РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.01.2023Справа № 911/689/22

За позовомВиконавчого комітету Васильківської міської ради
доПівнічного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
провизнання недійсним рішення
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Тацишина О.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 911/689/22 за позовом Виконавчого комітету Васильківської міської ради (далі також - позивач, Виконком) до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України ()далі також - відповідач, Відділення) про визнання недійсним рішення від 07.02.2022 № 60/6-р/к (далі також - Рішення) у справі № 121/60/126-рп/к.21 адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 26.01.2023.

Позивач звернувся до суду із письмовою заявою про проведення розгляду справи без участі його уповноваженого представника.

Представник відповідача безпосередньо в судовому засіданні 26.01.2023 заперечував проти задоволення заявленого позову та надав усні пояснення по суті спору.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Адміністративна колегія Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за результатами розгляду матеріалів справи № 121/60/126-рп/к.21 постановила рішення № 07.02.2022 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції відповідно до якого:

1) визнано дії виконавчого комітету Васильківської міської ради, які полягають:

- у прийнятті рішення від 15.01.2021 № 30 "Про проведення конкурсу на визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів на території Васильківської міської територіальної громади", пунктом 7 якого визначено таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради від 28.02.2017 № 96 "Про проведення конкурсу серед юридичних осіб, які здійснюватимуть у межах території м. Василькова збирання та перевезення побутових відходів спеціально обладнаним для цього транспортом, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 3 ст. 50 та ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій органу місцевого самоврядування, що призвели до спотворення конкуренції на ринку надання послуг з вивезення побутових відходів в територіальних межах м. Васильків Київської області;

- у прийнятті рішення від 17.03.2021 № 106 "Про затвердження тарифів на вивезення побутових відходів, які надаватиме ПП "НВП ГІДРОРЕСУРС" на території Васильківської територіальної громади", пунктом 4 якого визнано такими, що втратило чинність рішення від 10.10.2020 № 418 "Про встановлення скоригованих тарифів на комунальні послуги з вивезення твердих побутових відходів, як надає ТОВ "РАУНД РІСАЙКЛІНГ" в м. Василькові Київської області", порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 3 ст. 50 та ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних дій органу місцевого самоврядування, що призвели до спотворення конкуренції на ринку надання послуг з вивезення побутових відходів в територіальних межах м. Васильків Київської області;

2) зобов`язано виконавчий комітет Васильківської міської ради у місячний строк припинити порушення, викладені у п. 1 резолютивної частини цього рішення, шляхом забезпечення здійснення ТОВ "РАУНД РІСАЙКЛІНГ" діяльності з вивезення побутових відходів в територіальних межах м. Васильків Київської області, як виконавця послуг, визначеного на конкурсних засадах відповідно до чинного законодавства, про що письмово повідомити Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України з наданням підтвердних документів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що Рішення відповідача № 60/6-р/к від 07.02.2022 є безпідставним та неправомірним, оскільки конкурс у 2021 році на визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів був проведений виконавчим комітетом Васильківської міської ради з дотриманням вимог Порядку проведення конкурсу на надання послуг з вивезення побутових відходів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2011 № 1173, правових норм Цивільного кодексу України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Висновки Відділення щодо спотворення позивачем конкуренції на ринку надання послуг з вивезення побутових відходів в територіальних межах м. Васильків Київської області були зроблені відповідачем ґрунтуючись на припущеннях.

Відповідач проти заявленого позову заперечив у повному обсязі. Свої доводи щодо спору у справі виклав у відзиві на позов та усних поясненнях.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" унормовано, що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як визначено статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також зазначено і у п. 12 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правил розгляду справ), які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 32 Правил розгляду справ встановлено, що у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення. Під час вирішення питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення вказується розмір штрафу. Резолютивна частина рішення, крім відповідних висновків та зобов`язань, передбачених статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є: антиконкурентні дії органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

У п. 1 прохальної частини позовної заяви позивач просить поновити Виконавчому комітету Васильківської міської ради строк на оскарження рішення від 07.02.2022 № 60/6-р/к у справі № 121/60/126-рп/к.21 мотивуючи свої вимоги, зокрема, введенням в Україні з 24.02.2022 воєнного стану.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Положеннями ст. 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються судом без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Спеціальним законом, який визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин - є Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Передбачений вказаною нормою строк є присічним.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, копія Рішення № 60/6-р/к разом із супровідним листом Відділення від 08.02.2022 № 60-02/794 була вручена відповідачу в антимонопольній справі 15.02.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 835. Отже, двомісячний строк на оскарження Рішення закінчився 15.04.2022.

