ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" лютого 2023 р.м. Одеса Справа № 916/863/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

за участю секретаря судового засідання Росєєвої А.М.

розглянувши скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на дії та бездіяльність державного виконавця /вх. № 2-148/23 від 07.02.2023 року/ у справі № 916/863/22

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" /, юридична адреса - 03187, м. Київ, просп. Ак. Глушкова, 40, оф. 315, поштова адреса - 03187, м. Київ, вул. Ак. Заболотного, 38, оф. 23, e-mail: , /

до відповідача: ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 , адреса - АДРЕСА_1

про стягнення 49 020,51 грн

Суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашніков Руслан Володимирович /ЄДРПОУ - 41406776, адреса - 65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1, e-mail: /

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі;

від відповідача: не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі;

від суб`єкта оскарження: не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа № 916/863/22 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" до ОСОБА_1 про стягнення 49 020,51 грн.

18.07.2022 року судом ухвалено рішення Господарського суду Одеської області по справі № 916/863/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" грошових коштічв за у розмірі 49 020,51 грн, з яких: 11 343,06 грн - 3 % річних та 37 677,45 грн - інфляційні втрати; судовий збір.

09.08.2022 року Господарським судом Одеської області видано накази на виконання рішення у справі.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 06.09.2022 року, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" судові витрати у розмірі 6 661,85 грн, з яких: 2 250,00 грн - витрати на правничу допомогу, 4 411,85 грн - гонорар успіху.

29.12.2022 року Господарським судом Одеської області видано наказ на виконання додаткового рішення у справі.

07.02.2023 року на адресу Господарського суду Одеської області надійшла скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на дії та бездіяльність державного виконавця /вх. № 2-148/23/ у справі № 916/863/22, в якій скаржник просить:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 29.12.2022 року у справі № 916/863/22, котра виразилась у порушенні строків та у порядку розгляду, а також повідомлення ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про їх результати щодо поданої заяви вих. № 04-1/01 від 04.01.2023 року ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання оригіналу наказу Господарського суду Одеської області від 29.12.2022 року у справі № 916/863/22 із врахуванням ст.ст. 13, 26, 28 Закону України "Про виконавче провадження";

- зобов`язання державного виконавця Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом направлення на адресу ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" постанови (або іншого виконавчо-процесуального документу) Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), винесену за результатами розгляду заяви вих. № 04-1/01 від 04.01.2023 року ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання оригіналу наказу Господарського суду Одеської області від 29.12.2022 року у справі № 916/863/22 та додатково обґрунтованими документами із врахуванням норм та положень Закону України "Про виконавче провадження".

Разом із скаргою надано клопотання ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon" у справі № 916/863/22.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.02.2023 року для розгляду скарги визначено суддю Петренко Н.Д.

Ухвалою суду від 09.02.2023 року прийнято до провадження скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на дії та бездіяльність державного виконавця /вх. № 2-148/23 від 07.02.2023 року/ у справі № 916/863/22; розгляд скарги призначено на 17.02.2023 року о 12:30 год; постановлено здійснити проведення судового засідання на 17.02.2023 р. о 12:30 год. в режимі відеоконференції через Електронний кабінет Електронного суду (http://cabinet.court.gov.ua).

15.02.2023 року на адресу суду надійшла заява скаржника про закриття провадження у частині вимог /вх. № 4709/23/, а саме скаржник просить закрити провадження в частині вимог про зобов`язання усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) на підставі ч. 2 ст. 231 ГПК України. При цьому скаржник зауважує, що вимоги про визнання бездіяльності неправомірною залишаються на розгляді.

Скаржник зазначає, що 10.02.2023 року на його адресу надійшла постанова Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.01.2023 року про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання оригіналу наказу Господарського суду Одеської області від 29.12.2022 року у справі № 916/863/22.

До судового засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені належним чином, причини неявки невідомі.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ч. 1 ст. 340 ГПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За правилами ч. 1 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

04.01.2023 року ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" направило засобами поштового зв`язку на адресу Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву вих. № 04-1/01 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання оригіналу наказу Господарського суду Одеської області від 29.12.2022 року у справі № 916/863/22.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 330 представник Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) отримав вказану заяву 09.01.2023 року.

18.01.2023 року старшим державним виконавцем Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашніковим Р.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВН № 70717435 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 29.12.2022 року у справі № 916/863/22.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 692 відправлення з копією постанови старшого державного виконавця Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашніковим Р.В. від 18.01.2023 року було оформлено 02.02.2023 року о 13:27 год.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

В пункті 7 частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" розумність строків виконавчого провадження визначено як одну із засад виконавчого провадження.

Зазначена засада виконавчого провадження певною мірою конкретизована в статті 13 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Враховуючи вище встановлені обставини та передбачені частиною 5 статті 26 та абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" граничні строки відкриття виконавчого провадження та направлення сторонам постанови про відкриття виконавчого провадження, господарський суд приходить до висновку, що державним виконавцем Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) були порушені:

- строк винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки останнім днем для прийняття відповідної постанови було 10.01.2023 року, а старшим державним виконавцем Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашніковим Р.В. лише 18.01.2023 року було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВН № 70717435 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 29.12.2022 року у справі № 916/863/22;

- строк надсилання такої постанови сторонам виконавчого провадження, так як останнім днем для відправлення постанови про відкриття виконавчого провадження було 13.01.2023 року, а старшим державним виконавцем Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашніковим Р.В. відповідну постанову відправлено стягувачу лише 02.02.2023 року.

При цьому суд критично оцінює доводи стягувача щодо направлення на його адресу копії постанови від 18.01.2023 року лише 06.02.2023 року, тобто після отримання органом ДВС скарги на дії та бездіяльність. Оскільки вказані доводи не знайшли свого підтвердження. Судом встановлено, що скарга від 30.01.2023 року була отримана органом ДВС 02.02.2023 року, що вбачається із трекінгу Укрпошти за відправленням № 763. Копія постанови від 18.01.2023 року була оформлена до відправлення 02.02.2023 року о 13:27 год, що вбачається із конверту з відправленням № 692, наданого стягувачем. Таким чином державним виконавцем відправлено копію постанови саме в день отримання копії скарги. Вказані обставини не можуть свідчити про зв`язок між отриманням копії скарги та моментом направлення копії постанови скаржнику.

За змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, який відповідно до частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України належить до фундаментальних засад господарського судочинства, передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення Європейського суду з прав людини від 27.10.1993 у справі "Домбо Бехеер проти Нідерландів").

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19.

У той же час, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Господарський суд зазначає, що старшим державним виконавцем Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашніковим Р.В. не надано жодних доказів на спростування того, що постанова державного виконавця від 18.01.2023 року про відкриття виконавчого провадження направлялась на адресу стягувача іншим конвертом, аніж конверт із трек номером № 692; не надано доказів того, що ним відправлено стягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження із дотриманням встановленого абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження"; не наведено жодних доводів щодо наявності об`єктивних причин, умов та обставин, через які дії (винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та надсилання зазначеної постанови сторонам), що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично були виконані з порушенням строку.

При цьому господарський суд враховує важку ситуацію в Одеському регіоні з відключення електроенергії внаслідок пошкодження критичної інфраструктури, що могло б вплинути на порушення граничних строків відкриття виконавчого провадження та направлення сторонам постанови про відкриття виконавчого провадження. Проте державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження лише 18.01.2023 року, тоді як останнім днем для прийняття відповідної постанови було 10.01.2023 року. Тобто порушення строку є значним та не може бути пов`язаним із відсутністю електроенергії. Інших доказів наявності об`єктивних причин, умов та обставин, через які дії (винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та надсилання зазначеної постанови сторонам), що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично були виконані з порушенням строку, державним виконавцем не надано.

У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що "згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З урахуванням вказаного, господарський суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на дії та бездіяльність державного виконавця /вх. № 2-148/23 від 07.02.2023 року/ у справі № 916/863/22 в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд зазначає, що оскільки 18.01.2023 року старшим державним виконавцем Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашніковим Р.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВН № 70717435 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 29.12.2022 року у справі № 916/863/22, то провадження у справі за скаргою в частині вимог про зобов`язання державного виконавця усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, а саме у зв`язку із відсутністю предмету спору. У зв`язку із чим заява скаржника про закриття провадження у частині вимог /вх. № 4709/23 від 15.02.2023 року/ підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 231, 234-235, 254-255, 339-345 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про закриття провадження у частині вимог /вх. № 4709/23 від 15.02.2023 року/ у справі № 916/863/22 - задовольнити.

2. Закрити провадження у справі за скаргою в частині вимог про зобов`язання державного виконавця усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) у зв`язку із відсутністю предмету спору.

3. Скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на дії та бездіяльність державного виконавця /вх. № 2-148/23 від 07.02.2023 року/ у справі № 916/863/22 - задовольнити.

4. Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Першого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашникова Р.В. під час примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 29.12.2022 року у справі № 916/863/22, яка виразилась у порушенні строків та у порядку розгляду, а також повідомлення ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про їх результати щодо поданої заяви вих. № 04-1/01 від 04.01.2023 року ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про відкриття виконавчого провадження.

Ухвала складена та підписана 22.02.2023 року.

Ухвала набрала законної 17.02.2023 року та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст.ст. 254, 255 ГПК України.

Суддя Н.Д. Петренко