ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року Справа № 903/543/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Філіпова Т.Л.

судді Розізнана І.В.

секретар судового засідання Єфімчук А.І.

за участю представників:

позивача: не з"явився

відповідача: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" на рішення Господарського суду Волинської області від 28.10.22р. у справі №903/543/22 (суддя Слободян О. Г., м.Луцьк, повний текст складено 28.10.2022 року)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Буг Поділля"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Вест Кард

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Буг Поділля" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до ТОВ Вест Кард, в якому просить зобов`язати ТОВ Вест Кард виконати умови договору № 040420-22/12/2021-ШК655 поставки нафтопродуктів оптовими партіями від 22 грудня 2021 року та умови видаткової накладної № 136115 від 23 грудня 2021 року, а саме: здійснити відвантаження усієї кількості придбаного та оплаченого товару згідно договору та видаткової накладної шляхом розблокування карток на пальне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору №040420-22/12/2021- ШК655 від 22.12.2021 щодо передачі (видачі) оплаченого товару.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 28.10.22р. у справі №903/543/22 позов задоволено повністю. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" (43023, Волинська обл, м.Луцьк, вул.Єршова, буд.1, ) виконати умови договору № 040420-22/12/2021-ШК655 поставки нафтопродуктів оптовими партіями від 22 грудня 2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Буг Поділля" () і Товариством з обмеженою відповідальністю " Вест Кард" () та умови видаткової накладної №136115 від 23 грудня 2021 року, а саме: здійснити відвантаження усієї кількості придбаного та оплаченого товару згідно договору та видаткової накладної шляхом розблокування карток на пальне. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" (43023, Волинська обл, м.Луцьк, вул.Єршова, буд.1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Буг Поділля" (29008, Хмельницька обл., м.Хмельницький, вул.Тернопільська, буд.13, кімната 305, ) 2481 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Волинської області від 28 жовтня 2022 року у справі №903/543/22. Прийняти у даній справі нове рішення згідно якого відмовити у задоволенні позову ТОВ «Буг Поділля» про зобов`язання ТОВ «Вест Кард» виконати умови договору №40420-22/12/2021-ШК65 5 поставки нафтопродуктів оптовими партіями від 22 грудня 2021 року та умови видаткової накладної № 136115 від 23 грудня 2021 року, а саме: здійснити відвантаження усієї кількості придбаного та оплаченого товару згідно договору та видаткової накладної шляхом розблокування карток на пальне. Судові витрати у справі покласти на позивача у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивач, не надав жодних доказів пред`явлення на автозаправних станціях, що визначені умовами Договору, отриманих за Договором карток на пальне. Не додано до позову і самих карток на пальне, отриманих за Договором, як доказ невиконання зобов`язань відповідачем. Позивач не надав доказів не отоварення карток на пальне, не вказав номерів таких карток і їх кількості.

На думку скаржника вказана обставина залишена поза увагою судом першої інстанції, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи та невідповідність висновку суду фактичним матеріалам справи.

Поряд з цим, скаржник вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що відповідно до п.8.1. Договору, зобов`язання ТОВ «Вест Кард» в частині поставки товару відстрочується на період дії форс-мажорних обставин. Висновки суду першої інстанції щодо відсутності у даному випадку форс-мажорних обставин суперечать наявним матеріалам справи.

Крім того, скаржник зазначає, що він листом від 31.08.2022 ТОВ «Вест Кард» повідомило ТОВ «Буг Поділля» про дострокове розірвання Договору поставки нафтопродуктів оптовими партіями № 040420- 22/12/2021-ШК655 від 22.12.2021. Таким чином, скаржник вважає, що суд першої інстанції не надав належної уваги тому, що спірний договір поставки на момент винесення рішення був розірваним, а зобов`язання сторін - відповідно припиненими.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" на рішення Господарського суду Волинської області від 28.10.22р. у справі №903/543/22 та розгляд апеляційної скарги призначено на 20 січня 2023 року.