Позовну заяву подано Виконавчим комітетом Васильківської міської ради до суду 12.05.2022 (згідно з відміткою на конверті).

Строк оскарження, який встановлений ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" жодним нормативно-правовим актом у зв`язку з веденням на території України правового режиму воєнного стану зупинено не було.

Пропуск встановленого ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" присічного двомісячного строку є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові про визнання рішення органів Антимонопольного комітету України недійсним безвідносно до інших обставин справи. Вказану правову позицію також викладено у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 922/4646/16.

У той же час, не зважаючи на пропуск передбаченого законодавством строку для оскарження Рішення Відділення, позивач все ж наводить доводи, які, на його думку, є підставами для визнання недійсним оскаржуваного Рішення та висвітлені, на думку позивача, в п.п. 49-51, 53-55, 63-72, 116, 117 Рішення.

Для кваліфікації дій органу місцевого самоврядування за ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" органам Комітету необхідно встановити наявність принаймні двох умов:

- порушення відбулося в конкурентному середовищі;

- мало або могло мати негативні наслідки у вигляді недопущення, усунення, обмеження чи спотворення саме конкуренції, а не взагалі порушення прав чи інтересів суб`єктів господарювання.

Правову позицію висвітлено у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №904/7548/16.

Норма ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визнає порушенням законодавства про захист економічної конкуренції вказані в ній дії (бездіяльність) не лише в разі призведення ними до недопущення, усунення, обмеження и спотворення конкуренції, а й у разі можливості такого призведення. Сама собою наявність відповідної можливості є достатньою підставою для кваліфікації дій (бездіяльності) відповідного органу за ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (Постанови Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №922/3715/17; від 17.08.2021 у справі № 904/4062/20; від 18.11.2021 у справі № 910/19109/19).

Відповідно до пункту 37 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» частина предмета закупівлі (лот) - визначена замовником частина товарів, робіт чи послуг, на яку в межах єдиної процедури закупівлі учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції або пропозиції на переговорах у разі застосування переговорної процедури закупівлі.

Порядок визначення предмета закупівлі затверджено наказом Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 17.03.2016 № 454.

Згідно з пунктом 1 Розділу II «Визначення предмета закупівлі товарів і послуг» Порядку Мінекономрозвитку, предмет закупівлі товарів і послуг визначається замовником згідно з пунктами 17 і 32 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» та на основі національного класифікатора України ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник», затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23 грудня 2015 року № 1749 (далі - Єдиний закупівельний словник), за показником четвертої цифри основного словника із зазначенням у дужках конкретної назви товару чи послуги.

При цьому, замовник може визначити окремі частини предмета закупівлі (лоти за показниками четвертої - восьмої цифр Єдиного закупівельного словника, а також за обсягом, номенклатурою та місцем поставки товарів, виконання робіт або надання послуг (абзац четвертий пункту 1 розділу II Порядку).

З метою надання офіційних роз`яснень, Мінекономрозвитку було складено Інформаційний лист № 3304-06/26774-06 від 02.08.2017, де останнє зазначає, що у розумінні Закону обсяг та кількість є тотожними поняттями. Таким чином, за обсягом, номенклатурою та місцем замовник може визначити окремі частини (лоти) предмета закупівлі як товарів, так і послуг або робіт. Враховуючи викладене, визначення окремих частин предмета закупівлі (лотів) в межах єдиної процедури закупівлі здійснюється замовником самостійно, керуючись вимогами Закону та розділу II Порядку та є правом, а не обов`язком замовника.

Крім того, з Інформаційного листа № 3304-06/26774-06 Мінеконорозвитку вбачається, що оскільки Законом України «Про публічні закупівлі» передбачена можливість здійснювати закупівлі за окремими частинами предмета закупівлі (лотами), договір про закупівлю укладається за результатом процедури закупівлі із переможцем за кожним лотом окремо. У разі якщо переможцем за всіма лотами є один і той самий суб`єкт, замовник може укласти один договір про закупівлю за умови, що така можливість була передбачена тендерною документацією та проектом договору.

