ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.02.2023м. СумиСправа № 920/955/22

Господарський суд Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Бублик Т.Д.,

розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД Товариство з обмеженою відповідальністю

до відповідача: Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш»

про стягнення 1089943 грн. 89 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: Харченко М.А.,

від відповідача: Скубира О.М.

Стислий виклад позицій сторін по справі, заяви та клопотання сторін. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач звернувся з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 1089943 грн 89 коп. заборгованості по договору поставки №28-4/10-21Х від 13.04.2021, з них: 790398 грн 00 коп. основного боргу, 79039 грн 80 коп. пені, 25855 грн 76 коп. - 3% річних, 194650 грн 33 коп. інфляційних збитків. Позивач також просить суд стягнути з відповідача 15000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 16349 грн 16 коп. судового збору.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що між сторонами було укладено договір поставки. Позивач поставив відповідачу товар, відповідач прийняв товар без заперечень, проте оплату в обумовлені договором строки не здійснив, що є порушенням п. 3.2. Договору. Тому, зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу, пені, інфляційних збитків та 3% річних.

Ухвалою суду від 17.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 19.12.2022.

06.12.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву №26-07/02939 від 05.12.2022 (Вх.№3068), у якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за період з 24.02.2022 по 31.10.2022; зменшити розмір пені, інфляційних втрат та 3% річних до справедливого розміру, розрахованих за період з 09.01.2022 по 24.02.2022 та зменшити витрати на професійну правничу допомогу до розміру 2 000, 00 грн.

19.12.2022 позивач подав до суду відповідь на відзив (вх. №6065) у якій зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Розгляд справи 19.12.2022 не відбувся, у зв`язку з відпусткою судді Резніченко О.Ю.

Ухвалою суду від 30.12.2022 підготовче засідання призначене на 16.01.2023.

Ухвалою суду від 16.01.2023 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.02.2023.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

13 квітня 2021 між сторонами було укладено договір поставки №28-4/10-21Х (далі за текстом - «Договір», а.с.12-15). Відповідно до п. 1.1. Договору позивач (постачальник) зобов`язується виготовити на підставі креслень відповідача та передати у власність відповідачу (покупцю), а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити на умовах Договору продукцію (товар), кількісні та якісні характеристики якого викладені у специфікаціях, що є невід`ємними частинами Договору.

Згідно з умовами п. 2.3. Договору строк поставки товару - протягом 30 календарних днів з дати підписання специфікації сторонами, якщо інше не зазначено в специфікації.

Датою поставки товару вважається дата отримання товару покупцем, вказана у видатковій накладній та в товарно-транспортній накладній (п. 2.4 Договору).

Зі змісту п. 3.2. Договору вбачається, що покупець здійснює оплату в розмірі 100% загальної вартості товару (партії товару) відповідно до рахунку-фактури на банківський рахунок постачальника на протязі 10 днів з дати поставки товару, якщо інше не вказано в специфікації.

Цей Договір вважається діючим з моменту підписання сторонами та діє з 31.12.2022. Строк дії договору може бути продовжено шляхом укладання додаткової угоди.

До Договору підписана Специфікація № 1 від 13.04.2021 р.

У липні 2021 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду №1 від 12 липня 2021 р. до Договору. Цією додатковою угодою викладено Додаток №1 від 12 липня 2021 р. (Специфікація № 2 від 12 липня 2021 р.) до договору поставки № 28-4/10-21Х від 13 квітня 2021 року. Додаток №1 від 13.04.2021 р. (Специфікація №1 від 13.04.2021 р.) сторони домовились вважати недійсним.

Специфікацією № 2 від 12 липня 2021 року передбачено, що Постачальник повинен виготовити та передати у власність Покупцю Товар - заготовки в кількості 21 шт., вартість товару складає 790 398 гривень 00 коп.

Рахунок на оплату №167 за Договором виставлений Позивачем 03 вересня 2021 року.

Поставка товару відбулась 20 вересня 2021 року, що підтверджується видатковою накладною №61 від 20 вересня 2021 р.

Позивач зазначає, що ним повністю виконано взяті на себе зобов`язання за Договором, проте відповідач не виконав свої зобов`язання щодо своєчасності та повноти оплати за виготовлений та поставлений товар, чим порушив п.3.2. Договору, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача 790398 грн 00 коп. основного боргу.

Згідно з ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано доводів позивача. Тому факт прострочення термінів поставки товару по Договору є таким, що встановлений судом.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Щодо стягнення основного боргу.

Згідно зі ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 222 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин, які порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Враховуючи встановлений судом факт невиконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 790398 грн 00 коп. основного боргу є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення пені.

Згідно зі ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що у разі прострочення платежів по Договору покупець, на вимогу постачальника, сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,2% простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше 10% суми простроченого платежу.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 79039 грн 80 коп. пені, нарахованої за період з 29.09.2021 по 31.10.2022.