20 грудня 2022 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Буг Поділля" надійшов відзив в якому заперечує доводи апеляційної скарги та просить суд апеляційну скаргу ТОВ «Вест Кард» залишити без задоволення, а судове рішення Господарського суду Волинської області від 28.10.2022 по справі № 903/543/22 - без змін.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Гудак А.В. з 17.01.2023 року по 24.01.2023 року включно, судове засідання у справі №903/543/22 призначене на 20 січня 2023 року об 10 год. 00 хв. не відбулося.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 року у справі №903/543/22 з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 01.02.2023 розгляд апеляційної скарги призначено на 13 лютого 2023 року.

07 лютого 2023 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Буг Поділля" - адвоката Коротинської А.П. надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/543/22 поза межами приміщеннями суду з використанням власних технічних засобів. У вказаній заяві представник позивача просить суд надати можливість участі у судових засіданнях по справі № 903/543/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Буг Поділля" - адвоката Коротинської А.П. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №903/543/22 поза межами приміщеннями суду з використанням власних технічних засобів - задоволено. Поряд з цим, попереджено, що відповідно до частини п`ятої статті 197 ГПК України, пункту 46 Положення ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

13 лютого 2023 року від представника ТОВ «Вест Кард» адвоката Стецика Н.В. надійшла заява в якій просить розгляд апеляційної скарги провести за відсутності представника ТОВ «Вест Кард» за наявними матеріалами справи. Поряд з цим зазначив, що вимоги апеляційної скарги підтримує у повному обсязі.

В свою чергу представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Буг Поділля" - адвокат Коротинська А.П. на відеоконференцзв`язок на час судового засіданні 13.02.2023 о 12:00 год. не вийшла, попередньо повідомивши засобами мобільного зв`язку про відсутність електроенергії та нестійкий мобільний зв?язок за месцезнаходженням представника.

Згідно ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників ТОВ «Вест Кард» та ТОВ "Буг Поділля".

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 28.10.22р. у справі №903/543/22 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2021 між ТОВ Буг Поділля (Покупець) та ТОВ Вест Кард (Постачальник) укладено Договір № 040420-22/12/2021-ШК655 поставки нафтопродуктів оптовими партіями (а.с. 5-10).

Згідно п.1.1. договору, постачальник зобов`язується постачати Покупцю партіями нафтопродукти в асортименті, газ нафтовий скраплений для автомобільного транспорту, в подальшому іменовані Товар, а Покупець зобов`язується прийняти Товар від Постачальника та оплатити його вартість на умовах даного Договору.

Відповідно до п.1.2, 1,3 договору, асортимент та кількість Товару (об`єм товарної партії) погоджуються Сторонами у видаткових накладних на Товар. Товар згідно даного Договору постачається Постачальником Покупцю партіями. Під партією Товару розуміється кількість та асортимент Товару, визначений в окремій видатковій накладній на Товар.

Пунктом 3.1. договору, передбачено, що після погодження Сторонами асортименту, кількості та ціни Товару (товарної партії) Постачальник надає за видатковою накладною Покупцю картку(и) на пальне WOG встановленої форми відповідного номіналу (далі по тексту картка(и) на пальне або картка(и)). Картка на пальне виготовляється на паперовому носії; глянцевому паперовому носії, заламінованого плівкою; пластиковому носії. Містить емблему торговельної марки WOG, вказівку на вид (марку) Товару та номінал. На картку нанесено штрих-код, голографічне зображення та інші ступені захисту.

Передача Покупцю карток на пальне WOG здійснюється по місцезнаходженню офісу Постачальника уповноваженій особі Покупця. Факт передачі карток на пальне від Постачальника Покупцю підтверджується підписанням Сторонами видаткової накладної на Товар.

Право власності на Товар переходить до Покупця з моменту підписання Сторонами видаткової накладної на Товар.

Відповідно до п. 3.2. договору, товар видається Покупцю лише на підставі та в обмін на картку на пальне, видану Постачальником Покупцеві на умовах, передбачених п. 3.1. даного Договору. Картка на пальне є товарно-розпорядчим документом на Товар, на підставі якого здійснюється видача (повернення) Товару за місцем знаходження Товару (АЗС). Картка на пальне не є розрахунковим чи платіжним засобом. Для отримання Товару (заправки пальним транспортного засобу на АЗС) водій пред`являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне, і, на підставі цього, здійснює фактичну передачу (видачу) Товару відповідної марки та кількості. При видачі Товару, картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання Покупцем Товару відповідного асортименту та кількості.

Згідно п. 3.4. договору, покупець зобов`язаний фактично отримати Товар в межах терміну (строку) дії карток на пальне. Термін (строк) дії карток на пальне вказується у видатковій накладній і погоджується Сторонами шляхом підписання видаткової накладної на Товар. У випадку якщо термін дії карток на пальне не вказаний у видатковій накладній, то термін дії карток на пальне становить 1 календарний рік від дати видаткової накладної.

Пунктом 3.7 договору, передбачено видача (передача) Товарів Покупцю проводиться по-частково, та лише за умови їх фактичної наявності на АЗ користувача АЗС на момент проведення операції з видачі (передачі) Товарів. Видача (передача) Товарів Покупцю підтверджується фактом отоварення картки на пальне (тобто повернення картки на пальне в обмін на виданий (переданий) ним Товар), що підтверджується чеком касового апарату (РРО).

Згідно п. 3.9 договору, видача товару на пошкоджену, протерміновану, заблоковану, підроблену картку на пальне або таку, що не містить реквізитів, вказаних у пункті 3.1 Договору, постачальником (користувачем АЗС) не здійснюється.

Відповідно до п.4.2 договору, розрахунки за Товар здійснюються Покупцем на умовах 100% попередньої оплати, протягом робочого (банківського) дня з моменту виставлення Постачальником рахунку на оплату Товару Покупцю, якщо інший термін оплати не встановлений в рахунку на оплату Постачальника. У випадку неоплати /прострочки оплати Покупцем Товару, в строки визначені в рахунку на оплату та/або Договором, Постачальник має право в односторонньому порядку переглянути та змінні ціну на Товар, вказану в рахунку. Оплата Покупцем Товару згідно рахунку на оплату, наданого Постачальником, свідчить про погодження Сторонами істотних умов Договору в частині поставки партії Товару в кількості, асортименті та по ціні, визначеній в рахунку на оплат наданого Постачальником.

Згідно розділу 8 Договору сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання зобов`язань згідно договору, якщо це невиконання явилося наслідком дій непереборної сили, які виникли після укладення договору в результаті подій, які сторона не могла передбачити (пожежа, повінь, землетрус, військові дії, громадські безпорядки, зміна законодавства, прийняття забороняючих актів державними органами і т.д.), не дозволяючи виконати сторонами свої зобов`язання і безпосередньо вплинули на виконання умов Договору та не могли бути усунені розумними діями сторін. При цьому строк виконання зобов`язань продовжується відповідно до часу, протягом якого діяли такі обставини. Сторона, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань по даному Договору у зв`язку із виникненням форс-мажорних обставин, зобов`язана, про настання вищевказаних обставин негайно, але не пізніше трьох днів з моменту їх настання, в письмовій формі повідомити другу Сторону. Достатнім доказом дій форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою. Виникнення вищевказаних обставин не є підставою для відмови Покупця від сплати за Товар, поставлений до їх виникнення.

Пунктом 10.9. договору передбачено, що даний Договір набирає сили з моменту його підписання сторонами та діє протягом 1 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному Договору. У випадку коли жодна із сторін протягом одного місяця до закінчення строку дії даного договору не заявила про намір його розірвати та продовжує надалі виконувати умови даного Договору, то Договір вважається таким, що діє на кожен наступний рік на умовах передбачених даним Договором. Постачальник вправі розірвати даний договір в односторонньому порядку, повідомивши про це Покупця за 10 (десять) днів до бажаної дати розірвання Договору.

Договір підписаний сторонами та завірені печатками.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору 22 грудня 2021 року він оплатив товар, а саме: паливо дизельне ДП-З-Євро5-ВО в кількості 20 000 літрів на загальну суму 582 600,00 грн. Оплату товару відповідач не заперечує.

Згідно видаткової накладної №136115 від 23 грудня 2021 року позивач отримав, а відповідач відвантажив паливні картки (номери штрих-карт зазначені у видатковій накладній) на паливо дизельне ДП-З-Євро5-ВО в кількості 20 000 літрів на загальну суму 582 600,00 грн. (а.с. 11-16).

Умовами видаткової накладної встановлено, що картки на пальне (штрих-картки) дійсні для вибірки товару по даній видатковій накладній протягом 12 місяців з дати підписання даної видаткової накладної. Покупець зобов`язаний прийняти товар у постачальника до моменту анулювання карток на пальне (штрих-карток). Якщо протягом вказаного періоду покупець не з`явився або не вчинив інших необхідних дій для прийняття товару вважається, що покупець відмовився від правочину.

Отже, карти на пальне (штрих-картки) дійсні для вибірки товару протягом 12 місяців з дати підписання видаткової накладної, а саме: до 23 грудня 2022 року.

Позивач зазначає, що ТОВ "Буг Поділля" неодноразово вживалися заходи щодо отримання товару, проте під час пред`явлення операторам АЗС карток на пальне для отримання товару, операторами повідомлено, що картки на пальне заблоковано.

21 березня 2022 року ТОВ Буг Поділля надіслало відповідачу лист, в якому зазначив, що ТОВ Буг Поділля виконало свої обов`язки, передбачені умовами Договору №040420-22/12/2021-ШК655 поставки нафтопродуктів оптовими партіями від 22 грудня 2021 року та повідомило про бажання отримувати товар (за який здійснено попередню оплату) згідно видаткової накладної № 136115 від 23 грудня 2021 року та просило розблокувати картки на пальне (а.с.22).

31 березня 2022 року відповідач надіслав позивачу лист № 12, в якому повідомив про настання форс-мажорних обставин (військова агресія РФ проти України) та відсутність можливості на час дії вказаних обставин виконувати свої зобов`язання за Договором (а.с. 19).

16 травня 2022 року позивач повторно направив відповідачу лист №16/05/22 згідно якого просив ТОВ "Вест Кард" вчинити усі необхідні дії щодо розблокування карток на пальне та забезпечити виконання своїх зобов`язань за договором, а саме: забезпечити можливість отримання неотриманого товару згідно видаткової накладної (а.с.22-24).

Відповідач відповідь на вказаний лист не давав, вимоги позивача не виконав.

Враховуючи вищевикладене, Товариство з обмеженою відповідальністю "Буг Поділля" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до ТОВ Вест Кард, в якому просить зобов`язати ТОВ Вест Кард виконати умови договору №040420-22/12/2021-ШК655 поставки нафтопродуктів оптовими партіями від 22 грудня 2021 року та умови видаткової накладної №136115 від 23 грудня 2021 року, а саме: здійснити відвантаження усієї кількості придбаного та оплаченого товару згідно договору та видаткової накладної шляхом розблокування карток на пальне.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

В силу ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. ч. 1, 7 ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. (ч. 1 ст. 670 ЦК України).

Відтак, договір поставки є окремим видом зобов`язання, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Договір купівлі-продажу має двосторонній характер, що зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору продавець бере на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що з моменту передачі відповідачем позивачу карток на пальне за видатковими накладними у позивача виникло право власності на цей товар.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України №281/171/578/155 від 20.05.2008, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20.05.2008 р. №281/171/578/155, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

За загальним правилом для отримання товару на АЗС покупець пред`являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне, здійснює фактичну передачу (видачу) товару відповідної марки та кількості, після чого картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості.

