ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2023 р. Справа№ 910/14151/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Кривошея Д.А.

від відповідача: Галя Є.С., Глухенький О.А.,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України"

на рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2022 року (повний текст 17.10.2022)

у справі №910/14151/21 (суддя - Антонова В.М.)

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України"

про стягнення 378 877,68 грн

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Міністерство оборони України (далі - позивач) подало до Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Захисні технології України» (далі - відповідач ) про стягнення 378877,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається неналежне виконання відповідачем умов поставки товару за договором №286/3/20/121 від 22.06.2020 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України). Внаслідок порушення строків виконання зобов`язання позивач скористався правом звернення до суду із нарахуванням штрафних санкцій, які і є предметом позову.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.10.2022 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" на користь Міністерства оборони України 106 109 грн. 73 коп. пені, 272 767 грн 95 коп. штрафу та 5 683 грн 17 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" 07.11.2022 повторно звернулося (через Укрпошту) до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження у цій справі, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2022 у справі №910/14151/21 за позовом Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" про стягнення 378 877,68 грн. штрафних санкцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Також, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в частині можливості стягнення неустойки (штрафу та пені), - скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2022, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, зменшивши розмір належної до сплати неустойки (пені та штрафу) на 75 відсотків до 94 726,92 грн. (26 527,43 грн. - пеня. 68 199,49 грн. - штраф). Також скаржник просив судовий збір за подання апеляційної скарги та витрати на правничу (правову) допомогу стягнути з позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" від 07.11.2022 на рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2022 у справі № 910/14151/21залишено без руху та запропоновано скаржнику подати суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законодавством розмірі (8 524,76 грн), та щодо недоліків підпису апеляційної скарги. Як зазначив скаржник, ухвала отримана ним 21.11.2022 на електронну пошту.

28.11.2022 (згідно з відомостями відділення поштового зв`язку) до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої сторона долучила другий примірник апеляційної скарги з вірним зазначенням реквізитів юридичної особи - підписанта апеляційної скарги та докази сплати судового збору у розмірі 8 524,76 грн. Також електронною поштою до суду було надіслано докази наявності повноважень заявника. Вказана апеляційна скарга фактично є тотожною за змістом первісно поданій.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, призначено до розгляду апеляційну скаргу у судовому засіданні 07.02.2023.

13.01.2023 через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі, який було прийнято судом апеляційної інстанції в порядку ст. 263 ГПК України.

В судове засідання 07.02.2023 з`явились представники обох сторін.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.02.2023 апеляційну скаргу у даній справі підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні 07.02.2023 представник позивача проти апеляційної скарги у даній справі заперечив, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Так, апелянт вважає, що оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 4 жовтня 2022 року було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням та встановленням обставин, що мають значення для справи, що обґрунтовується наступним.

Сторонами безпосередньо у договорі за згодою обох сторін було погоджено та чітко визначено, а саме пунктом 8.3. договору, що «доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торгово-Промисловою Палатою України».

Більше того, за доводами сторони, позивач до моменту подання позову фактично визнав існування форс-мажорних обставин, оскільки погодився з позицією відповідача щодо припинення договору в частині поставки другої партії товару у кількості 1 750 шт., внаслідок форс-мажорних обставин, оскільки не звернувся із вимогою щодо стягнення штрафу або пені за порушення строків поставки другої партії товару за договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов поставки товару за договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 22.06.2020 No286/3/20/121 (далі - договір поставки), зокрема, щодо строків поставки товару. Внаслідок порушення строків виконання зобов?язання, що вважається порушенням умов договору поставки та є підставою для застосування до останнього господарсько-правової відповідальності у вигляді стягнення пені та штрафу, позивач скористався правом звернення до суду із нарахувавнням штрафних санкцій, які і є предметом даного позову.

В той же час, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин, продовжений, зокрема, постановою КМУ 343 від 04.05.2020, постановою КМУ від 20.05.2020 No392 (із змінами та доповненнями), постановою КМУ від 22.07.2020 No641 на період з 01.08.2020 по 31.12.2020 (зі змінами та доповненнями), постановою КМУ від 26.08.2020 № 760.

Так, за доводами апелянта, у зв?язку з короновірусом більше 65 % працівників не змогли продовжити роботу, виробництво за даним договором поставки було зупинено. Постачальник був змушений оголосити простій з 05.08.2020 на швейному виробництві, про що було видано наказ від 05.08.2020 No 12/1-A.

