РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.02.2023Справа №910/15982/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Крисько О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/15982/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Саксесс Інтернешнл Лімітед»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія Шичжень Тан»

про стягнення 5000000,00 грн

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Смарт Саксесс Інтернешнл Лімітед» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія Шичжень Тан» (далі - відповідач) про стягнення 5000000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов договору №27/04/2020 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 27.04.2020, у встановлений строк не здійснив повернення отриманої поворотної фінансової допомоги, у зв`язку з чим позивач просить стягнути основний борг в розмірі 5000000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2021 відкрито провадження у справі №910/15982/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 05.11.2021.

03.11.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог з підстав того, що строк виконання зобов`язання за договором №27/04/2020 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 27.04.2020 на момент звернення з позовом до суду не настав, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У судовому засіданні 05.11.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про встановлення учасникам справи строків для подання заяв по суті спору та відкладення підготовчого засідання на 26.11.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Саксесс Інтернешнл Лімітед» про зупинення провадження у справі задоволено; зупинено провадження у справі №910/15982/21 до набрання законної сили судовим рішенням в господарській справі №910/18913/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 поновлено провадження у справі №910/15982/21 та призначено підготовче засідання на 14.12.2022.

У судовому засіданні 14.12.2022, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 10.01.2023.

Судове засідання, призначене на 10.01.2023, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному, відтак ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 призначено судове засідання на 31.01.2023.

У судовому засіданні 31.01.2023 у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України була оголошена перерва на 10.02.2023.

У судове засідання 10.02.2023 представники учасників справи не з`явилися, втім позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. В свою чергу, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою уповноваженої особи про її отримання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи і не повідомив суду про причини неявки, а позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за їх відсутності.

Відповідно до частини 3 статі 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового розгляду 10.02.2023 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

В нарадчій кімнаті 10.02.2023 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Саксесс Інтернешнл Лімітед» (далі - сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія Шичжень Тан» (далі - сторона 2) укладено договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №27/04/2020 (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого сторона-1 надає, а сторона-2 приймає грошові кошти в якості поворотної безвідсоткової фінансової допомоги в сумі 5000000,00 грн, на строк визначений в пункті 1.5 договору (далі - фінансова допомога),

За умовами пункту 1.2 договору, даний договір про надання поворотної фінансової допомоги є безпроцентним (безвідсотковим).

Сторона-1 перераховує повністю або частинами суму фінансової допомоги стороні-2 протягом 1 місяця з моменту підписання цього договору, шляхом перерахування стороною-1 грошових коштів на поточний рахунок сторони-2. Метою даного договору не є отримання прибутку стороною-1 (пункти 1.3, 1.4 договору).

Приписами пункту 1.5 договору сторони визначили, що фінансова допомога надається строком до 24.04.2021 року і підлягає поверненню до вказаної дати у повному обсязі.

Поворотна фінансова допомога повертається стороною-2 на користь сторони-1 у безготівковому порядку, шляхом перерахування фінансової допомоги або її частини стороною-2 на поточний рахунок сторони-1. В межах строку, визначеного в пункті 1.5 даного договору, сторона-2 має право повертати стороні-1 отриману поворотну фінансову допомогу частинами (пункт 1.7 договору).

За умовами пунктів 2.1 та 2.2 договору сторона-1 зобов`язана перерахувати на поточний рахунок сторони-2 вказану у пункті 1.1 цього договору фінансову допомогу в сумі та строк, встановлені умовами договору. Сторона-2 зобов`язана повернути стороні-1 суму наданої фінансової допомоги не пізніше строку, вказаного у пункті 1.5 цього договору.

Пунктом 6.1 договору сторони визначили, що усі правовідносини, що виникають з цього договору або пов`язані із ним, у тому числі пов`язані із укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначення наслідків порушення договору, регламентуються цим договором та відповідними нормами чинного в Україні законодавства, а також застосованими до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

Даний договір діє до моменту повного виконання сторонами зобов`язань за договором (пункт 6.7 договору).

