрати.

Крім цього, заявник вказує на недоліки наявні в документах, поданих відповідачем на підтвердження судових витрат останнього, у зв`язку з наявністю яких заявник вважає, що навіть при незастосуванні судом першої інстанції ч. 9 ст. 129 ГПК України, підстави для стягнення цих витрат на користь відповідача відсутні.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.09.2022р. розгляд апеляційних скарг відкладено в судове засідання на 31.10.2022р.

29.09.2022 представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2022р. у справі № 904/8586/21, у відповідності до якого відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги заявника.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зокрема зазначає, що позивач був обізнаний про перерахування товариством на рахунок ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 43 000 346,40 грн. ще з 2017 року, оскільки позивачем пред`являвся позов у рамках справи № 910/20464/17, в якому позивач повідомляв про дану обставину.

У своєму відзиві відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що строк позовної давності закінчився у вересні 2019 року, що відбулося до його продовження у зв`язку із введенням на території України карантину та внесення відповідних змін до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

Відповідач вважає, що при купівлі частки в статутному капіталі юридичної особи покупець отримує інформацію про стан справ юридичної особи, в тому числі про здійсненні нею платежі. За твердженням відповідача, навіть якщо рахувати строк позовної давності з 31.01.2017року, то кінцевою датою трирічного строку є 01.02.2022 року, у той час, коли карантин на території України був уведений з 11.03.2020 року.

В судовому засіданні 31.10.2022 колегія суддів, порадившись на місці, оголосила перерву в судове засідання на 28.11.2022, про що постановлено ухвалу, не виходячи у нарадчу кімнату та без оформлення її окремим документом.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.10.2022р. постановлено повідомити учасників справи про оголошення перерви у справі в судове засідання, яке відбудеться 28.11.2022р.

У зв`язку із аварійними/екстреними відключеннями енергопостачання у м. Дніпрі в Центральному апеляційному господарському суді була відсутня електроенергія, що унеможливило проведення судового засідання 28.11.2022р. та розгляд апеляційних скарг у справі № 904/8586/21 не відбувся.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.11.2022р. розгляд апеляційних скарг призначено в судове засідання на 19.12.2022р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.12.2022р., на підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Білецької Л.М., та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2022р., яким визначено колегію суддів у складі головуючого судді Чередка А.Є., суддів Мороза В.Ф., Кузнецова В.О., зазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2022р. у справі № 904/8586/21 та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2022р. у справі № 904/8586/21.

У зв`язку із аварійними/екстреними відключеннями енергопостачання у м. Дніпрі в Центральному апеляційному господарському суді була відсутня електроенергія, що унеможливило проведення судового засідання 19.12.2022р. та розгляд апеляційних скарг у справі № 904/8586/21 не відбувся.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2022р. розгляд апеляційних скарг призначено в судове засідання на 24.01.2023р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.01.2023р. оголошено перерву у справі до 31.01.2023р.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 доводи апеляційних скарг відповідача на рішення від 29.06.2022р. та додаткове рішення від 13.07.2022р. Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/8586/21 підтримав у повному обсягу та просив їх задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2022р. у справі № 904/8586/21 заперечив.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги позивача на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2022р. у справі № 904/8586/21 підтримала у повному обсягу та просила її задовольнити, проти задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 на рішення від 29.06.2022р. та додаткове рішення від 13.07.2022р. Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/8586/21 заперечила.

ОСОБА_3 наданим йому правом участі у судовому засіданні не скористався та не забезпечив явку в судове засідання свого повноважного представника, про час та місце судового засідання був повідомлений апеляційним судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що явка представників сторін в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а їх неявка не перешкоджає апеляційному перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті у відсутності представника третьої особи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2022р. у справі № 904/8586/21 в межах доводів та вимог апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" є юридичною особою, зареєстроване 23.06.2014. Засновником товариства, відповідно до Статуту в редакції 2015 року, був ОСОБА_1 .

Наразі, засновником (учасником) ТОВ "СФГ Гермес" є ОСОБА_2 .

Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" було створено з метою здійснення діяльності у агропромисловому секторі, а також для задоволення суспільних потреб у товарах народного споживання, роботах, послугах, для насичення ринку продукцією, здійснення наукової, виробничої, переробної, посередницької, зовнішньоекономічної діяльності, експортно-імпортних операцій, оптової та роздрібної торгівлі, здавання в оренду майна, операцій з нерухомістю, для отримання Товариством та його учасниками прибутку (п. 2.1. Статуту 2015 року).

У період з 19.01.2015 по 07.02.2017 директором Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" був ОСОБА_1 .

Так, відповідно до наказу № 1 від 19.01.2015 ОСОБА_1 приступив до обов`язків директора ТОВ "СФГ Гермес".

Згідно з розділом 10 Статуту, який діяв на той час, у товаристві створюється одноособовий виконавчий орган (директор). Директор підзвітний вищому органу товариства і організує виконання його рішень. Директор не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства. Директор діє від імені товариства в межах, встановлених законом та цим статутом. До компетенції директора входило: представляти інтереси товариства в органах державної влади, в органах місцевого самоврядування та інших організаціях; без доручення представляти інтереси товариства у відносинах з будь-якими українськими та іноземними юридичними та фізичними особами; без доручення підписувати від імені товариства всі цивільно-правові угоди без обмеження за сумою договору; розпоряджатись майном та коштами товариства в межах, встановлених цим Статутом та рішенням зборів учасників; відкривати розрахункові та інші рахунки в будь-яких банках України та за її межами для збереження коштів та здійснення всіх видів розрахунків, кредитних операцій товариства; отримувати позики, кредити, відкривати кредитні лінії в установах банків; продавати, передавати іншим підприємствам, організаціям, установам, здавати в оренду, надавати в безоплатне тимчасове користування або в позику належні товариству транспортні засоби, устаткування, інвентар та інші матеріальні цінності товариства; видавати та підписувати довіреності; розробляти поточні плани діяльності товариства та заходи, необхідні для вирішення задач товариства; скликати збори учасників товариства; забезпечувати виконання рішень загальних зборів товариства; розробляти щорічні кошториси, посадових розкладів, показники роботи та строки преміювання; створювати органи, необхідні для досягнення мети та задач товариства; формувати адміністрацію для досягнення мети та задач товариства; організовувати ведення бухгалтерського обліку та звітності товариства; брати участь у рішенні інших питань, пов`язаних з поточною діяльністю товариства; приймати та звільняти працівників товариства, заохочувати їх та накладати дисциплінарні стягнення; затверджувати правила, процедури та інші внутрішні документи товариства; визначати перелік відомостей, що становлять комерційну таємницю Товариства, а також таких, які є конфіденційною інформацією; приймати рішення про дату та порядок денний загальних зборів товариства; виконувати інші функції, необхідні для забезпечення діяльності товариства.

Відповідно до п. 10.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" в редакції від 20.01.2015, виконавчим органом товариства є його директор. Директор діє від імені товариства в межах, встановлених законом та статутом.

Відповідно до п. 10.2 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" в редакції від 20.01.2015, до компетенції директора, серед іншого, входило організація та ведення бухгалтерського обліку та звітності товариства.

31.01.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", за яким ОСОБА_2 набув у власність частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" у розмірі 94 %.

У відповідності з протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" № 2-2017 від 06.02.2017 вирішено звільнити з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" ОСОБА_1 з 07.02.2017 та відповідно до розпорядження № 1 від 08.02.2017 ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" з 08.02.2017.

30.03.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", за яким ОСОБА_2 набув у власність частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" у розмірі 6 %.

Отже, ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", став єдиним засновником Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес".

30.03.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписано акт приймання-передачі первинної документації Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес".

Протягом березня 2017 року було проведено вибіркову перевірку даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", за результатами якої складено Довідку про проведення вибіркової аудиторської перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" від 30.03.2017.

ОСОБА_2 зазначає, що в результаті аудиторської перевірки було з`ясовано, що Товариством з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" було здійснено ряд документально непідтверджених операцій по перерахуванню коштів на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ "Приватбанк" на загальну суму 43 000 346,40 грн. з призначенням платежу: "За договором купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 року".

Однак, як зазначає ОСОБА_2 , на виконання зазначеного договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 колишнім директором ОСОБА_1 не передано та не взято на облік підприємством цінні папери на загальну суму 43 000 346,40 грн., які були предметом договору.

Так, відповідно до акту приймання-передачі первинної документації Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" від 30.03.2017, договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 та документи, що підтверджують його виконання не передавалися.

23.08.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" звернулося з вимогою № 23/08 до ОСОБА_1 , у якій просило протягом 7 календарних днів з моменту отримання даної вимоги надати оригінал договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ83/16-1 від 01.09.2016 та документи, що підтверджують його виконання. Дана вимога направлена відповідачу 27.08.2019. Відповіді на вимогу матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2019 року позивач звертався до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про витребування з незаконного володіння та повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" оригіналу договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 та документів, що підтверджують його виконання (справа № 204/6182/19).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2021 у справі № 204/6182/19 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" до ОСОБА_1 про витребування документів з незаконного володіння задоволено частково; вирішено витребувати у ОСОБА_1 з незаконного володіння оригінал договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес". Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.06.2021, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року скасовано; у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" до ОСОБА_1 про витребування документів з незаконного володіння відмовлено.

ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора ТОВ "СФГ Гермес", здійснив дії, що суперечать інтересам товариства, а результат яких жодним чином не був направлений на покращення матеріального становища товариства, а навпаки, призвів до збитків. Цінні папери на загальну суму 43 000 346,40 грн., які були придбані колишнім директором ОСОБА_1 на виконання умов договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 підприємством не отримувались, на облік не брались. Місцезнаходження та мета купівлі цінних паперів позивачу невідомі та не кореспондується з метою та предметом діяльності товариства.

ОСОБА_2 вбачає протиправну поведінку ОСОБА_1 у неналежному та недобросовісному укладенні договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 і перерахуванні коштів на рахунок № НОМЕР_1 в розмірі 43 000 346,40 грн. без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю, при зловживанні своїм розсудом у здійсненні дій всупереч інтересам товариства (витрачання коштів на цілі непов`язані з економічно-господарською діяльністю ТОВ "СФГ Гермес"), всупереч цілям, спрямованим на досягнення розумної ділової мети. Жодної економічної вигоди, доцільності чи необхідності для позивача в укладення цього договору та у здійсненні документально непідтверджених операцій по перерахуванню коштів у сумі 43 000 346,40 грн. з призначенням платежу: "За договором договору купівлі-продажу цінних паперів N БВ 83/16-1 від 01.09.2016 року", не мало.

Наявність шкоди позивач вбачає у збитках, завданих ТОВ "СФГ Гермес" в розмірі суми грошових коштів, що були перераховані. Докази їх використання відповідачем в інтересах та на користь товариства відсутні, як і відсутні докази існування цінних паперів взагалі.

Причинний зв`язок, за твердженнями заявника існує в тому, що саме дії ОСОБА_1 по укладанню договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 і дії по перерахуванню коштів на підставі цього договору призвели до збитків товариства. При цьому, цінні папери, придбанні за цим договором, на підприємстві не обліковується, а реальність їх існування невідома.

Наявність вини відповідача ОСОБА_2 вбачає в тому, що дії, які були вчиненні відповідачем, як директором ТОВ "СФГ Гермес", по укладенню договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 та дії по перерахуванню коштів на підставі цього договору були спрямованні на заволодіння ним цими коштами в своїх інтересах або в інтересах третіх осіб, адже відсутні докази їх використання відповідачем в інтересах та на користь товариства.

Невідшкодування відповідачем заявлених збитків (у обмеженому самим позивачем розмірі) і стало причиною виникнення спору. При цьому, предметом розгляду судом першої інстанції у даній справі було стягнення збитків у розмірі 467 000,00 грн., які складаються із перерахованих коштів на підставі платіжних доручень № 791 від 02.09.2016 на суму 1 000,00 грн., № 792 від 02.09.2016 на суму 19 000,00 грн., № 792 від 05.09.2016 на суму 149 000,00 грн., № 793 від 05.09.2016 на суму 149 000,00 грн., № 794 від 05.09.2016 на суму 149 000,00 грн. (а. с. 113-115, т. 1).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, з чим погоджується судова колегія, виходячи з наступного.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання.

За правилами ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона держала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для підновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, згідно з якою будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Також, статтею 89 Господарського кодексу України передбачено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані:

- діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями;

- діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства;

- діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію;

- бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків;

- іншими винними діями посадової особи.

Цими положеннями законодавства закріплено обов`язки органів юридичної особи (посадових осіб) (фідуціарні обов`язки) діяти в інтересах юридичної особи, діяти добросовісно, діяти розумно та не перевищувати своїх повноважень, а також відповідальність за їх порушення.

Головною метою фідуціарних обов`язків є необхідність забезпечення економічного розвитку підприємства, а відповідно недотримання таких базових обов`язків може призвести до збитків підприємству й зобов`язання їх відшкодувати.

Вирішуючи питання відповідальності посадової особи перед юридичною особою, суд виходить з презумпції, що така посадова особа діяла в найкращих інтересах товариства; її рішення були незалежними та обґрунтованими; її фідуціарні обов`язки були виконані належним чином.

Водночас, спростування позивачем відповідної презумпції за одним з критеріїв свідчить про неналежне виконання своїх фідуціарних обов`язків. У цьому разі вже відповідач зобов`язаний довести, що він діяв в інтересах товариства.

Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18.

Заявник вважає, що факти укладення відповідачем договору № БВ83/16-1 від 01.09.2016, подальше начебто придбання цінних паперів на суму 43000346,40 грн. та, у підсумку, не передання цінних паперів та не постановка їх на баланс підприємства, не передання новому директору товариства будь-яких пов`язаних з цими операціями документів, свідчать про те, що відповідач, в порушення вищевказаних норм закону, діяв недобросовісно та всупереч інтересам товариства.

Згідно зі ст. ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що перебуваючи на посаді директора ТОВ "СФГ Гермес" зобов`язаний був діяти виключно в інтересах товариства, дотримуючись вимог законодавства, положень статуту та інших документів товариства. Відповідач зауважує, що на момент укладення договору був також засновником ТОВ "СФГ Гермес", тобто внутрішня воля директора на укладення договору кореспондувалася з внутрішньою волею засновника товариства.

Відповідач зазначає, що на виконання положень договору між Товариством з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" та ОСОБА_3 було укладено акт прийому-передачі цінних паперів до договору купівлі-продажу цінних паперів. Договір або ж акт у відповідача не збереглися, оскільки остання транзакція на виконання умов договору відбулася 06.02.2017, тобто з моменту проведення останньої транзакції пройшло понад 5 років. З урахуванням розумних строків збереження документів - ОСОБА_1 зберігав копії документів до 07.02.2020, після чого вони були знищені. Твердження позивача про те, що підприємством не отримувалися, на облік не бралися, місцезнаходження та мета купівлі цінних паперів позивачу не відомі та не кореспондуються з метою та предметом діяльності товариства за поясненнями відповідача не відповідає дійсності, оскільки позивачу достеменно відомо, що цінні папери на виконання умов договору були передані ОСОБА_3 на баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес". Так, із фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2016 рік, поданого 25.02.2017, вбачається, що на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" обліковуються поточні фінансові інвестиції на суму 37 708 700 грн. (код рядка 1160). Якщо ж брати до уваги фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 2015 рік, то з його даних прослідковується, що у 2015 році на балансі підприємства не перебувало цінних паперів. Крім того, як вбачається з плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2018 рік Товариством з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" було внесене до цього Плану-графіка для проведення документальної планової перевірки на травень 2018 року.

Відповідач вказує, що позивачем не доведено, що укладення договору купівлі-продажу цінних паперів є очевидно необачним, марнотратним та завідомо корисливим на користь ОСОБА_1 рішенням. Відповідач вважає, що якби навіть ОСОБА_3 не передав позивачу оплачені ним цінні папери, то така непередача є наслідком невиконання зобов`язань за договором зі сторони ОСОБА_3 та не свідчить про наявність збитків у розумінні норм Цивільного кодексу України і, відповідно, не є реальними збитками. Доказів того, що позивач звертався до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_3 на свою користь грошових коштів за непередані, на думку позивача, цінні папери, відсутні. Відповідно, відповідач вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутня протиправна поведінка, яка б завдала позивачу шкоди, як і відсутні інші елементи цивільного правопорушення.

У той же час, матеріалами справи підтверджується перерахування Товариством на користь ОСОБА_3 грошових коштів з призначенням платежу "згідно договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ-83/16-1 від 01.09.2016".

Як вірно вказано судом першої інстанції, протиправна поведінка ОСОБА_1 полягає у перерахуванні коштів товариства на підставі платіжних доручень № 791 від 02.09.2016 на суму 1 000,00 грн., № 792 від 02.09.2016 на суму 19 000,00 грн., № 792 від 05.09.2016 на суму 149 000,00 грн., № 793 від 05.09.2016 на суму 149 000,00 грн., № 794 від 05.09.2016 на суму 149 000,00 грн. (а. с. 113-115, т. 1); наслідки полягають у спричиненні збитків у загальному розмірі перерахованих коштів 467 000,00 грн.; причинний зв`язок між протиправними діями відповідача і шкодою зумовлений її заподіянням безпосередніми діями відповідача на посаді керівника товариства; вина відповідача як посадової особи виражена в усвідомленні вчинення дій на шкоду товариству.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

У постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 910/21493/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду указав таке.

Згідно з вимогами статті 92 ЦК України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. З огляду на положення наведеної правової норми та довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) протиправна поведінка посадової особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному та недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень. За відсутністю доведення наявності зазначених обставин, які свідчать про протиправну поведінку посадової особи товариства, підстави для задоволення позову про стягнення з неї збитків відсутні. Відповідно до статей 13, 74 ГПК України на позивача покладений обов`язок доведення обставин щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

У постанові від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17 (провадження № 12-45гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правовідносини між товариством та керівником мають довірчий характер, а протиправна поведінка посадової особи полягає у неналежному та недобросовісному виконанні певних дій, без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм посадовими обов`язками за власним умислом (розсудом), прийнятті очевидно необачних, марнотратних та завідомо корисливих на користь такої посадової особи рішень. Положеннями статті 92 ЦК України та статті 89 ГК України передбачено відповідальність членів органу юридичної особи, її посадових осіб, в тому числі її керівника, якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи.

В оскаржуваному рішенні судом першої інстанції зазначено, що представник відповідача у судовому засіданні, надаючи пояснення у межах розгляду справи, не зміг пояснити, з якою метою Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" придбавало цінні папери, не зміг надати відповіді на жодне з питань щодо договору та цінних паперів, зокрема, щодо кількості векселів, строку погашення, емітента тощо. Представник відповідача зазначав, що йому потрібно уточнити ці питання у довірителя, однак у наступних судових завданнях відповіді так надані і не були.

Судова колегія звертає увагу, що пояснень на зазначені судом першої інстанції запитання, представником відповідача не надано і під час апеляційного розгляду даної справи.