Як зазначає скаржник, вказані обставини знаходились поза межами волі, бажань і дій сторін, звільняючи цим їх від відповідальності за договором. Отже, обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, істотно змінилися.

Отже, як вказав апелянт, саме внаслідок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідач не зміг виконати у встановлений договором поставки строк своє зобов`язання - поставити партію індивідуального обмундирування (35810000-5) Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2 у кількості 1 750 комплектів до 30.08.2020. Підтвердженням зазначених обставин є сертифікат № 3000-20-1836 (вих. від 18.11.2020 року за № 1703-4/626) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Київською торгово-промисловою палатою.

Окрім цього, хоча позивач про це прямо не зазначає, але з змісту позовної заяви вбачається, що останній погодився та не заперечує проти часткового розірвання договору на підставі п. 8.4, в частині поставки товару в кількості 1 750 комплектів, а саме, внаслідок, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 30 календарних днів, то кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати договір. Таким чином, позивач опосередковано визнав існування у відповідача обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин); визнав сертифікат, що їх підтверджує (наявність їх не оспорює) та позовних вимог в іншій частині не пред?являє.

Також скаржник зазначає, що жодних збитків позивач не зазнав, свої зобов`язання, незважаючи на всі труднощі, додаткові матеріальні витрати та істотну зміну обставин під час виконання договору, відповідач виконав. Отже, також фактичне виконання зобов?язання може бути підставою для зменшення неустойки за рішенням суду.

Таким чином, скаржник просив задовольнити апеляційну скаргу у даній справі та скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове - про відмову в повному обсязі.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У поданому позивачем відзиві сторона заперечує проти доводів апеляційної скарги у даній справі, просить залишити її без задоволення з урахуванням наступного.

Позивач у відзиві зазначив, що не погоджується з доводами апелянта, що судом першої інстанції не було враховано та належним чином не досліджено факти настання форс-мажорних обставин, підтверджених сертифікатом, виданим Київською Торгово-промисловою палатою, в якому засвідчено, що форс-мажорні обставини діяли в період з 05.08.2020 по 31.10.2020 включно та унеможливили виконання позивачем зобов?язань за договором протягом зазначеного терміну.

Так, Верховний Суд у складі суддів об?єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

3 урахуванням викладеного, невиконання, порушення строків виконання умов договору, а також його часткове невиконання впливає на ефективність обороноздатності держави в цілому та на репутацію Міністерства оборони України.

Таким чином шкода, яка спричиняється Міністерству оборони України несвоєчасним виконанням зобов?язань, є безпосередньою шкодою інтересам держави.

Крім того всі штрафні санкції, що стягуються за рішеннями господарських судів відповідно до господарського та бюджетного законодавства направляються до Державного бюджету України, а їх стягнення з недобросовісних виконавців спонукає їх в подальшому виконувати свої зобов?язання при виконанні договорів належним чином.

Таким чином, позивач зазначає, з огляду на наведене, що вбачається наявність правових підстав для нарахування пені та штрафу за порушення термінів постачання у розмірах, що наведені у апеляційній скарзі.

Враховуючи зазначене, Міноборони просить суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення від 04.10.2022 Господарського суду Київської області залишити без змін.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, 22.06.2020 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Захисні технології України» (постачальник) укладено договір №286/3/20/121 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (договір), предметом якого є індивідуальне обмундирування (35810000-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2) (Лот 2. Військова уніформа (35811300-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2) (далі-товар) (п.1.1).

Договір укладено відповідно до рішення тендерного комітету Міністерства оборони, оформленого протоколом від 19.05.2020 за №75/108/9.

Постачальник зобов`язався у 2020 році поставити замовнику товар в асортименті, комплектності, кількості та у строки (терміни), вказані у цьому договорі, а замовник - забезпечити приймання та оплату товару (п.1.2 договорі).

За умовами п.1.3 договору номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги, згідно з якими виготовляється товар, терміни виконання договору визначаються специфікацією, викладеною в цьому пункті, а саме: військова уніформа (35811300-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2) - 1500 комплектів, вартістю 1498725,00грн (без ПДВ) у строк 70 календарних днів з моменту укладення договору, до 30.08.2020; 1750 комплектів, вартістю 1748512,50грн (без ПДВ) у строк 110 календарних днів з моменту укладення договору, до 09.10.2020, а всього на загальну суму 3896685,00 грн з ПДВ.

У пункті 1.5 договору сторони погодили, що товар за кількістю постачається на об`єднані центри забезпечення після приймального контролю (якості) представниками Управління контролю якості, що є структурним підрозділом Міністерства оборони України.

Згідно з п.3.1 договору ціна договору становить 3896685,00грн, у тому числі ПДВ - 649447,50грн (за загальним фондом).

Згідно з п.5.1 договору товар постачається на об`єднані центри забезпечення замовника власними силами постачальника та за рахунок постачальника згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами. Термін поставки товару визначений в специфікації договору.

Відповідно до п.5.2 договору місцем поставки товару є об`єднані центри забезпечення Збройних Сил України, згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України, які є невід`ємною частиною договору, з обов`язковим дотриманням передбачених ними вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів товару та календарних днів відвантаження. Поставку товару одержувачам товару постачальник зобов`язаний провести з обов`язковим виконанням передбачених вимог щодо асортименту, кількості, сортності виробів, черговості поставок у кожній окремо відвантаженій партії. Поставка товару здійснюється транспортом постачальника. Витрати щодо перевезення товару до місця приймання одержувачем товару несе постачальник.

Датою поставки товару вважається дата, вказана одержувачем товару у посвідченні, що оформлене та підписане відповідно до додатку №1 до Порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних Сил України (пункт 1 розділу ІІ), що затверджений наказом Міністерства оборони України від 19.07.2017 №375 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.2017 за №1461/31329 (п.5.3 договору).

Згідно п.п.10.1, 10.2 договору цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 (включно). Після закінчення терміну дії договору, звіряння взаєморозрахунків здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння. Після закінчення терміну дії договору, товар визначений в п.1.3 не підлягає постачанню замовнику за цим договором, документи, визначені п.4.1 замовником не приймаються та повертаються постачальнику без реалізації.

Згідно п.11.5 договору зміни і доповнення до нього вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод (крім випадків передбачених пунктом 6.2.4 договору), які будуть додаватися до тексту цього договору, як невід`ємні його частини.

За твердженням позивача, відповідачем було неналежним чином виконано договірні зобов`язання та не здійснено поставку товару у встановлений договором строк, а саме відповідно до акту №1/1 від 28.10.2020 приймального контролю товару за якістю, товар у кількості 1500,00 шт на суму 1 798 470,00 грн прийнято за якістю 28.10.2020 та відвантажено на склад в/ч НОМЕР_1 (29.10.2020 відповідно до посвідчення № 567).

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 193 ГК суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

гідно з частиною 1 статті 530 ЦК якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому положення частини 7 статті 193 ГК і статті 525 ЦК встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 ЦК щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В цій частині суд апеляційної нстанції зазачає, що відповідно до п. 1.3. договору відповідач фактично мав поставити товар двома партіями: 1500 комплектів військової уніформи до 30.08.2020 та 1750 комплектів військової уніформи до 09.10.2020.

Предметом даної справи є стягнення неустойки за прострочення поставки 1500 комплектів військової уніформи у розмірі про стягнення 378 877,68 грн за прострочення поставки на 59 днів. Оскільки фактична поставка такого товару відбулася лише 29.10.2020.

Таким чином, і суд першої інстанції, і суд апеляційної інстанції фактично досліджує обставини поставки лише частини товару (1500 комплектів). Оскільки поставка решти товару (1750 комплектів) не входить до предмету доведення, виходячи з предмету та підстав позову.

Водночас, як вбачається з встановленого у справі № 910/15266/21, Товариство з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, в якому просило суд внести зміни до договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/20/121 від 22.06.2020, укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" у запропонованій позивачем редакції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/15266/21 позов задоволено частково.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2022 було скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/15266/21 в частині задоволення позовних вимог, в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові.

При цьому у вказаній постанові було вказано, що у даному випадку висновок Київської Торгово-Промислової палати №3000-20-1836 від 18.11.2020 про форс-мажорні обставини не може бути підставою для внесення змін до договору щодо зміни строків поставки товару, оскільки:

- про настання обставин, які унеможливлювали виконання позивачем умов договору в частині своєчасного постачання товару і які він вважав обставинами непереборної сили, позивачу стало відомо в березні 2020 року, проте, матеріали справи не містять жодних доказів вчинення ним своєчасних дій, передбачених п.8.2 та п.8.3 договору та в строки, визначені п.8.2 договору;

- звернення позивача з листами до відповідача (№152 від 01.12.2020, №163 від 11.12.2020) про погодження внесення відповідних змін до договору в частині продовження термінів поставки мали місце (датовані) як після строків, визначених у п.8.2. договору, так і після прострочення виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки, які мали б відбутися до 30.08.2020 (перша партія), до 09.10.2020 (друга партія), а також після виконання умов договору шляхом поставки товару (товару у кількості 1500 шт 29.10.2020 за видатковою накладною №75 МО).

В цій частині суд апеляційної інстанції на підставі ст. 75 ГПК України враховує обставини щодо виконання умов договору шляхом поставки частини товару (товару у кількості 1500 шт 29.10.2020 за видатковою накладною №75 МО), а також те, що висновок Київської Торгово-Промислової палати №3000-20-1836 від 18.11.2020 про форс-мажорні обставини не може бути підставою для внесення змін договору щодо зміни строків поставки товару.

Таким чином, Міністерство оборони України не погодило внесення змін до договору в частині строку та обсягів виконання зобов`язання з поставки продукції. А тому доводи апелянта в цій частині (про часткове визнання та прийняття форс-можорних обставин з посиланням на судові рішення у справі № 910/15266/21) є суб`єктивне сприйняття відповідачем вказаних обставин, та не є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду по даній справі.

Щодо доводів апелянта з посиланням на подальше листування сторін, а саме на:

- лист від 01.12.2020 №152 (щодо продовження термінів поставки товару у кількості 1500 шт. - до 10.11.2020, а також частково розірвати договір в частині поставки 1750 шт. товару);

- лист №163 від 11.12.2020 (в якому відповідач повторно повідомив, що виконання договору було ускладнено виникненням та дією на підприємстві форс-мажорних обставин, які тривали більше 30 календарних днів, у зв`язку з чим пропонував підписати додаткову угоду щодо перенесення термінів постачання товару та часткового розірвання договору);

- лист № 166 від 17.12.2020 (в якому відповідач повідомив позивача про часткове розірвання договору, на підставі п.8.4 договору, в частині поставки товару в кількості 1750 шт. на загальну суму 1748512,50 грн);

- лист №172 від 21.12.2020 (в якому відповідач повідомив позивача про часткове розірвання договору, на підставі п.8.4 договору, в частині поставки товару в кількості 1750 шт. на загальну суму 1 748 512,50 грн);

суд апеляційної інстанції не приймає такі доводи, оскільки такі листи (з проханням внести зміни в договір) відправлялись відповідачем позивачу вже після здійсненої поставки 29.10.2020. Та були направлені на зміну умов договору після його фактичного виконання.

Щодо доводів апелянта з посиланням на форс-можорні обставини, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За змістом частини 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчує Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Скаржник у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», з 12.03.2020 на всій території України запроваджено карантин, продовжений, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343, постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 (із змінами та доповненнями), постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 на період з 01.08.2020 по 31.12.2020 (зі змінами та доповненнями), постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 №760.

Наказом від 05.08.2020 №12/1-А у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та впровадженням карантину згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» Товариством з обмеженою відповідальністю «Захисні технології України» призупинено роботу швейного цеху та оголошено простій з 05.08.2020.

У зв`язку з цим 14.08.2020 відповідач направив Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України та на адресу Міністерства оборони України повідомлення про настання форс-мажорних обставин.

Наказом від 01.09.2020 №14-А Товариством з обмеженою відповідальністю «Захисні технології України» продовжено дію наказу від 05.08.2020 №12/1-А та продовжено призупинення роботи швейного цеху до 30.09.2020 включно.

Наказом від 30.09.2020 №17-А Товариством з обмеженою відповідальністю «Захисні технології України» продовжено дію наказу від 05.08.2020 №12/1-А та продовжено зупинення роботи швейного цеху до 31.10.2020 включно. Вказані обставини, за доводами скаржника, виключають підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених ст. 7.3. договору. Водночас, доказів неможливості виконання зобов`язання по першій частині поставки (до 30.08.2020) матеріали справи не містять та не спростовано доводами апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не приймає такі доводи з урахуванням наступного. На підтвердження існування форс-мажору (обставин непереборної сили) відповідач надав суду першої інстанції сертифікат ТПП №3000-20-1836 (вих. від 18.11.2020 за №1703-4/626) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), щодо обов`язку (зобов`язання) Товариства з обмеженою відповідальністю «Захисні технології України» з поставки індивідуального обмундирування (35810000-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2) (Лот 2. Військова уніформа (35811300-5) (Костюм спеціальний для екіпажів бойових машин, вид 2) у кількості 1500 комплектів у строк до 30.08.2020 та у кількості 1750 комплектів у строк до 09.10.2020 за договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/20/121 від 22.06.2020 у період з 05.08.2020 до 31.10.2020 у зв`язку з введенням карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Водночас, в цій частині суд апеляційної інстанції приймає доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що на момент укладення договору №286/3/20/121 вже існували «обставини непереборної сили». А тому відповідач був обізнаний про таке та мав усвідомлювати карантинні обмеження, встановлені на території України, а також передбачати можливі негативні наслідки, які могли б настати, пов`язані з цим. Так, відповідач міг або мав передбачити можливість існування перебоїв із постачанням сировини, нестачі працівників на підприємстві (через взяття відпусток чи лікарняних).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що апелянтом не було доведено причинно-наслідковий зв`язок між карантинним обмеженнями (про які сторона вже була обізнана, оскільки такі обмеження вводились в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 15.03.2020 № 530-ІХ та Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 та неможливістю виконати першу частину поставки до 30.08.2020. Тоді як договір між сторонами було укладено 22.06.2020.

При цьому у сертифікаті ТТП 18.11.2020 за №1703-4/626 вказано про продовження низки наказів відповідача про продовження відпусток працівників без збереження заробітної плати. В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що видаючи відповідні накази, апелянт міг, або ж мав передбачити нестачу кадрів для виконання необхідного обсягу робіт. Однак, на власний ризик видавав їх.

Так, відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Тоді як згідно статті 44 ГК України принципами підприємництва, зокрема є комерційний розрахунок та розрахунок власного комерційного ризику.

Таким чином, відповідач, укладаючи договір під час існування обставин непереборної сили, повинен був допускати та розраховувати на виконання своїх обов`язків з можливою прострочкою та, відповідно, міг пропонувати укласти договір у відповідній редакції в частині строків виконання зобов`язань. А тому доводи апелянта в цій частині не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для відмови в позові. Та, відповідно, і як підстав для зменшення штрафних санкцій.

У цій частині суд апеляційної інстанції також приймає доводи позивача, викладені у відзив іна апеляційну скаргу з посиланням на постанову Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17. В якій суд касаційної інтанції зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Щодо доводів апелянта про необхідність зменшення розміру штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції також зазначає наступне.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Право суду щодо зменшення розміру пені має реалізовуватись з огляду на конкретні обставини справи та з урахуванням наявних у ній доказів (Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №910/8698/19).

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що ні в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції відповідач окрім зазначення про наявність форс-можорних обставин (під час яких вже укладався спірний договір) не зазначив про будь-які обставини, які могли б бути враховані судом та стати підставою для зменшення розміру неустойки. Жодних доказів крім вищенаведених на підтвердження форс-мажорних обставин не надав. Більше того, апелянтом навіть не заявлялось відповідне клопотання до місцевого господарського суду. Натомість, суд апеляційної інстанції таких обставин (що стали б підставою для зменшення неустойки з урахуванням вищезазначеного) не встановив. В цій частині суд апеляційної інстанції також не приймає доводи апелянта, що жодних збитків позивач не зазнав, а відповідач, незважаючи на всі труднощі, додаткові матеріальні витрати та істотну зміну обставин під час виконання договору, все ж фактично поставив товар. Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не було доведено, які додаткові матеріальні витрати ним було понесено, та які істотні зміни обставин під час виконання договору відбулись (враховуючи укладення договору під час карантинних обмежень).

А тому доводи апелянта в цій частині не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для часткового скасування рішення місцевого господарського суду та зменшення штрафних санкцій у розумінні ст.ст. 74, 76-79, 269 ГПК УКраїни .

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем обов`язку щодо поставки замовнику передбаченого укладеним між сторонами договором №286/3/20/121 товару (1500 комплектів), суд першої інстанції правомірно стягнув з ТОВ «Захисні технології України» 106 109,73 грн пені, нарахованої за несвоєчасну поставку товару за заявлені періоди на загальну суму вартості несвоєчасно поставленого товару в розмірі 1 798 470,00 грн, а також 7 % штрафу у розмірі 272 767,95 грн, нарахованого за прострочення понад 30 днів поставки товару загальною вартістю 1 798 470,00 грн.

А тому апеляційну скаргу у даній справі слід залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки останнє було прийнято з дотриманням вимог ст. 236 ГПК України.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Суд апеляційної інстанції не знайшов підстави для застосування положень ст. 233 ГК України (зменшення розміру штрафних санкцій).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у даній справі.

Таким чином, на підставі ст. 2, 74, 76-79, 80, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" на рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2022 року у справі №910/14151/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2022 року у справі №910/14151/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 10.02.2023.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім