ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року Справа № 915/317/22

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ-150, 03150 ()

електронна пошта: https://www.uz.gov.ua

в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012

електронна пошта: https://odz.gov.ua

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон", вул. Каботажний спуск, 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54002 ()

електронна пошта:

про стягнення коштів в сумі 42 588, 00 грн.

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Одеської області звернулось Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" 42 588, 00 грн. - збору за зберігання вантажу.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481 грн. стягнути з відповідача.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Розпорядженням Голови Верховного Суду "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (господарські суди Миколаївської, Сумської та Чернігівської областей) від 22.03.2022 № 12/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду "Про відновлення територіальної підсудності судових справ Господарського суду Миколаївської області" від 25.07.2022 № 41 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області, змінену розпорядженням Голови Верховного Суду від 22 березня 2022 року № 12/0/9-22, із 26 липня 2022 року.

Супровідним листом № 01-11/3467/2022 від 25.08.2022 Господарським судом Одеської області позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" про стягнення коштів в сумі 42 588, 00 грн. надіслано до Господарського суду Миколаївської області, у зв`язку з відновленням територіальної підсудності судових справ Господарського суду Миколаївської області з 26.07.2022 відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду № 41 від 25.07.2022.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.09.2022 року позовну заяву (вх. № 3547/22 від 01.09.22) Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" про стягнення коштів в сумі 42 588, 00 грн. залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.11.2022 частково задоволено клопотання відповідача (вх. № 4589/22 від 20.10.2022) в частині продовження строку на подання відзиву на позовну заяву. Продовжено відповідачу ТОВ сільськогосподарське підприємство "Нібулон" строк для подання відзиву до 02.11.2022 (включно). Відмовлено у задоволенні клопотання відповідача (вх. № 4589/22 від 20.10.2022) в частині зупинення провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено, що відповідачем ТзОВ СП «Нібулон» 26.06.2020 направлено АТ «Українська залізниця» заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом № 14291113/2020-001 від 24.03.2020.

В цей же день 26.06.2020 позивач АТ «Українська залізниця» направив відповідачу повідомлення № 40-14291113/2020-001 від 26.06.2020, яким засвідчив прийняття від відповідача заяви та повідомив про присвоєння відповідачу кодів відправника/одержувача 8496 та платника 8211375 з відкриттям особового рахунку НОМЕР_1 , який використовується для ідентифікації договірних відносин між перевізником та замовником як номер договору, а дата повідомлення 26.06.2020 є датою укладення договору.

Крім того, 21.05.2018 між сторонами було укладено договір № 7990 про подачу та забирання вагонів.

Позивач зазначає, що протягом 30 листопада - 01 грудня 2021 по станції Пальміра Одеської залізниці відповідач проводив навантаження залізничних вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 42029835 Пальміра - Миколаїв-Вантажний.

Накопичення вагонів проводилось на коліях станції, що засвідчено актами загальної форми ГУ-23.

Посилаючись на п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, ст. 6 Статуту залізниць, позивач зазначає, що відповідачем 30.11.2021 (21:35 год.) та 01.12.2021 (4:45 год., 10:30 год., 15:40 год.) було подано чотири партії вагонів, проте накладні на перевезення вантажу позивачу (перевізнику) надано не було.

01.12.2021 о 18:47 год. відповідачем подано перевізнику перевізний документ (накладну) № 42029835, що дало змогу позивачу відправити вагони згідно маршрутної відправки.

Позивач зазначає, що затримка вагонів на станційних коліях станції Пальміра відбулась саме з вини відповідача, який не надав з першою партією вагонів основний для перевезення документ (накладну), а продовжував надалі формувати маршрут на коліях загального користування, а тому простій вагонів відбувся в очікуванні оформлення документів перевезення відправником.

Факт затримки оформлено актами загальної форми.

Відповідачем здійснено оплату за накопичення вагонів на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 06120082 (дана накопичувальна картка не оскаржується).

Водночас, збір за зберігання вантажу на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 06120083 від 06.12.2021 на суму 42 588 грн. з ПДВ не сплачено, у зв`язку з внесенням до накопичувальної картки заперечень (відповідач не згоден з даним нарахуванням, оскільки накопичення сплачено по накопичувальній картці № 06120082.

У зв`язку з підписанням відповідачем накопичувальної картки форми ФДУ-92 № 06120083 від 06.12.2021 із запереченнями та відмовою в оплаті, працівниками залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 від 06.12.2021 № 29.

Позивач зазначає, що послуги з накопичення вагонів (формування маршрутного поїзду на станційних коліях, тобто коліях загального користування, на підставі укладеного з перевізником договору) та послуги зі зберігання вантажів (матеріальна відповідальність за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених в вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення відповідно до Правил № 644) не є тотожними, тому позивач правомірно нарахував відповідачу збір за зберігання вантажу на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 06120083 від 06.12.2021 на суму 42 588 грн. з ПДВ.

Неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків і стало підставою для звернення позивача до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 259, 525, 614, 629, 908 ЦК України, ст. 193, 307 ГК України, ст. 12 Закону України «Про транспорт», Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, Правилами складня актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, Статутом залізниць України та умовами договору.

В позовній заяві позивач також просить суд поновити строк для подання позовної заяви.

У відповіді на відзив (вх. № 5527/22 від 17.11.2022) та письмових поясненнях (вх. № 6317/22 від 13.12.2022) позивач також зазначив наступне.

- затримка вагонів на станційних коліях станції Пальміра відбулась з вини відповідача, який не надав з першою партією вагонів основний для перевезення документ - накладну, а продовжував формувати маршрут на коліях загального користування, а тому простій вагонів відбувся в очікуванні оформлення документів перевезення відправником;

- посилання відповідача на роз`яснення АТ "Укрзалізниця" є безпідставним, оскільки стосується договору з перевізником на перевезення вантажів за особливими умовами - за розкладом руху маршрутних поїздів. Крім того, 28.08.2020 АТ "Укрзалізниця" припинила дію договору;

- маршрутний поїзд - вантажний поїзд одночасно пред`явлений до перевезення замовником. Відповідач не надав основний для перевезення документ - накладну, а продовжував формувати маршрут на коліях загального користування, тобто подавав на станційні колії станції Пальміра групи вагонів без перевізного документу, а тому простій вагонів відбувся в очікуванні оформлення документів перевезення відправником. Відповідно працівники станції склали акти загальної форми ГУ-23, які підписано відповідачем без зауважень;

- час затримки вагонів фіксується актами; часом закінчення затримки вагонів є час надання відповідачем перевізного документу (накладної) залізниці;

- затримка вагонів відбулась саме з вини відповідача;

- в жодному нормативно-правовому акті не зазначено, що відповідач звільняється від сплати збору за зберігання вантажу у разі користування послугою накопичення вагонів;