При цьому, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відхилення заперечень відповідача в частині того, що договір купівлі-продажу не визнаний недійсним, а отже дії щодо його належного виконання (перерахування коштів на його виконання) не містять складу цивільного правопорушення, оскільки презумпція правомірності правочину не є перешкодою для суду в наданні оцінки діям сторін по його виконанню та кваліфікацій їх як завдання збитків.

Твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 , був одночасно і директором і засновником товариства, у зв`язку з чим при укладенні та виконанні договору внутрішня воля директора кореспондувалася із внутрішньою волею засновника товариства, не може свідчити про відсутність збитків, оскільки чинне законодавство не передбачає заборони на стягнення збитків з директора, який є одночасно засновником. Звичайно, що воля на вчинення дій є єдиною, але ця воля може бути спрямована на завдання збитків товариству.

Судова колегія, як і суд першої інстанції, відхиляє твердження відповідача про те, що позивач у випадку не передання цінних паперів мав звернутися до ОСОБА_3 з позовом про виконання обов`язку в натурі, оскільки, позивач вправі самостійно визначати спосіб захисту своїх прав, отже, не звернення позивача з позовом до ОСОБА_3 не є перешкодою для подання позову про стягнення збитків з колишнього директора ТОВ "СФГ Гермес" ОСОБА_1 .

Стосовно доводів відповідача, що цінні папери були відображені в бухгалтерському обліку товариства, судом першої інстанції правильно зазначено, що відображення в бухгалтерському обліку Товариства цінних паперів жодним чином не впливає на висновок суду про заподіяння збитків товариству. Наприклад, можна придбати і поставити на облік нематеріальні активи з високою номінальною вартістю, але які не мають жодної ринкової цінності. Тому факт наявності чи відсутності обліку бухгалтерських операцій не впливає на можливість завдання збитків.

Також, судова колегія вважає, що посилання відповідача на відсутність економічної експертизи вартості цінних паперів не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не ставив під сумнів вартість цінних паперів та з клопотаннями про призначення такої експертизи до суду не звертався.

До того ж, відповідачем не доведено належними доказами, що саме цінні папери, придбані за договором купівлі-продажу цінних паперів № БВ-83/16-1 від 01.09.2016, відображені у фінансовому звіті Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" за 2016 рік як поточні фінансові інвестиції на суму 37 708 700 грн. (код рядка 1160).

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач своїми діями фактично підтвердив твердження позивача, що дії відповідача були умисними та мали наслідком завдання збитків.

Також, як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідач не міг зберігати у себе договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ-83/16-1 від 01.09.2016 після звільнення, який має зберігатися у товаристві, а при звільненні попередній керівник (відповідач) мав передати всі документи (у тому числі і спірний договір) новому керівникові.

При цьому, судова колегія враховує, що договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ-83/16-1 від 01.09.2016 не передавався за актом приймання-передачі первинної документації Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", підписаного 30.03.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Судова колегія також враховує, що ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду, представник відповідача не зміг надати пояснень щодо договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ-83/16-1 від 01.09.2016 та цінних паперів, які були предметом цього договору, зокрема, щодо кількості векселів, їх номінальної вартості, строку погашення, емітента тощо. Ненадання відповідачем такої мінімальної інформації щодо спірної господарської операції лише підтверджує висновок суду про протиправність дій відповідача.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, у відповідності до норм процесуального права щодо вірогідності доказів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу цивільного правопорушення, що підтверджує завдання останнім збитків товариству у заявленому розмірі (по 5 платіжних дорученнях).

Водночас, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності, з чим також погоджується судова колегія, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Так, під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. В обґрунтування цієї заяви відповідачем було зазначено, що позивач був обізнаний про існування спірних обставин ще з 2017 року, оскільки позивачем подавався позов у межах справи № 910/20464/17, в якому позивач повідомляв про перерахування товариством на рахунок ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 43 000 346,40 грн.