Відповідно до ч.ч. 3, 10 ст. 351 Закону України «Про відходи» збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами. Орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах визначає виконавця послуг з перевезення побутових відходів з певної території населеного пункту.

Згідно з пунктами а), в) та д) частини першої статті 21 Закону України «Про відходи» органи місцевого самоврядування у сфері поводження з відходами забезпечують: а) виконання вимог законодавства про відходи;

в) організацію збирання і видалення побутових відходів, у тому числі відходів дрібних виробників, створення полігонів для їх захоронення, а також організацію роздільного збирання корисних компонентів цих відходів;

д) вжиття заходів для стимулювання суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність у сфері поводження з відходами.

Процедуру підготовки та проведення конкурсу на визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів в межах визначених територіальних одиниць встановлено Порядком проведення конкурсу на надання послуг з вивезення побутових відходів № 1173 від 16.11.2011.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1173 підготовка та проведення конкурсу забезпечується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради або місцевою держадміністрацією, у разі делегування їй повноважень відповідними радами у порядку, встановленому законом, виконавчим органом місцевого самоврядування суб`єкта співробітництва у формах, передбачених Законом України «Про співробітництво територіальних громад».

Згідно з пунктом 3 Порядку № 1173 учасниками конкурсу можуть бути суб`єкти господарювання:

- установчими документами яких передбачено провадження діяльності у сфері поводження з побутовими відходами;

- які можуть забезпечити виконання обов`язків, визначених у частині другій статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Кількість учасників конкурсу не обмежується.

Відповідно до пункту 23 частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить визначення на конкурсних засадах суб`єктів господарювання, що здійснюють у межах певної території надання послуг з вивезення побутових відходів спеціально обладнаними для цього транспортними засобами.

Отже, визначення предмета конкурсу із закупівлі послуг з вивезення побутових відходів покладається на організатора (замовника) - Виконком.

При цьому, відповідні дії жодним чином не суперечать вимогам Закону України «Про органи місцевого самоврядування» в частині здійснення останніми своїх повноважень щодо організації відповідного виду закупівель послуг.

Таким чином, зазначення Відділенням у пункті 49 Рішення щодо відсутності заборони, а навіть навпаки - наявності можливості, організаторам конкурсів на визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів на певній території під час проведення конкурсу застосовувати розподіл на лоти, зокрема, за територіальним принципом (район міста, частина населеного пункту тощо) є вмотивованим, не є припущенням, про що стверджує позивач та підлягає застосуванню замовниками, у тому числі, якщо ним виступає орган місцевого самоврядування. Твердження позивача з приводу вільного тлумачення Відділенням приписів законодавства про публічні закупівлі в частині висновків, викладених у пункті 49 Рішення № 60/6-р/к не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Більше того, Рішення № 60/6-р/к не містить заперечень щодо наявності у Виконкому повноважень з організації конкурсу та визначення предмета закупівлі: території проведення, обсягу, а також умов майбутнього договору за результатом проведення.

Відповідно до встановлених обставин антимонопольної справи, у 2017 Рішенням ВК Васильківської МР від 13.04.2017 № 148 TOB «РАУНД РІСАЙКЛІНГ» визначено переможцем конкурсу на території м. Васильків, яке внаслідок проведення Виконкомом конкурентного відбору набуло статусу виконавця послуг з вивезення побутових відходів в територіальних межах м. Васильків Київської області.

Між ВК Васильківської МР та TOB «РАУНД РІСАЙКЛІНГ» було укладено договір від 21.04.2017 № 1 «На надання послуг з вивезення побутових відходів на території м. Василькова» із строком дії до 21.04.2022.

В подальшому, Рішеннями Виконкому від 30.05.2017 № 210, від 27.03.2018 № 89 та від 30.10.2020 № 418 було затверджено та скориговано тарифи на послуги з вивезення побутових відходів, які надає Товариство в територіальних межах м. Васильків Київської області.

Згідно з частиною першої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського тексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Таким чином, між позивачем та TOB «РАУНД РІСАЙКЛІНГ» було укладено договір № 1, правовідносини із укладання, виконання, розірвання тощо договору визначаються у тому числі приписами ЦК та ГК України, а також положеннями останнього, відповідно.