На виконання умов пунктів 1.1 та 1.3 укладеного договору та прийнятих на себе зобов`язань, позивач перерахував частинами суму фінансової допомоги на поточний рахунок відповідача у розмірі 5000000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №11200 від 07.05.2020 на суму 600000,00 грн, №11204 від 08.05.2020 на суму 600000,00 грн, №11206 від 12.05.2020 на суму 600000,00 грн, №11214 від 13.05.2020 на суму 600000,00 грн, №11190 від 06.05.2020 на суму 600000,00 грн, №11222 від 14.05.2020 на суму 600000,00 грн, №11235 від 15.05.2020 на суму 700000,00 грн та №11257від 19.05.2020 на суму 700000,00 грн.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить і відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо надання фінансової допомоги.

Тоді як, відповідач отримані грошові кошти в якості поворотної безвідсоткової фінансової допомоги у сумі 5000000,00 грн у встановлений умовами пункту 1.5 договору строк до 24.04.2021 не повернув, що і стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у статті 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики, а відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Обов`язок позичальника повернути позику врегульований приписами статті 1049 Цивільного кодексу України, з аналізу приписів частини 1 якої, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Приписами пункту 1.5 договору сторони визначили, що фінансова допомога надається строком до 24.04.2021 року і підлягає поверненню до вказаної дати у повному обсязі.

Втім, як встановлено судом, відповідач своїх зобов`язань за договором в частині повного та у встановлений договором строк, повернення отриманої фінансової допомоги не здійснив.

Тоді як, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи, що факт надання грошових коштів в якості поворотної безвідсоткової фінансової допомоги та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повного та своєчасного повернення фінансової допомоги, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення боргу у розмірі 5000000,00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, як і не надав жодних належних доказів з повернення фінансової допомоги в межах строку визначено умовами пункту 1.5 договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №27/04/2020 від 27.04.2020.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що строк виконання зобов`язання за договором №27/04/2020 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 27.04.2020 на момент звернення з позовом до суду не настав, оскільки додатковою угодою від 29.01.2021 року до договору №27/04/2020 від 27.04.2020 продовжено строк повернення наданої фінансової допомоги до 24.04.2023.

Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/18913/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Саксесс Інтернешнл Лімітед» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія Шичжень Тан» про визнання недійсною додаткової угоди від 29.01.2021 до договору №27/04/2020 від 27.04.2020 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Саксесс Інтернешнл Лімітед» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №910/18913/21 - задоволено; рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2022 у справі №910/18913/21 скасовано, з прийняттям нового рішення про задоволення позову та визнання недійсною додаткову угоду від 29.01.2021 до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №27/04/2020 від 27.04.2020, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Саксесс Інтернешнл Лімітед» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія Шичжень Тан».

Під час апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції встановив, що укладення та підписання колишнім директором ОСОБА_1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Саксесс Інтернешнл Лімітед» додаткової угоди б/н від 29.01.2021 до договору безвідсоткової фінансової допомоги №27/04/2020 від 27.04.2020 про продовження строку повернення фінансової допомоги до 24.04.2023 відбулося з перевищенням повноважень та поза межами компетенції, тобто за відсутності на це згоди одноосібного учасника товариства, в порушення Статуту товариства та ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №920/291/21, від 30.08.2022 у справі №904/1427/21 та від 24.05.2018 у справі №922/2391/16.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

При цьому, частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року в справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.11.1999 року в справі «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України» від 19.02.2009 та «Пономарьов проти України» від 03.04.2008).

Таким чином, судове рішення у господарській справі №910/18913/21, яким встановлено факт недійсності додаткової угоди б/н від 29.01.2021 року до договору безвідсоткової фінансової допомоги №27/04/2020 від 27.04.2020 року про продовження строку повернення фінансової допомоги до 24.04.2023 року, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити.

Отже, відповідачем не доведено того, що між сторонами досягнуто згоди щодо продовження терміну повернення фінансової допомоги, який визначений умовами пункту 1.5 договору №27/04/2020 від 27.04.2020, а відтак на момент розгляду даної справи строк на повернення отриманої фінансової допомоги настав.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у заявленому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73-80, 86, 129, 202, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Саксесс Інтернешнл Лімітед» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія Шичжень Тан» про стягнення 5000000,00 грн задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична компанія Шичжень Тан» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 7, офіс 210, ідентифікаційний код 42722024) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Саксесс Інтернешнл Лімітед» (01014, м.Київ, вул. Болсуновська, буд. 23, кв. 13, ідентифікаційний код 40897718) борг у розмірі 5000000 (п`ять мільйонів) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 75000 (сімдесят п`ять тисяч) грн 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.02.2023.

Суддя Т.В. Васильченко