РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2023Справа № 910/13695/22

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815)

до Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 28; ідентифікаційний код: 37472392)

про стягнення 125564,09 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.12.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» з вимогами до Державного агентства резерву України про стягнення 125564,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з відшкодування позивачу витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 1 квартал 2022 року відповідно до умов Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 відкрито провадження у справі №910/13695/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

При цьому, про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/13695/22 відповідач повідомлявся належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 28, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 520, з якого вбачається, що ухвала суду про відкриття провадження у справі №910/13695/22 була отримана відповідачем 19.12.2022.

За таких обставин, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/13695/22.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Основні принципи формування, розміщення, зберігання, використання, поповнення та освіження (поновлення) запасів державного матеріального резерву визначає Закон України «Про державний матеріальний резерв» із змінами та доповненнями, який регулює відносини в цій сфері.

За визначенням статті 1 вказаного Закону Державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

За приписами статті 11 Закону України «Про державний матеріальний резерв» запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву. Розміщення і будівництво на території України підприємств, установ, організацій та інших об`єктів системи державного резерву здійснюються в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частина запасів матеріальних цінностей державного резерву може зберігатися на промислових, транспортних, сільськогосподарських, постачальницько-збутових та інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

Як визначено статтею 7 Закону України «Про державний матеріальний резерв», фінансування витрат підприємств, установ і організацій, пов`язаних з обслуговуванням і зберіганням, списання збитків від уцінки і природних втрат матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, зокрема коштів, одержаних від позичання матеріальних цінностей державного резерву, а також коштів, держаних від реалізації розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Формування і розміщення замовлень на поставку матеріальних цінностей до державного резерву регулюється статтею 8 Закону України «Про державний матеріальний резерв», згідно з якою поставка матеріальних цінностей і розміщення замовлень на їх поставку на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності здійснюється в основному на підставі замовлень на поставку продукції для державних потреб з наступним відшкодуванням усіх витрат відповідальних зберігачів.

Згідно з пунктом 5 статті 11 Закону України «Про державний матеріальний резерв» відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, з метою удосконалення механізму відшкодування витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву Постановою Кабінету Міністрів України № 532 від 12.04.2002 року затверджено «Порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву» (далі - Порядок № 532).

Відповідно пункту 7 Порядку № 532 відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

08 липня 2003 року між Державним комітетом з державного матеріального резерву України, правонаступником якого є Державне агентство резерву України (комітет за договором, відповідач у справі) та Державним територіально-галузевим об`єднанням Південно-Західна залізниця, правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» (зберігач за договором, позивач у справі) укладено Договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ПЗ/НР-032787/НЮ, предметом якого згідно п.1.1 є зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - цінності) без користування ними зберігачем, що здійснюється на складських приміщеннях і майданчиках останнього.

Комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно зі специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно з актом форми №1. Передбачені цим договором форми актів затверджуються комітетом (п.1.2 Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003).

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Відповідно до розділу 3 Договору комітет зобов`язаний: відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі. Оплачувати зберігач вартість робіт із закладення (поставки) цінностей за узгодженими регульованими або договірними оптово-відпускними цінами, що діють на час закладення (поставки). Контролювати додержання умов зберігання цінностей, їх наявність та якісний стан. Повертати зберігачу погоджений, або з зауваженнями, кошторис витрат на зберігання цінностей протягом 30 днів з моменту його отримання.

Відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно з щорічно погодженим комітетом зведеним кошторисом витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву (пункт 4.1 Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003).

В свою чергу, пунктом 2 Порядку № 532 визначені обов`язки зберігача, серед яких, зокрема: обов`язок вживати заходів для належного зберігання цінностей відповідного виду; надсилати Держрезерву акти форми Р-16 (форми № 1); проводити відпуск цінностей тільки за нарядами Держрезерву; подавати Держрезерву разом з річним звітом (форма № 12) подавати кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей на наступний рік згідно з додатком 2 тощо.