При цьому, Договором № 1 не було заборони TOB «РАУНД РІСАЙКЛІНГ» щодо участі в інших конкурсах, організатором яких буде Замовник, а також відсутності умови щодо попередження/надання згоди, або надання заперечень у випадку ініціювання замовником повторного конкурсу.

Частинами 1 та 2 статті 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин : заінтересована сторона.

Відповідно до ч.ч. 3 та 5 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Згідно з ч. 1, 2 та 4 ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Стаття 206 ГК України передбачає, що господарське зобов`язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Державний контракт підлягає розірванню у разі зміни або скасування державного замовлення, яким передбачено припинення дії контракту, з моменту, коли про це стало відомо сторонам зобов`язання. Наслідки розірвання державного контракту для його сторін визначаються відповідно до закону.

Частина 5 статті 30 Закону України «Про публічні закупівлі» міститься вичерпний перелік випадків зміни істотних умови договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі.

У свою чергу, Розділ «умови зміни, розірвання, припинення дій договору» Договору №1 має наступні пункти:

- п. 12. зміна умов договору проводиться у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі коли не досягнуто такої згоди, спір розв`язується у судовому порядку;

- п. 13. договір може бути достроково розірваним за згодою сторін, а також внаслідок односторонньої відмови від договору замовника, яка допускається у разі систематичного порушення виконавцем його умов (не менш як три порушення, встановлені за результатами контролю, проведеного замовником чи уповноваженими органами державного нагляду (контролю). Одностороння відмова замовника від договору допускається у разі вчинення виконавцем відповідних порушень.

Таким чином, з огляду на наведене вище та на встановлені в антимонопольній справі обставини, судом не виявлено підстав на дострокове розірвання чи односторонню відмову позивача від договору.

Не є підставою для розірвання Договору № 1 не заперечення ТОВ "РАУНД РІЙСАКЛІНГ" щодо проведення майбутнього конкурсу чи намір такого суб`єкта здобути перемогу в оголошеному новому конкурсі на більшу територію, яка включала територію, визначену Договором № 1.

З огляду на зазначене, у пункті 51 Рішення № 60/6-р/к у зв`язку з відсутністю у матеріалах антимонопольної справи обґрунтованих пояснень Виконкому, а також наявності законодавчих приписів щодо розірвання договірних відносин, а також наявності відповіді позивача у листі від 23.06.2021 № 395/02.01-04, зміст якого наведений в пункті 48 Рішення № 60/6-р/к стосовно того, що Договір № 1 «є чинний, незмінений та нерозірваний...», відповідає фактичним та дійсним обставинам справи та є вмотивованим в частині наявності варіантів дій Виконкомом з метою уникнення порушення зобов`язань за Договором № 1 та, відповідно, законодавства про захист конкуренції.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 42 Конституції України передбачено, що кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускається неправомірне обмеження конкуренції.

Відповідно до частини третьої статті 18 ГК України органам державної влади та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам забороняється приймати акти та вчиняти дії, які усувають конкуренцію або необґрунтовано сприяють окремим конкурентам у підприємницькій діяльності, чи запроваджують обмеження на ринку, не передбачене законодавством. Законом можуть бути встановлені винятки з цього правила з метою забезпечення національної безпеки, оборони чи інших загальносуспільних інтересів.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» органи місцевого самоврядування зобов`язані сприяти розвитку конкуренції і не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Статтею 31 ГК України визначено перелік дій органів влади, органів місцевого самоврядування та органів адміністративно-господарського управління і контролю, які вважаються дискримінаційними. Однак варто врахувати, що згідно з Законом України "Про захист економічної конкуренції" перелік таких дій розширено шляхом введення поняття «антиконкурентні дії органів влади та місцевого самоврядування». Поняття правопорушення у вигляді прийняття рішень про централізований розподіл товарів, який призводить до монопольного становища на ринку, розширено і викладено в такій редакції: «будь-яка дія, спрямована на централізований розподіл товарів, а також розподіл ринків між суб`єктами господарювання за територіальним принципом, асортиментом товарів, обсягом їх реалізації чи закупівель або за колом споживачів чи продавців; встановлення заборони на реалізацію певних товарів з одного регіону країни в іншому або надання дозволу на реалізацію товарів з одного регіону в іншому в певному обсязі чи за виконання певних умов».

Отже, органи місцевого самоврядування повинні дотримуватися норм законодавства, зокрема, положень статті 31 ГК України та Закону України "Про захист економічної конкуренції". При цьому, виконання наведених приписів не суперечить висновкам, викладених в рішенні Конституційного Суду України, наведеному в позові.

Оцінка дій суб`єкта господарювання на предмет відповідності законодавству про захист економічної конкуренції належить до виключних повноважень Антимонопольного комітету України, оскільки Комітет під час прийняття рішень здійснює свої виключні, надані йому чинним законодавством повноваження щодо оцінки та кваліфікації наявних дій як відповідного порушення. Вказану правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 922/5616/15, від 07.08.2018 у справі № 903/14/18, від 30.05.2018 у справі № 916/500/17, від 13.02.2018 у справі № 914/456/17.

При цьому, Рішення № 60/6-р/к не містить аналіз та кваліфікацію дій Виконкому в частині проведення нового конкурсу - його законності та відповідності вимогам, встановленим законодавством, окрім суті результатів останнього в частині розірвання Договору № 1 та скасування пунктом 4 Рішення № 106 рішення від 30.10.2020 № 418 «Про встановлення скоригованих тарифів на комунальні послуги з вивезення побутових відходів, які надає TOB «РАУНД РІСАЙКЛІНГ» в м. Васильків Київської області», тобто тарифу для TOB «РАУНД РІСАЙКЛІНГ», як однієї з основних умов Договору № 1, призводить до неможливості Товариством надавати послугу з вивезення побутових відходів, а саме отримувати грошові кошти, які необхідні для покриття фінансових затрат під час надання споживачам послуг із вивезення побутових відходів в територіальних межах м. Васильків Київської області.

У відповідності до норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі комітети, сільські, селищні, міські ради наділені управлінською функцією створити умови для набуття юридичними особами права здійснювати певну господарську діяльність, зокрема щодо вивезення побутових відходів. Реалізація такого права вчиняється на підставі укладено договору для надання відповідних послуг в межах визначеної території.

Фактично, ВК Васильківської МР, після укладання нового договору з ПП «НВП "ГІДРОРЕСУРС" 05.03.2021 б/н прийняв рішення від 17.03.2021 № 106 «Про затвердження тарифів на вивезення побутових відходів, які надаватиме вже ПП «НВП ГІДРОРЕСУРС» на території Васильківської міської територіальної громади. При цьому, пунктом 4 Рішення № 106 передбачено, що з дня набрання чинності даного рішення вважати таким, що втратило чинність рішення від 30.10.2020 № 418 «Про встановлення скоригованих тарифів на комунальні послуги з вивезення побутових відходів, які надає TOB «РАУНД РІСАЙКЛІНГ» в м. Васильків Київської області».

Відповідно до підпункту 4 пункту 5 Договору № 1 ВК Васильківської МР зобов`язаний приймати в установленому порядку рішення щодо встановлення чи коригування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів у розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат відповідно до розрахунків, поданих Виконавцем.

Відтак, встановлення чи коригування відповідних тарифів на послуги з вивезення побутових відходів є невід`ємною частиною умов Договору № 1, тобто однією з основних умов відповідного договору.

Таким чином, Відділенням в рамках розгляду антимонопольної справи було встановлено, що Рішенням № 106 було скасовано Рішення № 418 відносно тарифу на послуги з TOB «РАУНД РІСАЙКЛІНГ» попри обставину фактичної дії Договору № 1, який був чинним, не зміненим та не розірваним. Тобто TOB «РАУНД РІСАЙКЛІНГ», за відсутності взаємної згоди щодо розірвання Договору № 1 до квітня 2022 року був належним виконавцем послуг з вивезення побутових відходів в територіальних межах м. Васильків Київської області.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про захист економічної конкуренції" органи місцевого самоврядування зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Відповідно до частини третьої статті 18 ГК України органам державної влади та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам забороняється приймати акти та вчиняти дії, які усувають конкуренцію або необґрунтовано сприяють окремим конкурентам підприємницькій діяльності, чи запроваджують обмеження на ринку, не передбачене законодавством. Законом можуть бути встановлені винятки з цього правила з метою забезпечення національної безпеки, оборони чи інших загальносуспільних інтересів.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 25 ГК України органам державної влади і органам місцевого самоврядування, що регулюють відносини у сфері господарювання, забороняється приймати акти або вчиняти дії, що визначають привілейоване становище суб`єктів господарювання тієї чи іншої форми власності, або ставлять у нерівне становище окремі категорії суб`єктів господарювання чи іншим :способом порушують правила конкуренції. У разі порушення цієї вимоги органи державної влади, до повноважень яких належить контроль та нагляд за додержанням антимонопольно-антиконкурентного законодавства, а також суб`єкти господарювання можуть оспорювати такі акти в установленому законом порядку.

Так, Верховним Судом сформовано правовий висновок щодо застосування відповідних норм ГК України у постанові від 21.05.2020 зі справи 910/8856/19 та постанові від 18.11.2021 року зі справи № 910/19109/19 щодо застосування наведених приписів законодавства.

Окрім того, згідно з частиною першою статті 31 ГК України дискримінацією суб`єктів господарювання органами влади у цьому Кодексі визнається, зокрема, надання окремим підприємцям податкових та інших пільг, які ставлять їх у привілейоване становище щодо інших суб`єктів господарювання, що призводить до монополізації ринку певного товару.

Відділення у Рішенні № 60/6-р/к не заперечувало відповідних прав Виконкому із забезпечення проведення конкурсу, укладання договорів та встановлення своїми рішення тарифів на послуги з вивезення побутових відходів на території Васильківської міської територіальної громади. Відповідні повноваження визначені у Конституції України, Законах України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про житлово-комунальні послуги», «Про відходи». У той же час, повноваження в перелічених актах мають здійснюватися у рамках та із дотриманням, у тому числі, конкурентного законодавства, оскільки згідно з Законом України "Про захист економічної конкуренції" та ГК України - органи місцевого самоврядування можуть виступати відповідачами у справах про захист економічної конкуренції з огляду на наявність складів відповідних правопорушень, визначених в Законі та ГК України.

Крім того, як стверджує відповідач та не спростовано позивачем, у перелічених Виконкомом в позовній заяві нормах, а саме п.п. 2 частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» та п. 2 частини третьої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відсутній прямий припис можливості обмеження конкуренції під час визначення виконавців послуг та встановлення/затвердження тарифів на них.

Так, відповідні власні (самоврядні) повноваження мають бути реалізовані шляхом конкурентного відбору з належним забезпеченням доступу до надання таких послуг будь-якому суб`єкту господарювання, на підставі проведення відповідного конкурсу та умовах, спосіб, передбачений укладеним договором відповідно до взятих зобов`язань.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Таким чином, у разі якщо замовником у розумінні Закону передбачено придбання товарів, робіт і послуг, така закупівля здійснюється відповідно до вимог Закону, в один із способів, керуючись відповідними умовами договору.

Отже, щоб розірвати закупівельний договір - в цьому договорі має бути вказано відповідний порядок. Договір можна розірвати у односторонньому порядку лише, якщо це передбачено цим договором. В іншому випадку, якщо одностороння відмова договором не передбачена і якась зі сторін не погоджується на його розірванням, тоді слід вирішувати вказане питання у судовому порядку.

Більше того, Законом України «Про публічні закупівлі» встановлено імперативну спеціальну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених статтею 36 Закону України «Про публічні закупівлі», у тому числі щодо зміни територіального устрою.

Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Висновки Верховного Суду щодо застосування приписів статей 74, 76, 77, 78, 79 ГПК України викладені в постанові від 08.07.2021 у справі № 915/1889/19 та від 15.07.2021 у справі № 916/2586/20.

Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України).

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У наведених вище висновках мова йде про застосування норм процесуального права, яке має універсальний характер і не залежить від фактичних обставин справи та доказової бази. Тому можуть і повинні бути застосовані судом. Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 28.10.2021 у справі № 910/20229/20.

Таким чином, доказами, зібраними в антимонопольній справі доводиться, а запереченнями та поясненнями позивача не спростовується висновок Відділення про те, що дії позивача становлять порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 3 статті 50 та частиною 1 статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи Відділенням та повноту їх встановлення в оскаржуваному Рішенні, суд дійшов висновку про те, що відповідачем дотримано вимоги Закону України "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду справ, які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, у зв`язку з чим всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини справи, досліджено подані документи, належним чином проаналізовано відносини сторін.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Виконавчого комітету Васильківської міської ради не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Виконавчого комітету Васильківської міської ради відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.02.2023 року.

Суддя Ю.О.Підченко