ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"15" лютого 2023 р. м. Рівне Справа №918/890/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді О.Андрійчук, за участю секретаря судового засідання Ю.Філатової, розглянувши матеріали справи про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ),

за участю представників учасників процесу:

від заявника (боржника): не з`явився,

від арбітражного керуючого: не з30явився

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року до Господарського суду Рівненської області звернулася фізична особа ОСОБА_1 (боржник) із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку, передбаченому Книгою 4 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою суду від 09.11.2022 заяву фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 21.11.2022.

Ухвалою суду від 21.11.2022 відкрито провадження у справі № 918/890/22 про неплатоспроможність боржниці - фізичної особи ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржниці, введено процедуру реструктуризацію боргів боржниці, заборонено фізичній особі ОСОБА_1 відчужувати майно, призначено керуючим реструктуризацією - арбітражного керуючого Мельник Ірину Анатоліївну, оприлюднено на офіційному вебпорталі судової влади України повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Цією ж ухвалою зобов`язано керуючого реструктуризацією боргів боржниці надати суду не пізніше 01.01.2023 відомості про результати розгляду вимог кредиторів та реєстр вимог кредиторів боржника (письмові нормативно-обґрунтовані пояснення по кожному з кредиторів,витяги з державних реєстрів заборон щодо майна боржника, а також, при наявності, письмові заперечення боржниці щодо вимог кредиторів), а також організувати та провести інвентаризацію майна боржниці та визначити його вартість. Крім того, установлено керуючому реструктуризацією боржниці строк до 08.02.2023 для підготовки та подання до суду плану реструктуризації боргів боржниці, зобов`язано керуючого реструктуризацією боргів надати суду, кредиторам та боржниці у строк до 01.02.2023 звіт про результати перевірки декларації боржниці, попереднє судове засідання призначене на 13.02.2023.

Повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 опубліковано на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за № 69598 від 23.11.022. Граничний строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника: тридцять днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про неплатоспроможність.

22.12.2022 від ОСОБА_2 надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника в сумі 805 781,66 грн, з яких: 731 372,50 грн основного боргу та 74 419,66 грн 3% річних.

26.12.2022 від ТОВ «Кей - Колект» надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника в сумі 823 658,41 грн, з яких: 534 836,47 грн основного боргу, 235 680,69 грн інфляційних, 48 179,24 грн 3% річних та витрат по сплаті судового збору в розмірі 4 962,00 грн.

09.02.2023 від керуючої реструктуризацією І. Мельник надійшли письмові пояснення, в яких остання повідомляє, що нею не виявлено наявності в боржниці грошового зобов`язання перед кредиторами щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим

ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та щодо сплати інших обов`язкових платежів на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

09.02.2023 від керуючої реструктуризацією І. Мельник надійшов звіт про надіслані кредиторам боржниці повідомлення про результати розгляду грошових вимог, у якому зазначила про те, що грошові вимоги кредитора - ТОВ «Кей - Колект» до боржниці визнаються керуючим реструктуризацією частково, на суму 816 798, 83 грн, як вимоги забезпеченого кредитора, а грошові вимоги в розмірі 1 897,58 грн є безпідставними, а тому керуючою реструктуризацією не визнаються. Що стосується грошових вимог кредитора - фізичної особи ОСОБА_2 до боржниці, то вони визнаються боржником в повному обсязі на суму 805 791,66 грн та підлягають включенню до Реєстру вимог кредиторів у справі № 918/890/22 про неплатоспроможність ОСОБА_3 як вимоги 2-ї черги задоволення.

Також у порядку ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства окремо, як витрати, пов`язані з веденням справи про неплатоспроможність, підлягають визнанню суми сплаченого судового збору в розмірі 9 924,00 грн.

У попереднє засідання 13.02.2023 з`явилися представники банку, боржниця та керуючий реструктуризацією.

У попередньому засіданні оголошено перерву на 15.02.2023.

У судове засідання 15.02.2023 представники учасників не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, розглянувши вимоги кредиторів, зазначає таке.

Відповідно до ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника.

У розумінні цієї статті законодавець здійснює класифікацію кредиторів по категоріях, а саме: забезпечені кредитори - кредитори, воги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно зі ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Так, за умовами ч. 1, 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, бо за умови відмови від забезпечення. Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Як зазначалося, офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність було здійснено 23.11.2022 на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет http://vgsu.arbitr.gov.ua/pages/158 за № 69598 тобто строк на

пред`явлення грошових вимог закінчився 24.12.2022.

Частинами 2, 5 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства унормовано, що склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею. Розпорядник майна не пізніше ніж на 10 день з дня закінчення встановленого ч. 1 цієї статті строку з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення у поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторам.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 916/4644/15, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 913/479/18).

Відповідно до норм, визначених Кодексом України з процедур банкрутства, за результатами попереднього засідання господарський суд визнає розмір вимог кредиторів, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів, порядок погашення (задоволення) яких відбувається відповідно до черговості, яка встановлена ст. 133 цього Кодексу.

Законодавцем покладено обов`язок доказування наявності кредиторських вимог у справі про неплатоспроможність саме на кредитора. До такого обов`язку також належить подання сукупності документів, які дозволять суду переконатися в обґрунтованості грошових вимог кредитора. А неподання такої сукупності документів може мати наслідком відмову суду у визнанні спірних вимог кредитора (ч. 1 ст. 45, ч. 1 ст.122 Кодексу України з процедур банкрутства).

Стосовно вимог ТОВ «Кей - Колект» в сумі 823 658,41 грн, то суд зазначає таке.

24.10.2007 між АКГБ «УкрСиббанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (боржник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (договір), відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит в іноземній валюті на суму 66 000,00 доларів США, що на день укладання кредитного договору за курсом НБУ становило 333 300,00 грн, у порядку і на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2.2. договору В. Хоменко у будь-якому випадку зобов`язана повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 23.06.2028, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 12 цього договору на підставі будь-якого з п. 2.3.,4.9.,5.3.,5.5.,5.6.,5.8.,5.10.,8.4.,10.2.,10.14. цього договору.

Згідно з п. 1.3.1. договору за використання кредитних коштів у межах установленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 12,4% річних.

Відповідно до п. 1.3.4. договору ОСОБА_3 зобов`язалася сплачувати проценти у строк з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти за користування кредитом. При цьому, остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту.

За умовами п. 5.5. договору у випадку порушення боржником термінів повернення кредиту (основної суми) та/або термінів сплати плати за кредит строком більш ніж на один місяць, та/або у випадку порушення боржником умов договору застави, АКІБ «УкрСиббанк» має право змінити термін погашення кредиту та плати за кредит за цим договором у порядку, визначеному розділом 12 договору.

Згідно з п. 12.1. договору відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, ст. 525, 611 ЦК України, сторони погодили, що у випадку застосування будь-якого з п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. цього договору та/або настання обставин, що передбачені вказаними пунктами, АКІБ «УкрСиббанк» має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п. 1.2.2. договору. При цьому термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит обов`язковим до повернення з моменту отримання ОСОБА_3 відповідної письмової вимоги АКІБ «УкрСиббанк». У цьому випадку ОСОБА_3 зобов`язується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений заново АКІБ «УкрСиббанк» термін у повному обсязі.

У будь-якому випадку новий строк повернення кредиту та плати за кредит згідно з вимоги АКІБ «УкрСиббанк» не може перевищувати 41 календарний день з дати відправлення АКІБ «УкрСиббанк» вказаної вимоги ОСОБА_3 .

Станом на 08.09.2009 заборгованість ОСОБА_3 перед АКІБ «УкрСиббанк» за договором становила 66 793,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.09.2009 становило 534 016,27 грн, та складалася з суми простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 64 928,13 доларів США (519 100,40 грн) та суми заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 1 865,65 доларів США (14 915,87 грн).

13.08.2009 кредитором направлено на адресу ОСОБА_3 вимогу № 132-3/461-11-335-1 щодо погашення простроченої заборгованості за кредитним договором від 24.10.2007 за № 0, яка залишена боржницею без відповіді та задоволення.

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 19.04.2011 у справі № 2-1918/2011 позов ПАТ «УкрСиббанк до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2007 та договором поруки № 151723 від 24.10.2007 задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту на суму 534 016,27 грн, 320,20 грн пені та 500,00 грн неустойки, а всього 534 836,47 грн, а також стягнуто судові витрати у справі в сумі 1 820,00 грн що складаються з судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

01.06.2011 на примусове виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 2-1918/2011 від 19.04.2011 видано виконавчий лист № 2-1918/2011.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06.10.2012 у справі № 1715/17645/12 замінено стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа Рівненського міського суду № 2-1918/11 ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей - Колект».

07.07.2022 відділом ДВС у м. Рівне Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову по відкриття виконавчого провадження № 69353034 щодо стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту на суму 534 836,47 грн.

Отже, станом на дату звернення з цією заявою заборгованість ОСОБА_3 в розмірі 534 839,47 грн перед стягувачем ТОВ «Кей-Колект» за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2007, підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з преамбулою та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдінг"проти України" від 28.10.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 ГПК України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (подібний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 16.12.2021 у справі № 916/495/21, від 03.11.2020 у справі № 909/948/18).

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Уп. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Тому обставини, встановлені в заочному рішенні Рівненського міського суду від 19.04.2011 у справі № 2-1918/2011, повинні бути враховані як преюдиційні при розгляді цієї справи.

Заразом, окрім суми, встановленої у рішенні Рівненського міського суду від 19.04.2011 у справі № 2-1918/2011 в розмірі 534 836,47 грн, кредитором нараховано та заявлено 3% річних та інфляційні в розмірі 48 179,24 грн та 235 680,69 грн відповідно.

За результатами розгляду заяви кредитора керуючою реструктуризацією визнано грошові вимоги частково, в розмірі 816 798,83 грн, з яких: 534 016,27 грн основного боргу, 320,20 грн пені, 500,00 грн неустойки, 46 816,51 грн 3% річних та 235 145,85 грн інфляційних. Грошова вимога в частині 1 362,73 грн 3% річних (48 179,24 грн - 46 816,51 грн) є безпідставною, так як з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника припиняється нарахування штрафів та відсотків за зобов`язаннями боржника. Отже, оскільки провадження у справі № 918/890/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 відкрито 21.11.2022, кредитор має право нараховувати штрафи, фінансові санкцій, а також відсотків за зобов`язаннями боржника, у тому числі визначені ст. 625 ЦК України, до 21.11.2022, а не до 22.12.2022, як це проведено кредитором, тому грошова вимога про стягнення в частині 1 362,73 грн 3% річних є безпідставною. Щодо інфляційних, які заявлені кредитором за період з 22.12.2019 по 22.12.2022, а не з 22.11.2019, інфляційні втрати, розраховані до 22.12.2019 в сумі 534,84 грн, не підлягають визнанню.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведеної норми матеріального права, яка регулює відповідальність за неналежне виконання грошового зобов`язання, вбачається право кредитора здійснити нарахування 3% річних та інфляційних.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Вказана правова позиція щодо порядку нарахування інфляційних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 від 04.06.2019 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних (за період з 22.12.2019 по 20.11.2022 та з 01.12.2019 по 01.11.2022 на суму основного боргу в сумі 534 016,27 грн, оскільки 3% річних та інфляційні на неустойку не нараховуються), установив, що розмір перших становить 48 017,57 грн (при заявленому 48 179,24 грн), других 234 929,47 грн (при заявленому 235 680,69 грн) (розрахунок додається), отже, 3% річних та інфляційні підлягають частковому визнанню.

Також судом установлено, що вимоги ТОВ «Кей - Колект» забезпечені іпотекою (нерухомим майном трикімнатною квартирою) згідно з договором іпотеки № 67802 від 24.10.2007 (договором відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011).

Стосовно кредиторських вимог ОСОБА_2 в розмірі 805 781,66 грн, то суд зазначає таке.

31.07.2008 між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір позики у спрощеній формі, що підтверджується розпискою від 31.07.2008 на суму 20 000,00 доларів США, які позичальник зобов`язалася повернути до 30.06.2019. Однак боржниця не виконала своїх грошових зобов`язань в повному обсязі щодо повернення коштів, у зв`язку з чим остання звернувся до суду з заявою про визнання грошових вимог до боржниці в розмірі 22 035,07 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на дату подачі заяви 805 781,00 грн (за курсом НБУ станом на 22.12.2022), у тому числі основний борг в сумі 731 372,00 грн та 3% річних в сумі 74 419,66 грн.

Керуючою реструктуризацією ОСОБА_7 за результатом розгляду заяви з грошовими вимогами ОСОБА_6 повністю визнано грошові вимоги в розмірі 731 372,00 грн та 3% річних в сумі 74 419,66 грн з віднесенням до другої черги задоволення.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Приписами ст. 1046 ЦК України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Підтвердженням укладення договору позики та його умов може бути розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своєю суттю боргова розписка є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 753/1349/20).

Наявність у позикодавця боргового документа - розписки позичальника свідчить про невиконання останнім взятих на себе зобов`язань (відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 712/14562/17-ц, від 12.11.2020 у справі №154/3443/18).

Доказів повернення позики до справи не долучено, боржниця факту отримання позики, як і факту її неповернення, не заперечила.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525, 526, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на

підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Зважаючи на викладене, суд визнає суму основного боргу в розмір 20 000,00 доларів США, що станом на дату подання заяви становить 731 372,00 грн.

Окрім того, кредитором у порядку ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено 3% річних в сумі 74 419,66 грн.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних, установив, що їхній розмір становить 74 359,54 грн (при заявленому - 74 419,66 грн) (розрахунок додається), отже, 3% річних визнаються судом частково.

Відповідно до ч. 4 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами; 3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що грошові вимоги ОСОБА_2 у розмірі 805 781,66 грн є обґрунтованими та підлягають визнанню.

При цьому доказів того, що вказані вимоги забезпечені майном боржниці, суду не надано, а отже, заявлені кредиторські вимоги є конкурсними (друга черга).

У силу вимог ч. 6 ст. 45 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Окрім того, суд установив, що кредиторами понесені витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність, в розмірі 4 962,00 грн судового збору.

За ч. 2 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

В ухвалі за результатами попереднього засідання суду, зокрема, зазначаються: 1) обов`язок керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутися не пізніше 14 днів з дня постановлення такої ухвали; 2) дата засідання господарського суду, яке має відбутися не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі (ч. 4 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства).

Керуючись ст. 45, 47, 122, 133 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1.Визнати вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (01103, м. Київ, вул. Менделєєва, буд.12. офіс 94/1, ідентифікаційний код 37825968) до фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іденифікаційний номер НОМЕР_1 ) частково, у розмірі 817 783,51 грн, з яких: 534 016,27 грн основного боргу, 320,20 грн пені, 500,00 грн неустойки, 48 017,57 грн 3% річних та 234 929,47 грн інфляційних, як забезпеченого кредитора.

2.У визнанні 161,67 грн 3% річних та 751,22 грн інфляційних Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відмовити.

3.Включити до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність, витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (01103, м. Київ, вул. Менделєєва, буд.12. офіс 94/1, ідентифікаційний код 37825968) на сплату судового збору у розмірі 4 962,00 грн.

4.Визнати вимоги кредитора ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , іденифікаційний номер НОМЕР_1 ) до фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іденифікаційний номер НОМЕР_1 ) у розмірі 805 731,54 грн, з яких: 731 372,00 грн основного боргу та 3% річних в сумі 74 359,54 грн (друга черга задоволення вимог).

5. У визнанні 60,12 грн 3% річних ОСОБА_2 відмовити.

6. Включити до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність, витрати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , іденифікаційний номер НОМЕР_1 ) на сплату судового збору у розмірі 4 962,00 грн.

7. Зобов`язати керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутися не пізніше 27.02.2023.

8.Зобов`язати керуючого реструктуризацією надати суду до 10.03.2023: реєстр вимог кредиторів боржника; докази організації та проведення зборів кредиторів.

9.Призначити судове засідання, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі на "13" березня 2023 р. на 13:00 год.

10.Засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Рівненської області за адресою: м. Рівне, вул. Набережна, 26-А, в залі судових засідань № 11.

11. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

12.Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в порядку, визначеному ст. 254-257 ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Ухвала підписана 17.02.2023.

Суддя О.Анждрійчук