- безпідставними є посилання відповідача на наказ Мінтрансу № 113 від 25.02.1999 "Про затвердження правил користування вагонами і контейнерами", оскільки в спірному випадку складено акти загальної форми ГУ-23, які підписано сторонами, й мова йде про сплату збору за зберігання вантажу згідно Правил № 644, а не за час користування вагонами і контейнерами;

- договором № 7990 регулюються правовідносини як на під`їзній колії, так і на станційній колії, оскільки здійснюється подавання та забирання вагонів як на коліях відповідача, так і на коліях позивача. Пунктом 14 договору не передбачено, що відповідач сплачує залізниці за інші збори лише у разі перебування вагонів на під`їзній колії відповідача.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

У відзиві на позовну заяву (вх. № 4963/22 від 02.11.2022, вх. № 5616/22 від 21.11.2022) та запереченнях на відповідь на відзив (вх. № 5663/22 від 22.11.2022) відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень відповідачем зазначено наступне:

- безпідставним є нарахування збору за зберігання вантажу, оскільки між сторонами наявні договірні відносини, а відповідачем проведено оплату за послугу з накопичення вагонів на коліях загального користування відповідно до умов Додатку № 1-4 до договору з метою навантаження та формування усіх вагонів та оформлення їх як маршрутної відправки;

- ТзОВ СП «Нібулон» не має власних потужностей для формування маршрутного поїзда на власній території;

- затримок вагонів на шляху прямування з вини замовника не було. Правилами № 644 передбачено наявність вини замовника в затримці вагонів. В свою чергу відсутність вини замовника обумовлюється наявністю договірних відносин між сторонами, відповідач діяв у цілковитій відповідності до умов договору;

- накопичення вагонів з вантажем (маршрутний поїзд) є предметом «окремої послуги», обов`язковою умовою якої є формування поїзду установленої довжини (50 вагонів);

- хибним є твердження позивача, що частина маршрутного потягу в обсязі 12 вагонів могла бути відправлена залізницею, однак затримувалась внаслідок ненадання відповідачем накладної;

- накопичення вагонів з вантажем має невід`ємну від даної спеціальної послуги ознаку предмету послуги «мета - накопичення маршрутного потягу до 50 вагонів з вантажем», простій вагонів в даному випадку залізницею не оформлюється оскільки є предметом договору (послугою з накопичення);

- позивач намагається застосувати п. 9 Правил Зберігання вантажу через п. 14 Договору про подачу та забирання вагонів, однак цей договір не відноситься до часу накопичення, оскільки регулює взаємовідносини сторін під час навантаження на коліях ТОВ СП «Нібулон»;

- метою укладання між сторонами договору № 7990 від 21.05.2018 було саме накопичення вагонів з вантажем для формування маршрутного поїзда в 50 вагонів. Накопичення вагонів проводилось за договором із залізницею за попередньо погодженим планом, який мав ознаку «маршрутний», за що відповідачем було сплачено відповідні платежі;

- відповідно до п. 1.3 договору «маршрутний поїзд» може бути оформлений одним або декількома перевізними документами, тобто за загальним правилом кожний вагон оформлюється накладною за спеціальними умовами, у разі відправлення маршрутом - накладна та відомість вагонів, що перевозяться маршрутом;

- сама по собі процедура «накопичення вагонів» передбачає затримку окремих вагонів (порожніх/з вантажем) на певний час обумовлений обома сторонами з метою формування маршрутного поїзда (50 вагонів), на що залізниця надала свою згоду шляхом укладання з відповідачем договору і розробила кореспондуючий цій послузі тариф;

- спеціальні правовідносини «Послуги накопичення вагонів маршрутного потягу» передбачають сплату платежів виключно за «затримку власних вагонів Перевізника» до складу якої входить «затримка вантажу з вини Замовника», роз`ясненням АТ «Укрзалізниця» № Ц-2/58/405-19 від 20.11.2019 роз`яснено щодо надання послуг з організації перевезень вантажів та порожніх вагонів за узгодженим розкладом руху вантажного поїзда, згідно п. 3.5 яких визначено, що збір за зберігання вантажів та маневрова робота під час накопичення маршрутного поїзда не нараховується;

- позивачем не оформлювалась «затримка вагонів Перевізника» та відповідні акти не складались;

- «послуги з накопичення вагонів» (формування маршрутного поїзду на станційних коліях, тобто коліях загального користування, на підставі укладеного з перевізником договору) та «послуги зі зберігання вантажів» (матеріальна відповідальність за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених в вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення відповідно до Правил № 644) не є тотожними;

- позивач помилково ототожнив предмет спеціальної послуги - «накопичення вагонів» з «простоюванням вагонів з вини відправника», що є порушенням правил перевезень на загальних умовах та/або «затримкою вагонів/вантажу на шляху прямування з вини замовника» (п. 9.2, 9.3 Додатку 1-4 Договору);

- акти загальної форми ГУ-23 підписані невстановленими особами, оскільки не зазначені прізвища підписантів в графі «Підпис», відсутні дані про час закінчення «затримки» вагонів та відсутній підпис представника вантажовласника, чим порушені вимоги п. 8 Наказу № 113 від 25.02.1999.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

3.1. Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

26.06.2020 відповідачем ТзОВ СП «Нібулон» в порядку, встановленому ст. 634 ЦК України, направлено АТ «Українська залізниця» заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 14291113/2020-001 від 24.03.2020.

Заява підписана шляхом накладення електронного цифрового підпису 26.06.2020.

26.06.2020 позивачем АТ «Українська залізниця» направлено відповідачу інформаційне повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-14291113/2020-001 від 26.06.2020, яким позивач засвідчив прийняття від ТзОВ СП «Нібулон» пропозиції (акцепт) укладення договору та повідомив про присвоєння замовнику кодів відправника/одержувача 8496, платника 8211375 з відкриттям особового рахунку з ідентичним номером.

Повідомлено, що код платника використовується для ідентифікації договірних відносин як номер договору.

Відповідно до п. 1.1 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 (в редакції, що оприлюднено 31.05.2020, та яка вводиться в дію 01.07.2020) (далі - договір) предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

У розумінні Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном Перевізника не є орендною платою.

Відповідно до п. 1.2 договору при виконанні договору Сторони використовують такі скорочені найменування нормативно-правових актів:

- Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут залізниць України);

- Правила перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 (далі - Правила перевезення вантажів);

- Правила планування перевезень вантажів (статті 17 - 21 Статуту), затверджені наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за № 1030/7318 (далі - Правила планування перевезень вантажів);

- Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458 (далі - Правила користування вагонами).

- Збірник Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 (далі - Збірник тарифів, Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, відповідно);

- Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - СМГС);

- Конвенція про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ).

Відповідно до п. 1.5 договору договір є публічним договором, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Пропозиції та зміни до Договору приймаються і враховуються відповідно до п. 9.3. та 9.4. Договору та законодавства.

Відповідно до п. 1.6 договору договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється Перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП).

Відповідно до п. 1.7 договору договір укладається шляхом надання Перевізником пропозиції укласти Договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти Договір друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами Договору.

Відповідно до п. 1.10 договору договір є укладеним з дня надання Замовнику Перевізником Інформаційного повідомлення про укладення Договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1. Договору.

Відповідно до п. 9.4 договору зміни (доповнення) до Договору Перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції Договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням КЕП.

Зміни до Договору, в тому числі ставки плати, коефіцієнти та інші умови платежів, вступають в дію через 30 календарних днів від дня їх оприлюднення або пізніше, якщо це вказано в повідомленні про оприлюднення. Зміни до Договору, які зменшують розмір провізних платежів, ставок, коефіцієнтів та інших розрахункових величин, також можуть вступати в дію раніше ніж 30 календарних днів від дня їх оприлюднення.

Зміни до Договору поширюються на всіх осіб, що приєдналися до Договору. В окремих випадках, за заявою Замовника допускається вступ в дію змін до Договору раніше, ніж визначено вище.

Якщо Замовник не згоден з внесеними Перевізником змінами, він має право ініціювати внесення змін до Договору в порядку передбаченому п. 9.3. Договору або з власної ініціативи припинити дію Договору у відносинах з ним.

Замовлення та / або отримання послуг та / або їх оплата за Договором засвідчує повну згоду Замовника з Договором та змінами до нього.

Відповідно до п. 12.1 договору договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається Перевізником в повідомленні про оприлюднення Договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення Договору. На звернення Замовника умови Договору застосовуються до відносин з Замовником, які виникли між Сторонами до його укладення та введення в дію.

28.10.2021 оприлюднено нову редакцію договору, яка введена в дію 01.11.2021. Далі судом застосовано редакцію договору від 28.10.2021, яка діяла на час спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1.3 договору наведені нижче визначення вживаються в договорі в такому значенні:

власний вагон Перевізника - вантажний вагон, яким Перевізник володіє на праві власності або іншій правовій підставі;

вагон Замовника - вантажний вагон, крім власного вагона Перевізника і вагона залізниці іншої держави, яким Замовник володіє на праві власності або іншій правовій підставі, або власний вагон іншого оператора (крім Перевізника), наданий Замовнику для організації перевезень;

ЕПД - електронний перевізний документ;

маршрутна відправка - партія вантажу за однією накладною, яка відповідає ваговій нормі та / або кількості вагонів у поїзді, що встановлені Перевізником;

маршрутний поїзд - вантажний поїзд, одночасно пред`явлений до перевезення Замовником, який відповідає установленій Перевізником масі та / або довжині та прямує без переробки на одну станцію призначення / вихідну станцію. Маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами;

перевезення - послуга, в процесі надання якої Перевізник зобов`язується доставити довірений Замовником вантаж до п. призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а Замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому Договором порядку. Перевезення оформлюється накладною відповідно до Договору, Статуту залізниць України, , Збірника Тарифів та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, Правил перевезення вантажів, СМГС, КОТІФ відповідно;

первинні документи - документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, зокрема: перевізні документи, зведена відомість, накопичувальна картка, відомість плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, інші;

послуги, пов`язані з організацією та здійсненням перевезення вантажів - послуги, що надаються Перевізником Замовнику згідно з Договором (додатків до нього), у т.ч. на підставі окремої заявки Замовника;

розрахункові документи - документи, що відображають розрахунки між Сторонами та формуються на підставі первинних документів.

Відповідно до п. 1.4 договору надання послуг за Договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Відповідно до п. 2.1 договору замовник зобов`язаний, зокрема:

п. 2.1.4 сплачувати послуги Перевізника та інші платежі, належні Перевізнику за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника;

Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов Договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг Перевізника;

п. 2.1.5. відшкодовувати Перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від Перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

п. 2.1.7 у строки, встановлені розд. 4 Договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості.

Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу фор-ми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу Замовника - підписувати та надавати Перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги.

Відповідно до п. 2.3 договору перевізник зобов`язаний, зокрема:

п. 2.3.2 приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) Замовника або у власних вагонах (контейнерах) Перевізника, надавати власні вагони (контейнери) Перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками Замовника згідно інформації розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до Договору та Збірнику тарифів.

п. 2.3.5. складати документи, передбачені п. 1.3., 1.4. та розд. 4 Договору, щодо нарахування сум платежів.

Відповідно до п. 3.1 договору розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах Замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.

Відповідно до п. 3.4 договору замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному Договором розмірі плату за користування власними вагонами Перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих Замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від Замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від Перевізника (далі - плата за користування власними вагонами Перевізника).

Відповідно до п. 4.2 договору оплата послуг відповідно до Договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Перевізника, вказаний в розд. 14 Договору. Датою надходження платежів вважається дата зарахування коштів обслуговуючим банком на поточний рахунок Перевізника зі спеціальним режимом використання.

Одержані на поточний рахунок з спеціальним режимом використання кошти Перевізник зараховує на особовий рахунок Замовника.

Відповідно до п. 5.1 договору у випадку відсутності або недостатності на особовому рахунку Замовника коштів, у розмірі необхідному для оплати провізних та інших платежів, додаткових послуг, Перевізник має право припинити надання послуг за Договором, у т.ч., приймання, видачу вантажів та надання додаткових послуг згідно ст. 62 Статуту залізниць України з одночасним віднесенням відповідальності на Замовника за затримку вагонів і контейнерів та зберігання вантажу. При наявності заборгованості Перевізник має право, відповідно до ст. 51, 62 Статуту залізниць України затримати видачу вантажу, що надійшов, і реалізувати його для покриття заборгованості.

Відповідно до п. 7.3 договору строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить один рік.

Відповідно до п. 10.3 договору документи направлені Перевізником Замовнику для підписання і не підписанні останнім (у т.ч. з внесеними зауваженнями але не підписаними) вважаються беззаперечно прийнятими та погодженими Замовником у строк встановлений нормативно-правовими актами або Договором, а якщо інше не встановлено, то після спливу 15 календарних днів з дня їх направлення окрім випадків надання до них заперечень Замовником в такий строк. Такі строки починають свій перебіг з дня направлення Перевізником документів Замовнику, у т.ч. автоматизованими системами Перевізника і із застосуванням спеціалізованого інтерфейсу користувача. Цей пункт не стосується порядку укладення та внесення змін до Договору, визначених в розд. 9 Договору.

Відповідно до п. 13 договору невід`ємною частиною договору є додатки, зокрема:

- додаток 1-1 «Ставки плати за додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, що надаються за вільними тарифами»;

- додаток 1-4 «Умови накопичення вагонів».

Додаток № 1-4 до договору «Умови накопичення вагонів» (далі додаток).

Відповідно до п. 1 додатку на окреме замовлення Перевізник надає послуги Замовнику з накопичення порожніх та / або з вантажем власних вагонів Перевізника та / або вагонів Замовника на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами, маршрутними або контейнерними поїздами на станції призначення (далі - накопичення вагонів).

Відповідно до п. 2 додатку станціями накопичення можуть бути станції відправлення та /або станції на шляху прямування вагонів до станції призначення.

Відповідно до п. 3 додатку для організації накопичення вагонів Замовник направляє для погодження Перевізником звернення із зазначенням бажаних станцій накопичення та максимальної кількості вагонів, що може бути накопичено на кожній з них. Строк розгляду Перевізником такого звернення становить не більше ніж 15 робочих днів. За результатом розгляду звернення Замовника, Перевізник інформує про можливість накопичення вагонів із зазначенням станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено на них, або надає обґрунтовану відмову.

Відповідно до п. 4 додатку в межах узгоджених станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено, Замовник щомісячно надає Перевізнику на такі станції накопичення заявки на накопичення вагонів із зазначенням: станції накопичення; граничної кількості вагонів для накопичення; розподілу для накопичення вагонів за їх видами, різновидом вантажу, станції призначення; періоду дії такої заявки.

Відповідно до п. 5 додатку на станціях накопичення на шляху прямування Перевізник контролює накопичення вагонів відповідно до заявки Замовника для подальшого формування поїзду та відправлення на станцію призначення.

Відповідно до п. 6 додатку початком накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та / або з вантажем - прибуття вагонів на станцію накопичення; на станції відправлення - момент фактичної передачі Замовником вагонів Перевізнику

Відповідно до п. 7 додатку часом закінчення накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та / або з вантажем - формування поїзду з таких вагонів; на станції відправлення - приймання останнього вагону Перевізником.

Відповідно до п. 8 додатку час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.

Відповідно до п. 9 додатку за послугу з накопичення вагонів Замовник сплачує:

9.1. плату за вільним тарифом «Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу» відповідно до Додатку 1-1 до Договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення);

9.2. за затримку вагонів Замовника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів;

9.3. за затримку власних вагонів Перевізника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та п. 3.4. Договору.

Плата за маневрову роботу під час надання послуг з накопичення Замовнику не нараховується.

Відповідно до п. 10 додатку нарахування платежів відбувається на станції накопичення за накопичувальною карткою ФДУ-92, відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 з коду платника Замовника, яким замовлено надання такої послуги.

3.2. Договір про подачу та забирання вагонів.

21.05.2018 між ПАТ «Українська залізниця» та ТзОВ СП «Нібулон» було укладено договір про подачу та забирання вагонів при станції Пальміра, місто ст. Пальміра Черкаська область від 21.05.2018 зі строком дії до 20.05.2023.

Відповідно до умов п. 1 договору згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору здійснюється подача, розставлення на місця навантаження, вивантаження і забирання вагонів з під`їзної колії, яка належить власнику, примикає стрілочним переводом № 107 до колії № 10 станції Пальміра Філії і обслуговується локомотивом залізниці.

Межею під`їзної колії є знак «Межа під`їзної колії», який встановлено біля заднього стику хрестовини стрілочного переводу № 107.

Відповідно до умов п. 6 договору вагони на під`їзну колію подаються локомотивом залізниці із розставленням вагонів на місцях завантаження, вивантаження.

Здача вагонів проводиться: на під`їзній колії - фронт навантаження.

Загальна кількість вагонів, які передаються на під`їзну колію однією групою, не більше 12 одиниць (48 осей) 1140 тон.

З під`їзної колії вагони повертаються всією партією, одночасно поданою, або в кількості не менше переданої групи вагонів з однорідним вантажем.

Відповідно до п. 7 договору про готовність вагонів до забирання користувач під`їзної колії передає залізниці повідомлення за формою встановленою Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими Міністерством транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованими Міністерством юстиції України 15.03.1999 № 165/3458 по телефону № 1-21 з подальшим письмовим підтвердженням.

Відповідно до п. 8 договору приймання вагонів при забиранні їх залізницею здійснюється на під`їзній колії - фронт навантаження.

Відповідно до 9 договору максимальна переборна спроможність вантажних пунктів: зернові вантажі - фронт подачі 12 вагонів, фронт навантаження: для однорідного вантажу - 1 вагон за 20 хв., для різних культур - 2 вагони за 20 хв. Максимальна переборна спроможність вантажного фронту - 60 вагонів на добу.

Відповідно до п. 10 договору час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту подачу вагонів на під`їзну колію до моменту отримання залізницею повідомлення власника про готовність вагонів до забирання.

Відповідно до п. 11 договору термін виконання технологічних операцій з вагонами: навантаження зерна - 2 вагони за 20 хв., підкочування вагонів маневровою лебідкою - 5 хв. на один вагон.

Відповідно до п. 14 договору власник сплачує залізниці плату:

за подачу, забирання вагонів по таблицям № 1 та № 2 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги, Тарифного керівництва № 1;

за користування вагонами (контейнерами) - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами:

за складування вантажів або примикання під`їзних колій у смузі відведення немає;

за маневрову роботу згідно Тарифного керівництва № 1;

інші збори і плати згідно Тарифного керівництва № 1.

Збори і плати вносяться: на рахунок залізниці (особовий рахунок № 8211375).

3.3. Навантаження вагонів в період з 30.11.2021 по 01.12.2021.

Судом встановлено, що відповідач ТзОВ СП «Нібулон» в період з 30 листопада 2021 року по 01 грудня 2021 року по станції Пальміра Одеської залізниці проводив навантаження залізничних вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 42029835 Пальміра - Миколаїв-Вантажній.

Накопичення вагонів за період з 30.11.2021 по 01.12.2021 на станції Пальміра підтверджується актами загальної форми ГУ-23, а саме:

- Акт загальної форми № 146 від 30.11.2021 на вагони № 95319729, 95392932, 95523767, 95528766, 95667010, 95669638, 95694072, 95713400, 95755955, 95759247, 95799615, 95833216 (час початку затримки вагонів 30.11.2021 21:35);

- Акт загальної форми № 151 від 01.12.2021 на вагони № 59596250, 95246427, 95454112, 95523114, 95523510, 95540118, 95613949, 95651451, 95713418, 95756623, 95799771, 95829016 (час початку затримки вагонів 01.12.2021 04:45);

- Акт загальної форми № 153 від 01.12.2021 на вагони № 95350948, 95396069, 95529731, 95544151, 95614343, 95616231, 95618161, 95634143, 95660958, 95651311, 95683140, 95757266 (час початку затримки вагонів 01.12.2021 10:30);

- Акт загальної форми № 155 від 01.12.2021 на вагони № 95374575, 95394714, 95396561, 95451324, 95636256, 95751459, 95751475, 95757811 (час початку затримки вагонів 01.12.2021 15:40);

- Акт загальної форми № 157 від 01.12.2021 на вагони № 59698250, 95246427, 95454112, 95523114, 95523610, 95540118, 95613949, 95651451, 95713418, 95756623, 95799771, 95829016 (час початку затримки вагонів 01.12.2021 4:45 (акт № 151 від 01.12.2021); час закінчення затримки вагонів 01.12.2021 18:50);

- Акт загальної форми № 158 від 01.12.2021 на вагони № 95350948, 95395059, 95529731, 95544151, 95614343, 95615231, 95618161, 95634143, 95650958, 95651311, 95663140, 95757266 (час початку затримки вагонів 01.12.2021 10:30 (акт № 153 від 01.12.2021); час закінчення затримки вагонів 01.12.2021 18:50);

- Акт загальної форми № 160 від 01.12.2021 на вагони № 95319729, 95392932, 95523767, 95528766, 95667010, 95668638, 95684072, 95713400, 96755955, 95759247, 95799615, 95833216 (час початку затримки вагонів 30.11.2021 21:35 (акт № 146 від 30.11.2021); час закінчення затримки вагонів 01.12.2021 18:50).

Опис обставин, що викликали складання актів: затримка вагонів, пов`язана з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження/вивантаження. Дані вагони простоюють на 1, 3 ст. колії в очікуванні оформлення документа та накопичення маршрута.

Акти підписано представником відповідача без зауважень.

Згідно актів загальної форми № 157, № 158, № 159, № 160, що були складені на затримку завантажених вагонів після забирання з під`їзної колії, позивачем нараховано відповідачу плату за зберігання вантажів, що підтверджується накопичувальною карткою форми ФДУ-92 № 06120083 від 06.12.2021 на загальну суму 35 490, 00 грн. без ПДВ.

Накопичувальну картку № 06120083 від 06.12.2021 підписано вантажовласником ТзОВ СП «Нібулон» із зауваженнями наступного змісту: «З даними нарахуваннями незгоден, так як накопичення сплачено по накопичувальній картці № 06120082».

Згідно накопичувальної картки форми ФДУ-92 № 06120083 від 06.12.2021 позивачем нараховано відповідачу ТзОВ СП «Нібулон» збір за зберігання вантажів при перевезеннях в загальній сумі 35 490, 00 грн. без ПДВ.

06.12.2021 працівниками залізниці складено акт загальної форми № 29, обставиною, що викликала складання акта зазначено: «Вантажовласник ТОВ СП «Нібулон» відмовився від підпису накопичувальної картки № 06120083».

Судом також встановлено, що відповідно до накладної № 42029835 від 01.12.2021 відповідач на станції Пальміра провів навантаження 50 вагонів, які слідували на станцію призначення Миколаїв-Вантажний.

Відповідачем сплачено за накопичення вагонів на вищевказаних коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 06120082, про що зазначено у позовній заяві та не заперечується сторонами у справі.

Нараховану плату за зберігання вантажів по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 06120083 від 06.12.2021 на загальну суму 35 490, 00 грн. без ПДВ (42 588, 00 грн. з ПДВ) відповідачем не сплачено, що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом в цій частині.

Детальний розрахунок заборгованості по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 06120083 від 06.12.2021 на загальну суму 35 490, 00 грн. без ПДВ (42 588, 00 грн. з ПДВ), виконаний позивачем на підставі п. 2.1 розділу 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, виходячи зі ставки плати в розмірі 4 грн. за одну тонну вантажу за кожну добу із застосуванням коефіцієнту 3, 023 грн. згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 22.03.2019 № 205.

24.01.2022 позивач направив на адресу відповідача претензію № 03-55/39, в якій просив терміново розрахуватись за заборгованістю у сумі 35 490, 00 грн. (з ПДВ 42 588, 00 грн.).

ІV. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ВИСНОВКИ СУДУ.

4.1. Щодо позовної вимоги про стягнення збору за зберігання вантажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Статут залізниць України, затверджений постановою КМУ від 6 квітня 1998 р. № 457, (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (п. 2 Статуту).

Відповідно до п. 6 Статуту у цьому Статуті наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:

накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення;

перевізні документи - накладна та інші залізничні документи на вантаж;

Правила перевезення вантажів (Правила) - нормативний акт, що конкретизує передбачені цим Статутом положення, які регламентують участь та обов`язки сторін у процесі перевезення вантажів.

Відповідно до п. 2 Правил перевезення вантажів маршрутами відправника, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 N 334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 р. за № 565/6853, маршрутом відправника (далі - маршрут) уважається поїзд установленої маси або довжини, сформований відправником відповідно до Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Мінтрансу України від 20.12.96 № 411 та зареєстрованих у Мін`юсті України 25.02.97 за № 50/1854, та плану формування поїздів на залізничній під`їзній колії підприємства або за договором із залізницею - на коліях залізничної станції призначенням на одну станцію або з розпиленням на кількох станціях з обов`язковим зменшенням кількості його переробок на попутних технічних станціях.

Відповідно до п. 46 Статуту одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами.

Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.

За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до п. 5 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Відповідно до п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Термін безоплатного зберігання обчислюється:

якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження;

при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу;

при затримці - з моменту затримки.

Відповідно до п. 9 Правил зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п. 1 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу від 25.02.99 № 113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за № 165/3458).

Відповідно до п. 3 Правил складання актів акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 р. за N 165/3458 у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Відповідно до п. 1.1 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, платежі за перевезення вантажів і надання додаткових послуг можуть уноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Розрахунки векселями можуть здійснюватися тільки через управління залізниць згідно з діючим законодавством.

Відповідно до п. 1.2 Правил розрахунків за перевезення вантажів плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення. Плата може вноситися іншим платником, з яким залізницею укладено договір.

До внесення цієї плати відправлення вантажу може бути затримано, за час затримки залізниця стягує з відправника плату за користування вагонами (контейнерами), передбачену ст.119 Статуту, а також пеню у розмірі, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 1.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. При цьому до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення.

Відповідно до абз. 3, 5 п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

Відповідач ТзОВ СП «Нібулон» в період з 30 листопада по 01 грудня 2021 року по станції Пальміра проводив навантаження 50 вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 42029835 Пальміра - Миколаїв-Вантажній.

Судом встановлено, що відповідач не має власних потужностей для формування маршрутного поїзду. Отже, маршрутний поїзд відповідач формує на станційних коліях, тобто коліях загального користування, на підставі укладеного із залізницею договору.

Додатком 1-4 до договору, укладеного між сторонами, врегульовано порядок, строки, оплату послуги з накопичення вагонів.

Нараховану плату за накопичення вагонів по станції Пальміра в період з 30 листопада по 01 грудня 2021 року по відправці № 42029835 на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 06120082 від 06.12.2021 відповідачем сплачено, що не заперечується сторонами.

Отже, перевізник надав замовнику згідно договору послугу з накопичення вагонів, без надання якої і виконання якої замовник не спроможний сформувати маршрутний поїзд. В свою чергу, замовник отримав вказану послугу з накопичення вагонів, оскільки в період з 30.11.2021 по 01.12.2021 фактично сформовано маршрутний поїзд, проведено навантаження вагонів та оформлено перевізний документ (накладну).

Проте, відповідачем не сплачено нараховану суму збору за зберігання вантажу по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 06120082 від 06.12.2021 на загальну суму 35 490, 00 грн. без ПДВ (42 588, 00 грн. з ПДВ).

Щодо нарахування збору за зберігання вантажу, то суд зазначає наступне.

Послуга зберігання вантажів регламентується Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.

Позивач зазначає, що першу партію вагонів на відправку відповідачем подано на станційні колії Пальміра 30.11.2021 о 21:35, друга партія вагонів подана 01.12.2021 о 4:45, наступна партія - 01.12.2021 о 10:30 й остання партія вагонів подана 01.12.2021 о 15:40, а перевізний документ накладну № 42029835 надано перевізнику 01.12.2021 о 18:47, що підтверджується електронним підписом ЕЦП Кулика О. О. в графі № 55 накладної. Неспроможність швидкого формування маршрутної відправки відповідачем стало причиною перебування вантажу на станційних коліях (простій вагонів відбувся в очікуванні оформлення документів), і, як наслідок, проведених нарахувань за надані послуги.

Матеріалами даної господарської справи підтверджується, що на затримку завантажених чотирьох партій вагонів були складені акти загальної форми, а згідно накопичувальної картки форми ФДУ-92 позивачем нараховано відповідачу ТОВ СП "Нібулон" збір за зберігання вантажів при перевезеннях в загальній сумі 42 588, 00 грн. з ПДВ.

Суд дійшов висновку про помилковість об`єднання відповідачем двох різних послуг в одну послугу: накопичення вагонів (формування маршрутного поїзду на станційних коліях, тобто коліях загального користування, на підставі укладеного із залізницею договору) та зберігання вантажу (матеріальна відповідальність за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення відповідно до Правил № 644).

Щодо посилань відповідача на відсутність вини, то суд зазначає наступне.

Між сторонами у справі укладено договір про подачу та забирання вагонів від 22.05.2018, відповідно до умов якого розмір одночасної подачі/забирання залізницею вагонів при навантаженні становить 12 вагонів за раз, максимальна переробна спроможність вантажного фронту 60 вагонів на добу (п. 6, 8, 9).

Відповідно до ст. 42, 44, 55 ГК України відповідач є суб`єктом господарювання, який здійснює на власний ризик господарську діяльність на основі, зокрема, але не виключно, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями.

Враховуючи, що подача/забирання вагонів здійснювалась на підставі укладеного між сторонами договору від 22.05.2018, умови якого сторони визначили на власний розсуд, враховуючи відсутність доказів, які б спростовували наявність вини відповідача у затримці (простої) завантажених вагонів після закінчення терміну безоплатного зберігання, суд дійшов висновку про обґрунтованість нарахування залізницею збору за зберігання вантажів у вагонах.

Щодо посилань відповідача в клопотанні (вх. № 5780/22 від 24.11.2022) на роз`яснення АТ "Укрзалізниця" № Ц-2/58/405-19 від 20.11.2019 щодо надання послуг з організації перевезень вантажів та порожніх вагонів за узгодженим розкладом руху вантажного поїзда (РРМП), згідно п. 3.5 яких зазначено, що збір за зберігання вантажів та маневрова робота під час накопичення маршрутного поїзда не нараховується, то суд зазначає, що вказані роз`яснення судом не застосовуються під час розгляду даної справи, оскільки згідно п. 1 вказаних роз`яснень останні стосуються надання послуги РРМП, тобто послуги за погодженим перевізником та замовником розкладом руху відповідно до укладеного договору про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів (РРМП). Натомість, в спірному випадку такого договору між сторонами у справі укладено не було.

Щодо посилань відповідача на постанови Північного апеляційного господарського суду у справах № 910/1552/21, № 910/1551/21, № 910/18899/20, № 910/908/21, № 910/904/21, № 910/20851/20, № 910/19623/20, № 910/20799/20, № 18746/20, № 910/20843/20, то суд зазначає наступне.

У вищевказаних справах позовні вимоги Товариства до АТ "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості обґрунтовані тим, що відповідачем у порушення умов договору про перевезення вантажів на умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів при розрахунку плати за надання послуги з перевезення вантажу на особливих умовах договору про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху (далі - договір РРМП), безпідставно нараховано по накопичувальній картці збір за зберігання вантажу під час накопичення маршрутного поїзда та в односторонньому порядку списано з особового рахунку позивача грошові кошти.

Вказуючи на неправомірність нарахування збору за зберігання вантажу, суди зазначили, що між сторонами у справі шляхом приєднання (акцепту) укладено Договір про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів (Договір РРМП). Враховуючи характер укладеного між сторонами договору про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів, сторонами погоджено специфічні умови перевезення вантажів, які є визначальними щодо порядку надання відповідних послуг та особливостей їх оплати. Так, пунктом 4.2 Договору про РРМП в редакції №2 сторонами в двохсторонньому порядку погоджено, що у випадку накопичення маршрутного поїзду замовником до моменту оформлення перевізного документу (документів) на весь маршрутний поїзд сплачується:

- плата за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу згідно з укладеними договорами", відповідно до додатку №1 до Основного договору;

- плата за користування вагоном, що перебуває у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Інших додаткових платежів та/або зборів, в т.ч. і збору за зберігання вантажу, саме під час накопичення маршрутного поїзду до моменту оформлення перевізного документу (документів) на весь маршрутний поїзд - не передбачено ні пунктом 4.2, ні жодним іншим пунктом розділу 4 "Плата за надання послуг" договору про РРМП в редакції №2.

Враховуючи вищевикладене, суд під час розгляду даної справи дійшов висновку, що предмет та підстави позову у даній справі та у вищевказаних справах є відмінними. В спірному випадку договору про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху (далі - договір РРМП) між сторонами не було укладено.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність позовної вимоги про стягнення заборгованості (збору за зберігання вантажу) по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 06120082 від 06.12.2021 на загальну суму 42 588, 00 грн. з ПДВ.

4.2. Щодо застосування строку позовної давності.

В позовній заяві та у відповіді на відзив (вх. № 5527/22 від 17.11.2022) позивач зазначив, що підставою для подання позову до суду є акти загальної форми ГУ-23 від 30.11.2021 № 146, від 01.12.2021 № 151, 153, 155, 157, 158, 159, 160, а відповідно шестимісячний термін для подання позову залізниці до вантажовідправника Товариства закінчився 30.05.2022-01.06.2022 (ст. 137 Статуту залізниць України). Посилаючись на приписи ст. 137 Статуту залізниць України, ст. 119 ГПК України, ст. 127 ЦПК України, Закон України "Про торгово-промислові палати в Україні", Указ Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 № 64/2022 позивач зазначив, що починаючи з 24.02.2022 активні бойові дії, в тому числі ракетні обстріли, по всій території України, призвели до порушень нормальної роботи багатьох підприємств, установ, організацій, в тому числі інфраструктурних об`єктів (АТ "Укрпошта", АТ "Укрзалізниця"), що призвело до неможливості своєчасної підготовки та подання позовної заяви по справі до суду з направлення його копії на адресу відповідача.

Позивач також посилається на п. 4 Розділу Х Прикінцевих положень ГПК України, зазначаючи, що суд може поновити строки, якщо визнає причини їх пропуску поважними. Позивач вважає, що причини пропуску строку звернення до суду є поважними.

В запереченнях (вх. № 5653/22 від 22.11.2022) позивач додатково зазначив, що крім вимог ст. 137 Статуту залізниць України щодо подання позову протягом шестимісячного терміну, необхідно враховувати вимоги укладеного між сторонами договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом № 14291113/2020-001 від 24.03.2020, відповідно до умов п. 7.3 якого строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить 1 рік.

Отже, враховуючи домовленості сторін, зазначені в договорі, термін для подання позову залізниці до вантажовідправника Товариства згідно ст. 137 Статуту залізниць України закінчився 30.05.2022-01.06.2022, а згідно договору 30.11.2022-01.12.2022.

В поясненнях (вх. № 6317/22 від 13.12.2022) позивач додатково зазначив, що відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Оскільки позовна заява подана 12.08.2022, тобто в період дії воєнного стану, то строк позовної давності не пропущено.

07.11.2022 відповідачем подано суду заяву (вх. № 5084/22 від 07.11.2022) про застосування строку позовної давності, в якій відповідач, керуючись ст. 315 ГК України, ст. 137 Статуту залізниць України, ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в позові, оскільки строк позовної давності сплив 30.05.2022, 01.06.2022 (сплив шестимісячного строку з дати складання актів загальної форми).

24.11.2022 відповідачем подано суду заперечення проти клопотання позивача про поновлення строків позовної давності (вх. № 5781/22 від 24.11.2022), в яких відповідач просив суд відмовити позивачу в поновленні строків позовної давності, оскільки вказані позивачем причини пропуску строку не є поважними та не підтверджені належними і допустимими доказами у справі, оскільки: 1) право на поновлення строку, у зв`язку із запровадженням воєнного стану, не може визнаватися безумовним і залежати тільки від факту його запровадження; 2) поданий позивачем лист ТПП не є сертифікатом, відповідно не може підтверджувати наявність відповідних обставин непереборної сили; 3) строки позовної давності не відносяться до строків, встановлених ГПК України.

4.2.1. Щодо пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Відповідно до ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; постанову ВП ВС від 28.11.2018 по справі № 504/2864/13-ц (14-452цс18).

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами довідалася та могла довідатися у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та статтею 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанова ВП ВС від 26.11.2019 по справі № 914/3224/16).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п. 5.43, п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року по справі № 911/3680/17).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог:

1) про стягнення неустойки (штрафу, пені);

2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації.

У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості;

3) про переведення на співвласника прав та обов`язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу);

4) у зв`язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу);

5) про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу);

6) у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу);

7) про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу);

8) про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства.

Позовна давність у чотири роки застосовується за вимогами про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті, перебіг позовної давності починається «від дня», а «не від року», коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (постанова ВС від 02.08.2019 року по справі № 915/823/18).

Відповідно до п. 4.4.2 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 року № 10 з урахуванням положень ГПК України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв`язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Отже, виходячи з положень вищевказаного законодавства, строк позовної давності до позовної вимоги повинен обчислюватись з конкретно визначеної дати, з якої позивач дізнався про порушення його права.

В свою чергу саме на особу, яка заявляє про сплив строку позовної давності, покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами факт пропуску цього строку (докази, які підтверджують, що з конкретної дати позивач у справі дізнався або повинен був дізнатись про порушення його прав). В свою чергу, у випадку пропуску строку позовної давності - на позивача покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами у справі факт наявності поважних причин пропуску строку.

Відповідно до ч. 5 ст. 315 ГК України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до п. 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців.

Зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Вказане положення пов`язує шестимісячний термін для пред`явлення перевізником позову саме з моментом настання події, що є підставою для подання позову.

Тобто, застосування пункту «б» частини другої статті 137 Статуту залізниць України за своїм змістом відповідає правилам щодо початку перебігу позовної давності, встановленим ЦК України (п. 7.24, п. 7.29 постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16).

Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав, щоб відійти від висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 9 серпня 2017 року у справі № 3-658гс17 (№ 904/7033/16) щодо застосування норми права у подібних правовідносинах про те, що перебіг позовної давності за вимогами залізниці до вантажоодержувача про стягнення збору за зберігання вантажу починається від дня настання події, що стала підставою для подання позову (у спірних правовідносинах - неприйняття вагонів вантажовласником), а не з дня підписання відповідачем накопичувальних карток із зауваженнями.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що, визначаючи початок перебігу позовної давності, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що затримка вагонів на станції призначення є єдиною подію, яка фіксується як порушення одноразово та, водночас, триває певний проміжок часу.

При настанні події, що є підставою для подання позову, складається акт загальної форми (форми ГУ-23 - Додаток № 6 до Правил користування), який підписується представниками станції і вантажовласника (до яких у тому числі належать вантажовідправники та вантажоодержувачі), та в якому вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (у даному випадку з 5 січня по 9 січня 2016 року, що посвідчено актом загальної форми ГУ-23 від 9 січня 2016 року № 1215).

Саме на підставі цієї події позивач нарахував збір за зберігання вантажу відповідно до накопичувальної картки форми ФДУ-92 (п. 7.30 - п. 7.33 постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16).

Належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з Додатком № 6 до Правил користування (п. 7.17 постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16).