За умовами пункту 2.7 Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003 зберігач зобов`язаний, зокрема, щороку подавати комітетові станом на 01 січня - звіт форми № 12, станом на 01 липня - інформацію про результати перевірки якості і умов зберігання цінностей, а також про відповідність цінностей цілям, для яких вони призначені, за формою, встановленою комітетом.

Пунктом 2.8 Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003 передбачено, що зберігач щороку разом з річним звітом форми №12 зобов`язаний подавати зведений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік згідно "Порядку відшкодування залізницям України витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву", який погоджений Держкомрезервом України і Укрзалізницею від 17.01.2003, а також плани зміни та освіження матеріальних Цінностей мобілізаційного резерву на рік, що планується.

Як визначено умовами п. 4.2 Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003, кошторис розрахунку витрат на утримання цінностей, направлений зберігачем на погодження комітету, повинен бути розшифрований по всім статтям, а також містити пояснювальну записку.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 532 сума витрат, що підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем. Сума витрат, що підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням: умов зберігання матеріальних цінностей державного резерву; середнього розміру суми витрат; розміру складських приміщень, майданчиків, холодильних камер, резервуарів, підземних сховищ, де зберігаються матеріальні цінності державного резерву; обсягу додаткових витрат з обслуговування таких цінностей.

Держрезерв на підставі аналізу статей витрат відповідальних зберігачів щороку визначає середній розмір суми витрат із зберігання матеріальних цінностей виходячи з розрахунку на 1 кв. метр складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), 1 куб. метр холодильної камери, резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземних газових сховищ, а також зберігання 1 тонни зернових культур в зерносховищі.

Відповідно до додатку № 2 Порядку № 532 до кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву віднесені основні та додаткові витрати. До основних витрат відносяться витрати по заробітній платі працівників з нарахуваннями, вартості електричної енергії, вартості паливних матеріалів (на опалення) та амортизації основних виробничих фондів, задіяних у процесі зберігання. До додаткових витрат відносяться: консерванти та лакофарбові матеріали, дороблення та консервація, навантажувально-розвантажувальні роботи.

Судом встановлено, що позивачем як зберігачем на виконання умов Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003 надавався відповідачеві Кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву по Регіональній філії Південно-Західна залізниця АТ «Українська залізниця», затверджений зберігачем 02.02.2022, згідно якого витрати АТ «Українська залізниця» на зберігання матеріальних цінностей у 2022 році складатимуть загальну суму 916345,50 грн. з ПДВ.

Державним агентством резерву України листом № 786/0/4-22 від 23.05.2022, копія якого наявна в матеріалах справи, за наслідками опрацювання кошторису на суму 916345,50 грн. було повернуто кошторис на доопрацювання, з одночасним повідомленням позивача про непогодження такого кошторису та наведенням переліку зауважень до усунення.

24.05.2022 позивач направив відповідачу Звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 1 квартал 2022 року, де вказано, що план на 2022 рік становить 91634550 грн, за 1 квартал 2022 року - 127527,06 грн.; Акт на відшкодування витрат на зберігання матері латних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 1 квартал 2022 року на суму 127527,06 грн та акт звірки взаємних розрахунків.

04.08.2022 позивач направив на адресу відповідача доопрацьований Кошторис витрат на 2022 рік на загальну суму 153867,56 грн, Звіт про витрати на зберігання матері латних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 1 квартал 2022 року на суму 125564,09 грн та акт приймання-передачі на суму 125564,09 грн.

Листом №1341/0/4-22 від 12.08.2022 Державним агентством резерву України було повернуто позивачу погоджений, підписаний та засвідчений печаткою кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву по Регіональній філії Південно-Західна залізниця АТ «Українська залізниця» на суму 153867,56 грн. з ПДВ.

Отже, як свідчать матеріали справи, сторонами у відповідності до умов Договору та Порядку №532 було остаточно погоджено кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву позивачем на 2022 рік на суму 153867,56 грн.

У пункті 4.3 Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003 (в редакції Додаткової угоди №4 від 19.11.2014) сторони погодили, що зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом по відшкодуванню витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Судом встановлено за матеріалами справи та зазначено позивачем в позовній заяві, що на виконання умов Договору та вищевказаного Порядку позивачем надавались послуги на зберігання матеріальних цінностей Державного (мобілізаційного) резерву у 1 кварталі 2022 року та витрати позивача на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву склали 125564,09 грн.

При цьому на виконання умов пункту 4.3 Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003 позивач листом від 29.07.2022 направив на адресу Державного агентства резерву України звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей за 1 квартал 2022 року та акт на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей за 1 квартал 2022 року на суму 125564,09 грн., разом із документами, які підтверджують витрати на зберігання цінностей, що підтверджується копіями опису вкладення в цінний лист від 01.08.2022, фіскального чеку від 01.08.2022 та накладною оператора поштового зв`язку №492 від 01.08.2022.

Однак всупереч умовам Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003 акти на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву Державним агентством резерву України не було підписано та повернуто позивачеві.

Доказів повернення зберігачу акту на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей за 1 квартал 2022 з зауваженнями та викладенням підстав його не підписання відповідачем суду на час розгляду справи не надано.

При цьому як встановлено судом, обов`язок позивача щодо пред`явлення відповідачеві документів, які підтверджують виконання позивачем своїх зобов`язань з надання послуг по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за Договором, зокрема, акту на відшкодування витрат на зберігання за 1 квартал 2022, звіту про витрати на зберігання та підтверджуючих витрати документів, виконано належним чином.

Згідно з пунктом 4.4 Договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003 (в редакції Додаткової угоди № 4 від 19.11.2014 до Договору) оплата витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву Держрезервом здійснюється на підставі актів по відшкодуванню витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом.

Отже, передбаченому умовами Договору обов`язку зберігача щодо вжиття заходів для належного зберігання цінностей відповідного виду та надання необхідних звітів та кошторисів кореспондує передбачений Договором обов`язок комітету з відшкодування зберігачу витрат (з урахуванням ПДВ) на утримання цінностей, згідно з погодженим кошторисом витрат та наданими до нього документами, що підтверджують фактичні витрати, зокрема, актами на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Тобто, з огляду на умови Договору та за відсутності доказів щодо наявності зауважень (недоліків) до наданих документів, суд вважає вказані підписані в односторонньому порядку Регіональною філією «Південно-Західна залізниця АТ «Українська залізниця» акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей та звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву такими, що погоджені Державним агентством резерву України, та є доказом належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо своєчасного та повного виконання обумовлених договором послуг зі зберігання матеріальних цінностей, отже приходить до висновку про можливість вважати вказані в цих актах та звітах послуги зі зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в 1 кварталі 2022 такими, що позивачем надані в повному обсязі та відповідно до умов Договору.

Вказаний факт за відсутності будь - яких претензій держрезерву щодо обсягу, змісту та вартості витрат на зберігання на час отримання акту та звіту, а також ненадання сторонами жодних доказів наявності мотивованої відмови відповідача від їх погодження дає змогу стверджувати про наявність у відповідача зобов`язання зі сплати витрат за зберігання цінностей мобілізаційного резерву, а у позивача відповідного права вимагати такої оплати.

Проте, як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом, всупереч умовам Договору відповідач не здійснив відшкодування позивачу витрат на зберігання цінностей за 1 квартал 2022 в обсязі, зазначеному в акті на відшкодування витрат та звіті про витрати на зберігання за спірний період в сумі 125564,09 грн.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, є зобов`язанням.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Наявність та розмір заборгованості Державного агентства резерву України за Договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003 у сумі 125564,09 грн (1 квартал 2022 року) підтверджуються наявними матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з Державного агентства резерву України заборгованості у розмірі 125564,09 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 28; ідентифікаційний код: 37472392) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) грошові кошти у розмірі 125564 (сто двадцять п`ять тисяч п`ятсот шістдесят чотири) грн 09 коп. та судовий збір у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак