ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2023 Справа № 914/2964/22

За позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів,

до відповідача: Приватного підприємства «ПАВО ГРУП», м. Київ,

про стягнення 725'021,27 грн. заборгованості,

Суддя Б. Яворський.

при секретарі О. Муравець.

Представники сторін:

від позивача: Н. Савко,

від відповідача: не з`явився,

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях до Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» про стягнення 725'021,27 грн. заборгованості за договором оренди нерухомого державного майна №142 від 03.09.2015 (нова редакція від 22.12.2021), з яких: 600'346,56 грн. основного боргу та 124'674,71 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відповідачем обліковується заборгованість за орендоване ним нерухоме майно у лютому 2022 року (23 дні).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 25.11.2022 справу №914/2964/22 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою суду від 29.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику представників сторін, надано відповідачу строк на подання відзиву - протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі та встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановлено відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Повідомлено сторін, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Ухвала суду була надіслана на електронні адреси сторін та додатково надіслана відповідачу за адресою, вказаною позивачем у заяві (вх.№24512/22).

Ухвалою від 02.01.2023 суд призначив судове засідання у даній справі на 24.01.2023.

03.01.2023 відповідач подав клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позов (вх.№27158/22), а також пояснення з додатками (вх.№257/23), у яких вимоги позивача заперечує повністю. Зокрема, зазначає, що безмитна торгівля є єдиним видом діяльності ПП «Паво Груп», і така діяльність в орендованих приміщеннях починаючи з 24.02.2022 була зупинена, тому підприємство не отримувало прибутків. Вважає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажорною обставиною (лист ТПП України від 28.02.2022), що звільняє від відповідальності за порушення договору.

Ухвалою суду від 05.01.2023 суд продовжив ПП «ПАВО ГРУП» процесуальний строк для подання відзиву та прийняв такий до розгляду.

06.02.2023 позивач подав пояснення (вх.№2981/23) з доказами його надіслання відповідачу, де вказав, що за 23 дні лютого 2022 року (з 01 по 23.02.2023) розмір орендної плати становить 1'085'996,81 грн, з яких залишок заборгованості складає 600'346,56 грн. Зазначив, що нарахування орендної плати орендарям у передбачених постановою КМУ від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» (зі змінами від 13.09.2022) розмірах є державним регулюванням такої плати, тому регіональне відділення звільнило ПП «Паво Груп» від орендної плати з 24.02.2022.

Відповідач у судове засідання 24.01.2023 не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, тому суд відклав розгляд справи на 07.02.2023, про що повідомив відповідача відповідною ухвалою.

Представник позивача у судове засідання 07.02.2023 з`явився, вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях, просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання 07.02.2023 повторно не з`явився, будь-яких заяв та клопотань станом на момент розгляду справи до суду не надходило.

Стаття 114 ГПК України визначає, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст.248 ГПК України).

Згідно з ч. 2 та ч. 8 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх пояснення. Судові дебати не проводяться.

Таким чином, оскільки відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі та подальші судові засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, тому, з огляду на те, що провадження у справі було відкрито ще 29.11.2022, у судовому засіданні 07.02.2023 суд розглянув справу за відсутності відповідача і проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

03 вересня 2015 Регіональним відділенням Фонду державного майна по Львівській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (орендодавець) та Приватним підприємством «Паво Груп» (орендар) укладено договір оренди нерухомого державного майна №142 (нова редакція від 22.12.2021), за змістом якого орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування майно, зазначене у п.4 Умов, вартість якого становить суму, визначену у п.6 Умов. Об`єкт оренди - частина нежитлового приміщення загальною площею 130,0 кв.м., яке розташоване на другому поверсі будівлі під літ «Б-3» - новий аеровокзал ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» за адресою: м.Львів, вул.Любінська, 168, та перебуває на балансі ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького.

Вартість зазначеного орендованого майна визначена у п.6.1 Умов.

Відповідно п.2.1 розділу ІІ договору орендар вступає в строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі підписаний між сторонами одночасно з підписанням цього договору.

Сторони у пунктах 3.1, 3.3 розділу ІІ договору погодили, що орендна плата становить суму, визначену у п.9 Умов. Орендар сплачує орендну плату до Державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у п.16 Умов (або в іншому співвідношенні, визначеному законодавством), щомісяця до 15 числа поточного місяця оренди. У п.16 Умов сторони погодили співвідношення розподілу орендної плати - Державному бюджету 70% суми орендної плати та 30% суми орендної плати балансоутримувачу

На суму заборгованості орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення перерахування орендної плати (п.3.9 розділу ІІ договору).

Згідно п.3.10 договору надміру сплачена сума орендної плати, що надійшла до бюджету або балансоутримувачу, підлягає в установленому порядку зарахуванню в рахунок майбутніх платежів, а у разі неможливості такого зарахування у зв`язку з припиненням орендних відносин поверненню орендарю. Сума орендної плати, сплаченої авансом відповідно до п.3.5 цього договору, підлягає зарахуванню в рахунок сплати орендної плати за перші місяці оренди за цим договором.

За умовами п.12.1 договору цей договір діє 5 років з 22.12.2021 по 21.12.2026 (нова редакція).

Позивач стверджує, що за період 01-23 лютого 2022 року відповідачу було нараховано 1'085'996,81 грн орендної плати і станом на 07.10.2022 заборгованість з орендної плати, з урахуванням існуючої переплати відповідача, становить 600'346,56 грн.

17.10.2022 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях на адресу відповідача скеровано претензію №11-11-03656 від 14.10.2022 про оплату існуючої заборгованості, яка залишена без задоволення.

Відповідно до розрахунку заборгованості з орендної плати та пені до бюджету, заборгованість підприємства за лютий 2022 року (23 дні) складає 600'346,56 грн, а також 124'674,71 грн пені за період 16.03-30.09.2022. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість

Докази оплати існуючої заборгованості станом на момент прийняття рішення в матеріалах справи відсутні, вимоги позивача не спростовані.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст.ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору оренди нерухомого державного майна №142 від 03.09.2015 (у новій редакції від 22.12.2021). Вказані правовідносини врегульовано відповідним договором між сторонами, нормами Глави 58 ЦК України та Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає та зобовязується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (ст. 759 ЦК України).

Частиною 1 статті 795 Цивільного кодексу України визначено, що передання наймачеві будівлі оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач користувався частиною нежитлового приміщення загальною площею 130,0 кв.м., яке розташоване на другому поверсі будівлі під літ «Б-3» - новий аеровокзал ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» за адресою: м.Львів, вул.Любінська, 168 та перебуває на балансі ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького.

Стаття 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначає стартову орендну плату та її строк.

Згідно ч.1 та ч.5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1 ст. 286 ГК України). В матеріалах справи відсутні докази внесення змін у договір оренди нерухомого державного майна №142 від 03.09.2015 після 22.12.2021.

Частиною 4 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

При цьому, постановою КМУ від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди держаавного та комунального майна у період воєнного стану» установлено, що за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24 лютого 2022 р або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 р, або раніше, звільняються від орендної плати орендарі які використовують майно, розташоване в аеропортах державної форми власності, починаючи з 24 лютого 2022 р. і до моменту відновлення авіаційноїдіяльності таких аеропортів (п.4-2 п.1 постанови).

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями пунктів 3.1 та 3.3 розділу ІІ договору погодили, що орендна плата становить суму, визначену у п.9 Умов. Орендар сплачує орендну плату до Державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у п.16 Умов (або в іншому співвідношенні, визначеному законодавством), щомісяця до 15 числа поточного місяця оренди.

За статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обов`язок сплати орендних платежів у орендаря наставав щомісячно 15 числа місяця, наступного за звітним.

Позивачем до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості по орендній платі та пені до державного бюджету, згідно з яким у відповідача за період 01-23 лютого 2022 року (23 дні) обліковується заборгованість з орендної плати в розмірі 600'346,56 грн, а також 124'674,71 грн пені.

Відповідно до ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо вчасної сплати орендної плати за лютий 2022 (23 дні), а відтак позовна вимога про стягнення з відповідача залишку заборгованості по орендній платі в сумі 600'346,56 грн підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до частин 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За умовами п.3.9 розділу ІІ договору сторони погодили, що на суму заборгованості орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення перерахування орендної плати.

Здійснивши перерахунок пені за несвоєчасну оплату орендної плати, суд дійшов висновку, що

до стягнення підлягає заявлена позивачем сума пені у розмірі 124'674,71 грн.

Відповідач доводів позовної заяви не спростував, зазначив лише, що безмитна торгівля є єдиним видом діяльності ПП «Паво Груп», і така діяльність в орендованих приміщеннях починаючи з 24.02.2022 була зупинена. Вважає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажорною обставиною (лист ТПП України від 28.02.2022), що звільняє від відповідальності за порушення договору.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача в цій частині позовних вимог виходячи з наступного.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у справі № 922/2394/21 (постанова від 14 червня 2022) вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Тому, сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Слід зазначити, що заборгованість з орендної плати виникла за користування приміщенням до введення воєнного стану, і до 23.02.2022 відповідач мав можливість використовувати орендоване майно та здійснювати у ньому підприємницьку діяльність. За період з 24.02.2022 орендна плата фондом не нараховувалася. Тому в орендаря немає підстав не сплачувати за користування майном до 24.02.2022. Відповідно, аргументи товариства не заслуговують на увагу, а позовні вимоги є правомірними.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням № 1849 від 21.11.2022 на суму 6'664,87 грн. та №4821 від 29.12.2021 на суму 4'210,45 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судовий збір покладається на відповідача у розмірі 10875,32 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ПАВО-ГРУП» (03150, м.Київ, вул. Велика Васильківська, 72, БЦ «Олімпійський», парадне 2, пов.9, офіс 153; ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (79005, м.Львів, вул.Коперника, 4; ) 600'346,56 грн. заборгованості з орендної плати, 124'674,71 грн. пені та 10875,32 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено 13.02.2023.

Суддя Б. Яворський