Позивачем розрахунок пені виконано в тексті позовної заяви (а.с. 4).

Відповідач, у свою чергу, заперечує проти позовних вимог в цій частині, посилаючись на те, що позивач виконав зобов`язання за Договором з простроченням на 100 календарних днів, тому відповідно до ст. 538 ЦК України у відповідача виникло право для відтермінування строків оплати на строк прострочення відповідача - до 08.01.2022. Тому позивач невірно розрахував початок прострочення позивача з 29.09.2021.

Суд не погоджується із запереченнями відповідача щодо початку строку його прострочення, так як відповідно до п. 3.2. Договору сторони чітко домовились про те, що покупець здійснює оплату в розмірі 100% загальної вартості товару (партії товару) відповідно до рахунку-фактури на банківський рахунок постачальника на протязі 10 днів з дати поставки товару, якщо інше не вказано в специфікації.

Враховуючи те, що сторони не визначили інший строк оплати в специфікації до Договору, позивач правомірно визначив початок прострочення відповідача - з 29.09.2021 р.

У той же час, судом встановлено, що під час виконання розрахунку пені відповідно до п. 6.3. Договору позивачем не було враховано положення ч.6 ст. 232 ГК України щодо обмеження строку нарахування штрафних санкцій через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, тобто з 29.09.2021 по 28.03.2022. Також позивачем не враховані положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» №543/96-ВР щодо обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою НБУ. Судом здійснено перерахунок розміру пені за зазначеними приписами нормативно-правових актів та з урахуванням положень договору щодо обмеження розміру пені на 10% від суми боргу, та встановлено, що розмір пені складає 71893 грн 74 коп.

Тому пеня у розмірі 7146 грн 10 коп. нарахована позивачем неправомірно, а отже суд відмовляє у позові в цій частині.

Відповідач також серед іншого просить суд звільнити його від сплати пені, 3% річних та інфляційних збитків, нарахованих за період з 24.02.2022 по 31.10.2022, посилаючись на те, що не мав можливості виконати грошове зобов`язання на умовах Договору через настання форс-мажорних обставин, які виникли 24 лютого 2022 р. в наслідок військової агресії рф та оголошення на території України військового стану.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2394/21 (постанова від 14 червня 2022) вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Тому сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Відповідач зазначає, що протягом лютого-березня 2022 року працівники підприємства не мали можливості своєчасно прибути на місце роботи, виконувати доручену роботу в безпечних для життя умовах, а відповідач - забезпечувати безпечні виробничі, організаційні, технічні умови для нормального виробничого процесу, у зв`язку з чим, були видані ряд наказів по підприємству щодо зупинення його роботи та встановлено з 24.02.2022р. по 04.03.2022 р.; з 09.03.2022р. по 25.03.2022р.; з 28.03.2022р. по 01.04.2022р. для всіх працівників простій з незалежних від роботодавця та працівників причин (без знаходження на території АТ) з оплатою по середньому заробітку (а.с. 66-68). Наказом від 04.04.2022 у зв`язку з відсутністю повного завантаження виробництва та відсутністю достатніх обігових коштів з 04.04.2022 р. відповідач встановив режим неповного робочого часу (неповний робочий тиждень) з тривалістю роботи 16 годин на тиждень, з оплатою за фактично відпрацьований час з наступними режимами роботи - робочі дні - понеділок та вівторок.

Таким чином, відповідач зазначає, що не мав можливості звернутися до Торгово-промислової палати або її регіональних відділень, оскільки в період з 24.02.2022р. по 03.04.2022р. у Відповідача була зупинена будь-яка діяльність, крім того була припинена робота державних (комунальних, приватних) підприємств, установ та організацій.

Відповідач наголошує на тому, що він заявив про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) по договорам (контрактам) шляхом розміщення листа від 28.02.2022 р. №26-07/01519 на офіційному сайті АТ «Сумський завод «Насосенергомаш».

На думку відповідача, оскільки кінцевим бенефіціарним власником Відповідача є громадянин рф, а також дії органів державної влади, що роблять неможливим виконання Договору, а саме зупинення здійснення видаткових операцій, встановлену п. 15 Постанови Національного Банку України «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», AT «Сумський завод «Насосенергомаш» не мав та і не має фактичної можливості здійснити оплату по Договору, оскільки вищенаведені обставини є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання Відповідачем свого обов`язку по договору поставки від 13.04.2021р. № 28-4/10-21X, а приймаючи до уваги положення п. 7.1. Договору з розрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних повинен бути виключений період з 24.02.2022р. по 31.10.2022р.

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати коштів від своїх контрагентів. Відповідач не надав доказів того, що підприємство повністю зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина) тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану. Більш того, строк виконання грошове зобов`язання настав до початку введення воєнного стану.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені (викладене у відзиві на позов, вх. №3068 від 06.12.2022).

