ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2023м. ДніпроСправа № 904/3763/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Третього апеляційного адміністративного суду, м. Дніпро

про стягнення боргу в розмірі 314 906, 90 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Главацький А. І.

Представники:

від позивача: Пронюк В.Я.

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Третього апеляційного адміністративного суду (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 314 906,90 грн., з яких: 234 403,34 грн. основного боргу, 33 434, 51 грн. пені, 4 197,56 грн. відсотків річних, 42 871,49 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії".

Ухвалою від 01.11.2022 року суд відкрив провадження у справі № 904/3763/22 та призначив її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення заявлених вимог заперечував, посилаючись на наступні обставини: відсутність бюджетних призначень на придбання природного газу; відсутністю реєстрації типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» в органах Державної казначейської служби; неоприлюднення договору на веб-порталі уповноваженого органу, непроведення процедури закупівлі для укладення договору та нікчемність цього договору.

Ухвалою від 27.12.2022 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в засіданні на 26.01.2023 року.

В судовому засіданні 26.01.2023 року оголошено перерву до 06.02.2023 року.

Відповідач явку представника в підготовчі та судові засідання не забезпечив. Представника Позивача, який був присутній в судовому засіданні в режимі відео конференції, підтримав заявлені вимоги в повному обсязі.

В порядку ст.ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 06.02.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, складання повного рішення відкладено на строк до десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, заслухавши стислий зміст та підстави вимог позивача, оголосивши стислий зміст заперечень відповідача, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - Позивач, Постачальник, Постачальник «останньої надії») відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015р. (далі - Правила), договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник «останньої надії» зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником «останньої надії» не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником «останньої надії».

Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» (далі - договір) затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501.

Факт включення Відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого Відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених вище підстав підтверджується:

- листом оператора ГТС №ТОВВИХ-22-7197 від 08.07.2022 року;

- інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма № 10);

- відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача (надається у вигляді принтскрину з особистого кабінету Позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).

Відповідно до підпункту 4.2. розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Згідно 4.3. Договору, Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо обумовлено).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3 цього Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п. 4.4. Договору).

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

Постановою КМ України № 1102 на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021 року встановлено граничний розмір ціни природного газу для Бюджетних організацій, яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

З 01.12.2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов Договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача, на підтвердження чого до справи надано роздруківку з сайту та довідку

За інформацією з платформи Оператора ГТС, споживачу Третій апеляційний адміністративний суд, визначено ЕІС-код споживача природного газу - 56ХS000167G4K00Y (а.с. 43).

Як свідчать дані Оператора ГТС (а.с. 49), у період з 01.11.2021 по 30.11.2021 року Позивач поставив Відповідачу природний газ в обсязі 2 643,23 м3. У період з 02.12.2021 по 15.12.2021, обсяг поставленого газу склав 3 902,32 м3.

Для здійснення оплати зазначених обсягів поставленого газу, Відповідачу були направлені рахунки на загальну суму 234 403,34 грн., що підтверджується наданими у справу доказами (а.с. 64-71).

За обсяг газу, поставлений Позивачем протягом періоду з 01.11.2021 по 15.12.2021, Відповідач не розрахувався, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість у розмірі 234 403,34 грн.

На час розгляду справи доказів погашення заборгованості суду не надано.

Згідно вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Пунктом 4.5. Договору визначено, що разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У зв`язку з порушенням Відповідачем строків оплати поставленого газу, Позивач розрахував та просить суд стягнути суму пені в розмірі 33 434,51 грн., яка розрахована за загальний період прострочення з 01.01.2022 по 31.07.2022 та визначена щодо кожного місяця поставки окремо (а.с. 9-10),.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми матеріального закону, Позивач розрахував та просить суд стягнути з Відповідача три проценти річних у розмірі 4 197, 56 грн. за період прострочення з 01.01.2022 по 31.08.2022, а також, інфляційні втрати в розмірі 42 871, 49 грн. за вказаний період (а.с. 9-10).

Здійснивши перевірку наданих розрахунків, суд дійшов висновку, що визначення розміру пені, відсотків річних та інфляційних втрат здійснено позивачем арифметично правильно.

Таким чином, станом на час розгляду справи в суді, заборгованість Відповідача перед Позивачем складає суму 314 906, 90 грн., з яких: 234 403,34 грн. основного боргу, 33 434,51 грн. пені, 4 197,56 грн. процентів річних, 42 871,49 грн. інфляційних втрат.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що через відсутність бюджетних призначень на придбання природного газу в спірному періоді, та відсутність реєстрації договору постачання природного газу з постачальником «останньої надії» в органах Державної казначейської служби, укладення такого правочину призводить до порушення вимог Бюджетного кодексу України.

З приводу зазначених доводів Відповідача, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач є юридичною особою, а відповідно до статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Між тим, ані приписи Господарського кодексу України, ані норми Цивільного кодексу України не допускають привілейованого становища суб`єктів господарювання, що пов`язані із фінансуванням від третіх осіб, в тому числі бюджетного фінансування.

Отже, Відповідач, як юридична особа самостійно відповідає по своїх зобов`язаннях за договором, і така відповідальність не може ставитися в залежність від наявності чи відсутності бюджетних призначень (асигнувань) на оплату природного газу, та не може бути підставою для звільнення його від виконання своїх зобов`язань за договором.

Доводи Відповідача з посиланням на нікчемність договору постачання природного газу в силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, через недотримання процедури його укладення відповідно названого Закону, суд до уваги не приймає, адже за змістом положень ч. 2 ст. 40 Закону, укладення договорів на постачання природного газу з постачальником «останньої надії», як виняток, відбувається поза межами конкурентних процедур, за переговорною процедурою.

При цьому, підстави нікчемності договорів укладених за переговорною процедурою, визначено пунктом 4 частини 1 статті 43 Закону України «Про публічні закупівлі», який передбачає настання таких наслідків у випадку порушення строків, встановлених частиною 7 статті 40 цього Закону, за якою замовник має право укласти договір про закупівлю за результатами застосування переговорної процедури закупівлі у строк не раніше ніж через 10 днів (п`ять днів - у разі застосування переговорної процедури закупівлі з підстав, визначених пунктом 3 частини другої цієї статті, а також у разі закупівлі нафти, нафтопродуктів сирих, електричної енергії, послуг з її передання та розподілу, централізованого постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, послуг з централізованого опалення, телекомунікаційних послуг, у тому числі з трансляції радіо- та телесигналів, послуг з централізованого водопостачання та/або водовідведення та послуг з перевезення залізничним транспортом загального користування) з дня оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.

Відповідач не навів та не представив суду жодних доказів на підтвердження того, що він як замовник, який фактично уклав договір про постачання природного газу з постачальником «останньої надії», допустив порушення строків, передбачених ч. 7 ст. 40 Закону України «Про публічні закупівлі», а відтак, у суду відсутні підстави для висновку щодо нікчемності правочину, невиконання якого стало підставою для звернення Позивача з даним позовом до суду.

Заперечуючи проти позову в частині стягнення пені, відсотків річних та інфляційних втрат, Відповідач посилається пункт 3 Прикінцевих положень Закону України від 17.03.2020 № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Так, відповідно до п.п. 4 п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальна послуга, це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За змістом частини 1 статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону, є в тому числі відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Отже, як убачається з системного аналізу вищенаведених норм законодавства, до житлово-комунальних послуг відноситься не будь-яке постачання природного газу, а виключно таке, що безпосередньо спрямоване на забезпечення умов проживання та/або перебування (побутові потреби) осіб у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

За визначенням п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ із метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

У відносинах сторін, що виникли за договором постачання природного газу постачальником «останньої наді», Відповідач, хоча й отримує газ із метою використання для власних потреб, не являється побутовим споживачем природного газу, а відтак, до спірних правовідносин не застосовуються положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та відповідно обмеження, запроваджені пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»

Таким чином, з урахуванням обставин щодо здійснення Позивачем постачання природного газу та порушення Відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної сплати за нього визначеної договором суму, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 77-79, 86, 129, 165, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Третього апеляційного адміністративного суду (49005, м. Дніпро, вул. Василя Жуковського, 23, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (0416, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) 234 403,34 грн. основного боргу, 33 434,51 грн. пені, 4 197,56 грн. процентів річних, 42 871,49 грн. інфляційних втрат, 4 723,60 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.02.2023

Суддя О.В. Ліпинський