Як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, представник заявника, заперечуючи проти застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, зазначає, що відлік позовної давності повинен відбуватися з моменту коли про відповідні дії дізнався заявник - ОСОБА_2 .

Проте, як правильно зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_2 це особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ст. ст. 53, 54 Господарського процесуального кодексу України). При цьому, позивачем у даній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", а не ОСОБА_2 .

Як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту коли саме позивач дізнався або міг дізнатися про порушення своїх прав або про особу, яка його порушила. Будь-яке інше вирішення даного питання не відповідатиме вимогам чинного законодавства і нівелює саме значення інституту позовної давності.

Таким чином, відлік строку позовної давності розпочинається з моменту коли про відповідні дії дізналося саме Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", а не ОСОБА_2 .

Про перерахування коштів Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес" дізналося безпосередньо в момент вчинення операцій - 02.09.2016 та 05.09.2016 (5 платежів).

Отже, саме в ці дні для товариства розпочався перебіг позовної давності, яка спливла у вересні 2019 року. Позов же пред`явлено ОСОБА_2 у жовтні 2021р., тобто з дворічним пропуском строку позовної давності.

При цьому, судова колегія відхиляє твердження заявника про те, що з урахуванням п. 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України позовна давність триває і до теперішнього часу.

Так, Законом України від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено зокрема пунктом 12 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлений на усій території України з 12 березня 2020р., згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211.

Відтак, у даному випадку, закінчення строку позовної давності відбулося до його продовження у зв`язку із введенням на території України карантину та внесення відповідних змін до Прикінцевих положень Цивільного кодексу в частині продовження строків, у тому числі і позовної давності, а тому строк позовної давності не продовжився.

Тобто, фактичне встановлення у січні-березні 2017р. ОСОБА_2 обставин заподіяння ОСОБА_1 шкоди ТОВ "СФГ Гермес" ніяким чином не впливає на початок перебігу позовної давності для останнього, як особи на захист прав та інтересів, якої подано позов, який розпочався у вересні 2016р. та залишається незмінним, навіть у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності ОСОБА_2 , тому норми п. 12 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Судова колегія також відхиляє аргументи заявника, якими останній обґрунтовує поважність обставин пропуску строку позовної давності, оскільки усі вони зводяться до фактів обізнаності про завдання шкоди товариству саме ОСОБА_2 , а не самого Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", що не може прийматися судом як поважність пропуску строку позовної давності.

При цьому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що навіть якщо особисто ОСОБА_2 дізнався про проведене перерахування коштів пізніше, відповідно, ОСОБА_2 повинен був планувати захист інтересів товариства таким чином, щоб не пропустити строк позовної давності саме у визначені законом строки. І це ОСОБА_2 мав змогу здійснити, подавши позов до вересня 2019 року. Втім, якихось непереборних обставин в обґрунтування неможливості подання позову в зазначений строк, заявником не наведено.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду констатує, що оскільки на пред`явлення даного позову пропущений строк позовної давності, позов задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду в цій частині ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2022р. у справі № 904/8586/21 в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.07.2022р. від представника відповідача до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/8586/21, у якій відповідач просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які відповідач очікував понести в зв`язку з розглядом цієї справи, представником відповідача заявлено у відзиві на позовну заяву, згідно з яким відповідач серед іншого просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

На підтвердження зазначених витрат, представником відповідача надано наступні докази.

Так, 18.01.2018 між адвокатом Солдаткіним Олександром Сергійовичем (далі - адвокат) та ОСОБА_1 (далі - клієнт) укладено договір № 52 про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1 якого предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

Розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 4.1 договору цей договір діє з моменту погодження сторонами усіх істотних умов та підписання сторонами тексту договору та додатків (додаткових угод) до нього.

Дія цього договору припиняється його належним виконанням (п. 4.2 договору).

Відповідно до акту прийняття-передачі наданих послуг, адвокатом надано клієнту наступні послуги:

- складання та подання відзиву на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", в інтересах якого діє ОСОБА_2 про стягнення збитків, заподіяних посадовою особою підприємства (справа № 904/8586/21) - витрачено 7 год., вартістю 17 500,00 грн. (2 500 грн./1 год.);

- участь у судових засіданнях у справі № 904/8586/21 - витрачено 1 год. вартістю 2 500,00 грн.;

- складання та подання заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності - витрачено 1 год. вартістю 2 500,00 грн.;

- складання та подання адвокатського запиту до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, клопотання про витребування доказів - витрачено 1 год. вартістю 2 500,00 грн.

Вартість послуг за цим актом становить 25 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2022р. у справі № 904/8586/21 судові витрати, понесені ОСОБА_1 , покладено на ОСОБА_1 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції застосував ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та поклав на відповідача понесені ним судові витрати, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 3 названої статті для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ст. 129 ГПК України).

Частиною 9 названої статті передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в своїй постанові від 03.10.2019 у справі N 922/445/19 дотримується позиції, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Водночас у частині п`ятій наведеної норми встановлено критерії, за якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від зазначеного загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому суд має оцінювати щодо відповідності зазначеним критеріям поведінку/дії/бездіяльність обох сторін.

Суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, у випадках, визначених положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 18.03.2021 у справі N 910/15621/19.

Як зазначено вище, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції застосував ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до якої у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності - одна з керівних ідей цивільного права, згідно якої здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та яка визначає характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні права й інтереси, а також права та інтереси інших учасників з метою недопущення їх порушення, закріплення можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Суд першої інстанції звернув увагу, що відповідач при звільненні не передав усі документи новому керівнику, не надав розумних пояснень вчинення господарських операцій з купівлі цінних паперів тощо, що в цілому дозволяє кваліфікувати дії відповідача неправильними, та такими, що мали наслідком виникнення спору.

При цьому, судом першої інстанції враховано, що у задоволенні позову відмовлено у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності.

За таких обставин, судова колегія вважає, що в даному випадку суд першої інстанції, у відповідності до засад справедливого судочинства, обґрунтовано скористався правом суду, передбаченим ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, та поклав на відповідача понесені ним судові витрати.

При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду зауважує, що обґрунтовуючи апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції відповідач вказував на те, що в апеляційній скарзі на основне рішення відповідачем обґрунтовано, що його дії були правильними, а цивільного правопорушення, яке є основою для стягнення збитків, не існує.

Отже, підставою для скасування оскаржуваного додаткового рішення суду та ухвалення нового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, відповідач вважає задоволення судом апеляційної інстанції його апеляційної скарги на основне рішення суду першої інстанції по цій справі.

Враховуючи же висновок суду апеляційної інстанції з розгляду апеляційної скарги відповідача на основне рішення суду першої інстанції по цій справі, у відповідності до якого судовою колегією встановлено, що суд першої інстанції, у відповідності до норм процесуального права щодо вірогідності доказів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу цивільного правопорушення, що підтверджує завдання останнім збитків товариству у заявленому розмірі, судова колегія констатує, що у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2022р. у цій справі.

З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційних скарг необґрунтованими, а оскаржуване рішення та додаткове рішення такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення від 29.06.2022р. та додаткового рішення від 13.07.2022р. Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/8586/21 відсутні.

Згідно з ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та з огляду на результати апеляційного розгляду справи судові витрати по сплаті ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 10 507,50 грн. слід покласти на ОСОБА_1 , судові витрати по сплаті ОСОБА_2 судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 10 507,50 грн. слід покласти на ОСОБА_2 .

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2022р. у справі № 904/8586/21 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2022р. у справі № 904/8586/21 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги, покласти на ОСОБА_1 .

Судовий збір, сплачений ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги, покласти на ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2022р. у справі № 904/8586/21 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2022р. у справі № 904/8586/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 14.02.2023 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О. Кузнецов