Відповідач просить суд зменшити розмір пені, інфляційних збитків та відсотків за користування грошовими коштами за період з 09.01.2022 по 24.02.2022 до справедливого розміру, посилаючись на те, що кінцевим бенефіціарним власником Відповідача є громадянин рф, а також на введення мораторію (заборони) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, через що АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» втратив значну кількість замовлень та має великі труднощі з обіговими коштами, оскільки контрагенти в Україні призупинили виконання грошових зобов`язань за укладеними договорами.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Згідно до ч. 2 ст. 233 ГК України у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під «іншими учасниками господарських відносин» слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь у правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами. Якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість. Із мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання. Тому, судом враховано факт відсутності у відповідача основного боргу за укладеним між сторонами Договором, а також те, що порушення виконання зобов`язання за Договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Також, суд враховує не тільки фінансовий стан сторін, а й ступінь виконання боржником зобов`язань за Договором (зокрема, його повне виконання), стягнення сум інфляційних втрат та відсотків річних, які мають забезпечити баланс інтересів сторін.

У правовій позиції «Щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій» Верховний Суд (пункт 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 у справі № 924/709/17.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України на 05.12.2022 р., кінцевим бенефіціарним власником Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» є ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 72).

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022р. №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установлений до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором), зокрема юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

Крім того, 24.02.2022р. Правлінням Національного Банку України була прийнята Постанова «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022р. №18, відповідно до п. 15 якої зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів Російської Федерації / Республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь, за винятком здійснення на території України:

· переказу коштів з таких рахунків на спеціальний рахунок Національного банку України для збору коштів на підтримку Збройних Сил України та/або на рахунки Кабінету Міністрів України, міністерств та інших державних органів України;

· соціальних виплат, виплат заробітної плати, оплати комунальних послуг, сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів;

· видаткових операцій з таких рахунків фізичних осіб - резиденті!? Російської Федерації та Республіки Білорусь, що містяться в переліках Служби безпеки України та/або державних органів України, попередньо погоджених Службою безпеки України, щодо можливості здійснення банками таких операцій (далі - Переліки);

· продажу безготівкової іноземної валюти, крім російських рублів та білоруських рублів;

· сплати банку комісій та інших платежів за здійснення банком операцій з надання банківських та інших фінансових послуг, а також з метою виконання власних зобов`язань за кредитними договорами (уключаючи проценти) перед банками;

· переказу коштів на інші власні поточні рахунки таких осіб, відкриті в банках на території України (крім коштів у російських рублях/білоруських рублях);

· страхових виплат шляхом оплати закладам охорони здоров`я вартості медико- санітарної, іншої допомоги, що була надана застрахованій особі такими закладами, у зв`язку із настанням страхового випадку за договорами добровільного страхування;

· страхового відшкодування шкоди життю, здоров`ю, майну потерпілих, заподіяної внаслідок настання страхового випадку за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

· сплати внесків до централізованих страхових резервних фондів Моторного (транспортного) страхового бюро України відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

· виплати доходів, сум погашення грошовими коштами за випусками власних цінних паперів, оплати послуг депозитарних установ за здійснення такої виплати/погашення;

· страхових платежів за договорами обов`язкового та добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також добровільного страхування від нещасних випадків (на транспорті) та наземного транспорту на користь страховиків щодо транспортних засобів, переданих у фінансовий лізинг до 23 лютого 2022 року (включно);

· видаткових операцій з таких рахунків фізичних осіб - резидентів Російської Федерації / Республіки Білорусь, які е клієнтами банків України, у межах укладених договорів щодо реалізації зарплатних проектів з військовими частинами Збройних Сил України та Національної гвардії України без окремого погодження зі Службою безпеки України.

Відповідач в обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені також зазначає, що за перший квартал 2022 року збиток підприємства склав 159 756 638,00грн., за перше півріччя 2022 р. - 225558835,00грн., що підтверджується податковими деклараціями з податку на прибуток підприємств за 1 квартал, півріччя 2022р. відповідно (а.с. 73-78).

Враховуючи викладене вище, суд приймає до уваги відсутність доказів на підтвердження понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань по Договору або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з діями відповідача, складне фінансове становище, суд вважає за доцільне зменшити розмір нарахування пені на 50%, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 35946 грн 87 коп.

Стосовно вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних збитків.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 194650 грн 33 коп. інфляційних збитків та 25855 грн 76 коп.- 3% річних, нарахованих за період з 29.09.2021 по 31.10.2022.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних збитків виконаний в тексті позовної заяви (а.с. 5).

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 194650 грн 33 коп. інфляційних збитків та 25855 грн 76 коп.- 3% річних, нарахованих за період з 29.09.2021 по 31.10.2022, є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволено частково, витрати зі сплати судового збору в розмірі 16241 грн 97 коп. покладаються на відповідача; витрати зі сплати судового збору в розмірі 107 грн 19 коп. покладаються на позивача.

Стосовно вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

Згідно з ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Велика Палата Верховного Суду зауважує у справі №922/1964/21, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Із позовної заяви вбачається, що позивачем визначено у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи - суму 15000 грн 00 коп.

Суд розглядає вимоги позивача в цій частині саме за наявними у матеріалах доказами, поданими позивачем в обґрунтування вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Факт надання правової допомоги позивач доводить укладенням договору про надання правничої (правової) допомоги від 26.10.2022р. між позивачем (Клієнт) та адвокатом Харченко Миколою Андрійовичем (Адвокат), яка діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю СМ №000715, виданого 07.12.2020 Радою адвокатів Сумської області, та додатком до вказаного Договору від 26.10.2022.

Відповідно до п. 1. Договору про надання правничої (правової) допомоги Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання, здійснити представництво Клієнта, що вказане в цьому Договорі на умовах та в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.

Пунктом 3. зазначеного Договору передбачено, що за надання Адвокатом правничої допомоги за цим Договором, що вказана в пункті 1 Договору, Клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору в розмірі та на умовах визначених в Додатку до цього Договору.

Згідно з умовами п. 1 Додатку до Договору про надання професійної правничої допомоги від 26.10.2022 року сторони погодили виплату суми гонорару (винагороди) за надання Адвокатом професійної правничої допомоги вказаної в Договорі і визначеної Дорученням, у фіксованому розмірі, що становить, зокрема, 15000 грн. за юридичний супровід стягнення заборгованості за договором поставки від 13.04.2021 року №28-4/10-21Х.

В матеріалах справи також міститься Акт від 27.10.2022 р. виконаних робіт (наданих послуг) та розрахунок витрат на правову допомогу згідно з договором б/н про надання правової допомоги від 26.10.2022 року, з якого вбачається, що Адвокатом на виконання умов Договору про надання професійної правничої допомоги було виконано роботи (надано послуги): первинне ознайомлення із документами Клієнта, надання первинної усної консультації, вартість за одиницю послуги 1000 грн 00 коп.; Вивчення наявних матеріалів, обговорення умов та укладення договору про надання правничої допомоги, вартість за одиницю послуги 1000 грн 00 коп.; Вивчення та аналіз судової практики з аналогічних спорів, формування правової позиції, вартість за одиницю послуги 2000 грн 00 коп.; Підготовка позовної заяви до господарського суду Сумської області та додатків до неї, звернення з позовною заявою до господарського суду Сумської області, вартість за одиницю послуги 4000 грн 00 коп.; Направлення позовної заяви відповідачу, з урахуванням поштових витрат, вартість за одиницю послуги 200 грн 00 коп.; Участь у судовому розгляді судом 1 інстанції, підготовка відзивів, клопотань, тощо, вартість за одиницю послуги 6800 грн 00 коп.; всього 15000 грн 00 коп.

Крім того, в матеріалах справи міститься платіжне доручення від 26.10.2022р. № 55715 на суму 45000 грн 00 коп. (а.с.42).

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що на його думку, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу не підтверджений належними та допустимими доказами, витрати були не фактичними і не неминучими, а їхній розмір є не обґрунтованим, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу повинні бути зменшені до розміру 2000 грн 00 коп.

Суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З огляду на наявність клопотання про зменшення розміру правничої допомоги, беручи до уваги характер спірних правовідносин у цій справі та проаналізувавши детальний опис наданих позивачу адвокатом послуг, а також з огляду на принципи пропорційності та розумності, суд вважає, що розмір витрат - 8000 грн 00 коп. є розумним та виправданим; зазначені витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД Товариство з обмеженою відповідальністю до Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» про стягнення 1089943 грн. 89 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» (пл. Привокзальна, буд. 1, м. Суми, 40011, ) на користь Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД Товариство з обмеженою відповідальністю (вул. Машинобудівників, буд. 1, м. Суми, 40020, ) 790398 грн 10 коп. основного боргу, 35946 грн 87 коп. пені, 25855 грн 76 коп. - 3% річних, 194650 грн 33 коп. інфляційних збитків, 16241 грн 97 коп. витрат по сплаті судового збору, 8000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. У позові в частині стягнення 7146 грн 10 коп. пені - відмовити.

4. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 107 грн 19 коп. покласти на позивача - Товариство реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД Товариство з обмеженою відповідальністю.

5. Клопотання відповідача про зменшення розміру пені - задовольнити. Зменшити розмір пені на 50%.

6. Клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

7. Видати Товариству реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД Товариство з обмеженою відповідальністю наказ після набрання рішенням суду законної сили.

8. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

9. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 20.02.2023.

Суддя О.Ю. Резніченко