Таким чином, позивач як власник карток на пальне за видатковою накладною № 136115 від 23 грудня 2021 року, володіє законним правом на отримання на АЗС, визначених угодою, товару (пального) по картках у кількості, маркуванні, визначеному у талонах на пальне (Паливо дизельне ДП-3-Євро5-В0), впродовж дванадцяти місяців з дня підписання тієї чи іншої видаткової накладної.

Однак, визначеним правом, з огляду на блокування карток відповідачем, позивач скористатись в повній мірі не зміг.

Так, 21.03.2022 ТОВ Буг Поділля надіслало відповідачу лист, в якому зазначило, що ТОВ Буг Поділля виконало свої обов`язки, передбачені умовами Договору №040420-22/12/2021-ШК655 поставки нафтопродуктів оптовими партіями від 22 грудня 2021 року та повідомило про бажання отримувати товар (за який здійснено попередню оплату) згідно видаткової накладної № 136115 від 23 грудня 2021 року та просило розблокувати картки на пальне (а.с.22-23).

31 березня 2022 року за № 12 відповідач надіслав позивачу лист, в якому повідомив про настання форс-мажорних обставин (військова агресія РФ проти України) та відсутність можливості на час дії вказаних обставин виконувати свої зобов`язання за договором (а.с. 19).

16 травня 2022 року позивач повторно направив відповідачу лист №16/05/22 згідно якого просив ТОВ "Вест Кард" вчинити усі необхідні дії щодо розблокування карток на пальне та забезпечити виконання своїх зобов`язань за договором, а саме: забезпечити можливість отримання неотриманого товару згідно видаткової накладної (а.с. 22-23).

Проте, відповідач вимогу позивача залишив без реагування.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача в апеляційній скарзі в обгрунтування своїх заперечень щодо задоволення позову на те, що позивач не надав доказів на отоварення карток на пальне, не вказав номерів таких карток і їх кількості, оскільки відповідач, стверджуючи про неподання позивачем доказів пред`явлення на отоварення карток на пальне не враховує тієї обставини, що відповідач, як власник (емітент) паливних карток, який самостійно, у власних комерційних інтересах, контролює рух карток та пального за останніми, здійснивши всупереч умовам договору блокування талонів, своїми ж діями унеможливив отоварення позивачем пальним за картками у тому обсязі та кількості, котрі йому були необхідні в той чи інший час, і при цьому не обов`язково на всю кількість карток одночасно та не на остаточну суму вартості заборгованого пального. При цьому, про розблокування карток, або ж про готовність відпустити пальне відповідач позивача не сповістив.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви додано копії претензій, в яких повідомлялось відповідача про блокування паливних карток з проханням вчинити усі необхідні дії щодо розблокування карток на пальне та забезпечити виконати свої обов`язки згідно Договору № 040420-22/12/2021-ШК655 поставки нафтопродуктів оптовими партіями від 22 грудня 2021 року, а саме: забезпечити можливість отримання позивачем ще неотриманого товару згідно видаткової накладної №136115 від 23 грудня 2021 року. Претензії отримані відповідачем, проте жодних дій зі сторони відповідача на виконання вищевказаних зобов`язань не вчинено.

В свою чергу відповідач у відзиві на позов не заперечує щодо передачі позивачу талонів на дизельне паливо згідно видаткової накладної № 136115 від 23 грудня 2021 року. При цьому посилається на неможливість виконання своїх зобов`язань за договором з підстав виникненням форс-мажорних обставин - запровадженням в Україні воєнного стану та відсутністю на ринку пального у достатній кількості.

Згідно ч.1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже визнання факту не виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про що вбачається з листа від 31 березня 2022 року за № 12 надісланого позивачу та з викладеної позиції відповідача у відзиві на апеляційну скаргу є обставиною, яка визнається учасниками справи та не підлягає доказуванню.

Щодо посилання відповідача на форс-мажорну обставини як підставу неможливості виконання своїх зобов`язань за договором №040420-22/12/2021-ШК655 поставки нафтопродуктів оптовими партіями від 22 грудня 2021 року, колегія суддів зазначає наступне.

В обгрунтування форс-мажорних обставин, які унеможливлювали здійснення виконання договірних зобов`язань, відповідач посилається на те, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено Указами Президента України: від 14 березня 2022 року №133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022.

Відповідач зазначає, що дана подія має безпосередній вплив на можливість виконання ТОВ "Вест Кард" своїх зобов`язань за договорами та є такою, яка виникла після укладення Договору поставки в результаті подій, які відповідач не міг передбачити.

31 березня 2022 року відповідач керуючись розділом "8. Форс Мажор" договору поставки направило позивачу лист №12, в якому повідомив про настання форс-мажорних обставин (військова агресія РФ проти України) та відсутність можливості на час дії вказаних обставин виконувати свої зобов`язання за Договором

Також відповідач в обгрунтування підтвердження форс-мажорних обставин посилається на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р. в якому остання зазначила, що військова агресія Росії проти України та введення у зв`язку з цим воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), починаючи з 24 лютого 2022 року.

Згідно статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Колегія суддів відзначає, що приписами ст. 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно п.8.1 договору, сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання зобов`язань згідно договору, якщо це невиконання явилося наслідком дій непереборної сили, які виникли після укладення договору в результаті подій, які сторона не могла передбачити (пожежа, повінь, землетрус, військові дії, громадські безпорядки, зміна законодавства, прийняття забороняючих актів державними органами і т.д.), не дозволяючи виконати сторонами свої зобов`язання і безпосередньо вплинули на виконання умов Договору та не могли бути усунені розумними діями сторін.

При цьому строк виконання зобов`язань продовжується відповідно до часу, протягом якого діяли такі обставини.

Відповідно до п.8.2 договору, сторона, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань по даному Договору у зв`язку із виникненням форс-мажорних обставин, зобов`язана, про настання вищевказаних обставин негайно, але не пізніше трьох днів з моменту їх настання, в письмовій формі повідомити другу Сторону.

Пунктом 8.3 договору, сторони передбачили, що достатнім доказом дій форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою.

З аналізу наведеного вбачається, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок, у строк, визначений Договором, доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет https://ucci.org.ua/uploads/files/621cba543cda.pdf, та адресований Всім кого це стосується, Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Тобто, Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Відповідач вказаний лист долучав в якості доказу настання форс-мажорних обставин до листа №12 від 31.03.2022, яким повідомляв позивача про настання форс-мажорних обставин та відсутність можливості на час дії вказаних обставин виконувати свої зобов`язання за Договором.

Поряд з цим, відповідно до п. 2 розпорядження ТТП України від 25.02.2022 №3 "Про процедуру засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у період дії воєнного стану на території України" що розміщений в мережі Інтернет https://ucci.org.ua/uploads/files/62989f8bb62c.pdf установлено, що тимчасово, на період воєнного стану на території України до припинення або скасування воєнного стану на території України, уповноважені регіональні торгово-промислові палати, мають право за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб, засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, в тому числі передбачених п. 4.2 Регламенту засвідчення Торгово-промислового палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс мажорних обставин, який затверджено Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 за №44 (5) (із змінами та доповненнями).

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 за №44 (5) (із змінами і доповненнями) (далі за текстом - Регламент).

Згідно частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

У ст. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово- промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 №44 (5), вказано, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Статтею 6.1. вказаного Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1 Регламенту, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов`язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставиною та неможливістю виконання зобов`язання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Згідно зі статтею 6.2 Регламенту, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Статтею 6.9 Регламенту встановлено, що для визнання та підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) уповноважена особа повинна впевнитись, що надані заявником документи свідчать про: надзвичайність таких обставин (носять винятковий характер і знаходяться за межами впливу сторін); непередбачуваність обставин (їх настання та наслідки неможливо було передбачити, зокрема, на момент укладення відповідного договору, перед терміном настанням зобов`язання або до настання податкового обов`язку); невідворотність (непереборність) обставини (неминучість події та/або її наслідків); причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).