Відповідно п. 19 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Відповідно п. 7 "Прикінцевих положень" ГК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

Позивач в позовній заяві та у відповіді на відзив (вх. № 5527/22 від 17.11.2022) зазначив, що строк позовної давності пропущено, оскільки шестимісячний термін для подання позову залізниці до вантажовідправника Товариства закінчився 30.05.2022-01.06.2022 (ст. 137 Статуту залізниць України).

В запереченнях (вх. № 5653/22 від 22.11.2022) позивач додатково зазначив, що необхідно враховувати вимоги укладеного між сторонами договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом № 14291113/2020-001 від 24.03.2020. Отже, враховуючи домовленості сторін, зазначені в договорі, термін для подання позову залізниці до вантажовідправника Товариства згідно ст. 137 Статуту залізниць України закінчився 30.05.2022-01.06.2022, а згідно договору 30.11.2022-01.12.2022.

В поясненнях (вх. № 6317/22 від 13.12.2022) позивач додатково зазначив, що відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строк позовної давності не пропущено.

Відповідач зазначає, що шестимісячний строк звернення до суду з позовом позивачем пропущено без поважних причин.

Права й обов`язки сторін виникають не лише з умов укладеного сторонами договору, а і на підставі норм, встановлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини в певних випадках (п. 7.6 постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16).

В спірному випадку порядок та умови нарахування збору за зберігання вантажу врегульовані Правилами зберігання вантажів, затверджені наказом Мінтрансу від 21.11.2000 № 644.

Позивачем не наведено суду жодної умови договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом № 14291113/2020-001 від 24.03.2020, якою врегульовано та на підставі якої нараховано збір за зберігання вантажу. Натомість, збір за зберігання вантажу нараховано на підставі Правил № 644 та Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги Тарифне керівництво № 1. Отже, в суду відсутні підстави під час обчислення строків позовної давності у даній справі для застосування положень п. 7.3 договору.

При застосуванні строків позовної давності до позовної вимоги в частині стягнення збору за зберігання вантажу суд виходить зі спеціальних норм законодавства (ч. 5 ст. 315 ГК України, п. 137 Статуту залізниць України).

Судом також враховано, що до ст. 315 ГК України та п. 137 Статуту залізниць не вносились зміни. В свою чергу, приписи п. 19 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України та п. 7 "Прикінцевих положень" ГК України, якими внесено зміни та продовжено строки позовної давності під час дії карантину та/або воєнного стану, стосуються інших випадків (вимог), які передбачені безпосередньо у чітко вказаних законом нормах.

Позивач звернувся до суду із даним позовом 17.08.2022 року, про що свідчить інформація за результатами відстеження поштового відправлення на офіційному сайті Укрпошта за штрихкодовим ідентифікатором 570, який зазначено на поштовому конверті.

Акти загальної форми ГУ-23, складені для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, зокрема, затримки вагонів, датовані 30.11.2021 та 01.12.2021, тобто в силу положень ст. 253, 254, 260, 261 ЦК України, ч. 5 ст. 315 ГК України, п. 137 Статуту залізниць України з 01.12.2021 та 02.12.2021 відповідно почався перебіг позовної давності, тривалість якого в силу закону становить 6 місяців, тобто до 01.06.22 та 02.06.2022 відповідно.

Позивач дізнався про порушення права 30.11.2021 та 01.12.2021 (дати складання актів форми ГУ-23 самим позивачем).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

4.2.2. Щодо причин пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 1 ч. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється, якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України:

відкриває свої представництва та філії в інших країнах, а також засновує разом із зарубіжними партнерськими організаціями як в Україні, так і за її межами змішані торгово-промислові палати, ділові ради та інші спільні організації;

засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб;

засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників);

веде недержавний реєстр українських підприємців за їх згодою, фінансовий стан яких свідчить про їх надійність як партнерів у підприємницькій діяльності в Україні та за її межами. Порядок ведення зазначеного реєстру визначається Торгово-промисловою палатою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (п. 5.48 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до якого:

- статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Подібна правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21.

Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (п. 75-77 постанови Об`єднаної палати КГС ВС від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17; п. 5.19-5.21 постанови КГС ВС від 21.09.2022 у справі № 911/589/21; п. 47 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Право на звернення до суду не є абсолютним та обмежено вимогами процесуального закону щодо прийнятності відповідної скарги чи заяви, зокрема, стосовно строків їх подання. Застосування відповідних обмежень у передбачених законом випадках не може вважатися порушенням права особи на доступ до суду (постанова КГС ВС від 28.10.2022 у справі № 904/3910/21).

Право на поновлення строку у зв`язку із запровадженим воєнним станом не може визнаватися безумовним і залежати тільки від факту його запровадження (постанова КГС ВС від 28.10.2022 у справі № 904/3910/21).

Посилання скаржника на лист Торгово-промислової палати України не є безумовним доказом наявності обставин непереборної сили за цих конкретних обставин і оцінюються в сукупності з усіма іншими доказами. А тому суд ураховує рекомендації Ради суддів України щодо розгляду справ, виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні (постанова КГС ВС від 28.10.2022 у справі № 904/3910/21).

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 "Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року" (з подальшими змінами) затверджено відповідний перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Так, відповідно до вказаного Переліку в період з 25.04.2022 по 10.05.2022 було включено, зокрема, Вилківську міську територіальну громаду (селище Біле), Ізмаїльський район, Одеська область. Місто Київ та Київська область в спірних період не були включені у вказаний перелік.

Позивачем у даній справі є Акціонерне товариство "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Одеса.

Позивач зазначає, що починаючи з 24.02.2022 активні бойові дії, в тому числі ракетні обстріли, по всій території України, призвели до порушень нормальної роботи багатьох підприємств, установ, організацій, в тому числі інфраструктурних об`єктів (AT «Укрпошта», AT «Укрзалізниця»), що призвело до неможливості своєчасної підготовки та подання позовної заяви по справі до суду з направлення його копії на адресу відповідача. На підтвердження викладених обставин позивач посилається на лист ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у визнанні поважними причин пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки: 1) право на поновлення строку у зв`язку із запровадженням воєнного стану не може визнаватися безумовним і залежати тільки від факту його запровадження; 2) лист ТПП, на який посилається позивач, не є беззаперечним доказом підтвердження факту неможливості для позивача своєчасного звернення до суду із позовом; 3) позивачем не подано суду жодних доказів на підтвердження неможливості направлення юридичною особою та/або філією, які знаходяться в м. Києві та м. Одесі, позову у строки, встановлені законом; 4) позивачем не подано суду жодних доказів на підтвердження припинення функціонування АТ "Укрпошта" у спірний період; 5) посилання позивача на п. 4 розділу Х ГПК України в спірному випадку є помилковим, оскільки позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, проте, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, судом на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України відмовлено в задоволенні позову.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 2 481, 00 грн. слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 13.02.2023

Суддя Е.М. Олейняш