За приписами статей 6.10, 6.11 Регламенту якщо повноважена особа на підставі аналізу наданих заявником документів, даних, інформації, доказів дійшла до висновку про наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які об`єктивно унеможливили/унеможливлюють виконання зобов`язання заявника, термін виконання якого настав або настане найближчим часом, то вона приймає рішення про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). За результатами розгляду документів ТПП України / регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Суд звертає увагу, що надання сертифікату Торгово-промисловою палатою України, отриманого у встановленому законодавством порядку, є обов`язковою умовою, оскільки сам лише факт існування форс-мажорних обставин, або лист ТПП України, не звільняє від виконання зобов`язання автоматично. При видачі сертифікату Торгово-промислова палата України засвідчує не тільки форс-мажорні обставини, але і їх безпосередній вплив на конкретне зобов`язання (договір), у якому заявник є стороною (причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань).

Таким чином, порівнюючи лист ТПП України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, суд апеляційної інстанції встановив, що у Законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не шляхом розміщення на сайті ТПП України загального листа.

Отже лист ТПП України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 в силу приписів Закону України "Про торгово-промислові палати України" та положень Регламенту засвідчення Торгово-промислового палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс мажорних обставин, який затверджено Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 за №44 (5) не є офіційним документом Торгово-промислової палати України, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

У листі ТПП України від 28.02.2022 зазначено, що його видано на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та Статуту ТПП України.

Проте, в ст. ст. 14 та 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус.

Лист ТПП України від 28.02.2022 не містить (і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Вказаний лист видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Таким чином, використання лише листа ТПП України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинно супроводжуватися доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

Крім цього, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до Регламенту, проте цього не зробив.

У постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/9258/20 вказано, що статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання; саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Враховуючи вищевикладене, посилання відповідача на лист ТОВ «Вест Кард» за вих. №12 від 31.03.2022 як на доказ настання форс-мажорних обставин, які на його думку вплинули на неможливість виконання зобов`язань в частині товару, колегія суддів вважає передчасним, оскільки п.8.3 договору, сторони передбачили, що достатнім доказом дій форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем на виконання вимог пункту 8.2 договору необхідно було в письмовій формі повідомити позивача про виникнення форс-мажорних обставин з долученням передбаченого п.8.3 договору документу виданого Торгово-промисловою палатою України або Регіональною торгово-промисловою палатою щодо неможливості виконання зобов`язань за договором №040420-22/12/2021-ШК655 поставки нафтопродуктів оптовими партіями.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази засвідчення Торгово-промисловою палатою України або Регіональною торгово-промисловою палатою для ТОВ «Вест Кард» форс-мажорних обставин, які об`єктивно унеможливили виконання товариством зобов`язань за договором №040420-22/12/2021-ШК655 поставки нафтопродуктів оптовими партіями.

Тобто, доказів належного виконання відповідачем пункту 8.2 у взаємозв`язку з пунктом 8.3 договору щодо належного повідомлення позивача про неможливість виконання зобов`язань через вплив форс-мажорних обставин з додаванням документу в даному випадку сертифікату виданого Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою матеріали справи не містять, тому відповідач, в силу згаданих пунктів Договору, втрачає право посилатися на ці обставини.

Разом з тим, відповідачем у листі вих.№12 від 31.03.2022, який був надісланий позивачу як на підставу неможливості виконання умов Договору поставки (тобто форс мажорні обставини) вказувалося: відсутність пального на ринку, порушення логістичних шляхів поставки пального через блокаду Чорного моря, знищення значної кількості пального в місцях їх зберігання, тощо. Саме дані обставини на переконання відповідача вплинули на неможливість виконання зобов`язань в частині поставки товару.

Проте, суд апеляційної інстанції не бере до уваги вищевказані обставини, оскільки відповідач не надає жодних доказів наявності зв`язку між цими обставинами і неможливістю виконати умови договору поставки, не надає докази відсутності залишку пального у відповідача чи на АЗС, які зобов`язані були видати паливо згідно з договором.

Крім того, суд апеляційної інстанції відзначає, що невиконання зобов`язань через вплив форс-мажорних обставин звільняє виключно від відповідальності за порушення зобов`язань та жодним чином не звільняє від виконання самого зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин є необґрунтованим та в даному випадку відповідач не надав доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором поставки.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання відповідача на розірвання Договору поставки нафтопродуктів оптовими партіями №040420- 22/12/2021-ШК655 від 22.12.2021 в односторонньому порядку, як на підставу для відмови у задоволенні позову у даній справі, враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до частин першої та третьої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Згідно з п. 10.9 договору поставки від 22.12.2021 постачальник вправі розірвати договір в односторонньому порядку, повідомивши про це покупця за 10 календарних днів до бажаної дати розірвання договору.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 31.08.2022 після звернення позивача до суду у даній справі ТОВ Вест Кард керуючись п.10.11 договору поставки, повідомило ТОВ Буг Поділля про дострокове розірвання Договору поставки нафтопродуктів оптовими партіями №040420- 22/12/2021-ШК655 від 22.12.2021 в односторонньому порядку (а.с. 52).

Проте, як вбачається з умов Договору поставки нафтопродуктів оптовими партіями №040420- 22/12/2021-ШК655 від 22.12.2021 пунктом 10.11 не передбачено право постачальника розірвати договір в односторонньому порядку.

Положення п.10.11 договору передбачають, що на момент укладення даного договору покупець підтверджує, що не є платником акцизного податку.

Разом з тим, відповідач у повідомленні про розірвання договору вказав, що кошти за непоставлений товар, будуть повернуті шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ "Буг Поділля".

Однак, на день розгляду спору в суді першої інстанції так і у суді апеляційної інстанції, доказів повернення (перерахування) коштів позивачу за непоставлений товар відповідачем не надано.

А тому посилання відповідача на те, що повідомлення позивача про розірвання договору поставки є підставою для невиконання ним зобов`язань по поставці товару є безпідставним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що оскільки зобов`язання відповідача щодо поставки позивачу товару виникли до моменту розірвання договору поставки, такі зобов`язання незалежно від закінчення строку дії договору мають бути виконані.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" виконати умови договору № 040420-22/12/2021-ШК655 поставки нафтопродуктів оптовими партіями від 22 грудня 2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Буг Поділля" () і Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" () та умови видаткової накладної №136115 від 23 грудня 2021 року, а саме: здійснити відвантаження усієї кількості придбаного та оплаченого товару згідно договору та видаткової накладної шляхом розблокування карток на пальне.

Стосовно доказів, доданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Буг Поділля" до відзиву на апеляційну скаргу, а саме копії картки на пальне «WOG - 56052 10 л» та фото екрана на якому відображено, що саме ця картка заблокована, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже у разі надання учасниками справи нових доказів в ході апеляційного провадження суд апеляційної інстанції має дослідити причини неподання відповідних доказів до суду першої інстанції. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17.

Проте позивачем у відзиві на апеляційну скаргу не наведено жодного обґрунтування неможливості надання вищевказаних документів до суду першої інстанції.

За таких обставин, докази додані до відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "Буг Поділля" на апеляційну скаргу (картка на пальне «WOG - 56052 10 л» та фото екрана на якому відображено, що саме ця картка заблокована) не приймаються апеляційним господарським судом.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд також вважає за необхідне послатися на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частинами 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 28.10.22р. у справі №903/543/22 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 28.10.22р. у справі №903/543/22 без змін.

2. Поновити дію рішення Господарського суду Волинської області від 28.10.22р. у справі №903/543/22.

3. Справу №903/543/22 повернути Господарському суду Волинської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "15" лютого 2023 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Розізнана І.В.