ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 року м.Дніпро Справа № 904/31/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Антоніка С.Г. (доповідач),

суддів Чус О.В., Березкіної О.В.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2022р. (Ю.В. Фещенко, повний текст рішення складений та підписаний 16.11.2022) у справі №904/31/19

за позовом Першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури (м.Дніпро) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (м. Київ)

до Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області)

про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 139 202 грн. 12 коп.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року до Господарського суду Дніпропетровської області звернувся перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 139 202 грн. 12 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2022 змінено найменування прокуратури Дніпропетровської області на Дніпропетровську обласну прокуратуру.

Позовні вимоги Першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Фізичної особи - підприємця Решотки Сергія Павловича про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 139 202 грн. 12 коп. - задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Решотки Сергія Павловича в дохід Державного бюджету України 139 202 грн. 12 коп. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича на користь Дніпропетровської обласної прокуратури 2 088 грн. 03 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Рішення суду мотивовано доведеністю порушення відповідачем вагових параметрів при перевезенні вантажу без внесення плати за проїзд великовагового транспортного засобу.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Фізична особа-підприємець Решотка Сергій Павлович.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- Посилаючись в рішенні на відшкодування матеріальних збитків, суд не навів в рішенні чи мали місце збитки та якими доказами підтверджуються саме збитки; суд не навів жодної норми яку б у такому випадку належало б застосувати до цих правовідносин (стягнення збитків).

- суд прийшов до помилкового висновку про збитки, оскільки відносини перевізника ФОП Решотка С.П. та Укртрансбезпеки не являються цивільними відносинами, відносини Позивача і Відповідача не засновані на юридичній рівності.

- Коли йде мова про стягнення плати (обов`язкового платежу) або збору, то до таких відносин, які виникають у перевізника та Укртрансбезпеки цивільне законодавство не застосовується, бо такі відносини засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони (перевізник) другій стороні (Укртрансбезпека) інше не встановлено законом.

- Судова практика (постанова Великої Палати Верхового Суду від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17), на яку послався ГСДО в оскаржуваному рішенні є нерелевантною у даній господарській справі. Вказана постанова ВП ВС стосується штрафних санкцій (з Глави 26 ШТРАФНІ ТА ОПЕРАТИВНО- ГОСПОДАРСЬКІ САНКЦІЇ ГКУ), а не адміністративно-господарських санкцій (з Глави 27 АДМІНІСТРАТИВНО-ГОСПОДАРСЬКІ САНКЦІЇ ГКУ) на норми якої посилався Відповідач, тобто не подібних правовідносин до господарської справи, що розглядається. Відтак правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верхового Суду від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17, не можуть бути застосовані у даній справі.

- В оскаржуваному рішенні суду також вказано, що: «визначена контролюючим органом плата за проїзд, що несплачена перевізником добровільно у встановлені строки, набуває статусу заборгованості перед Державним бюджетом України» і «судом встановлено, що відповідачем, у порушення пункту 311 Порядку №°879 (а не Закону прим.) спірну плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування не внесено, у зв 'язку із чим у Фізичної особи- підприємця Решотки Сергія Павловича перед бюджетом утворилася заборгованість у розмірі 139 202 грн. 12 коп.».

Таке обґрунтування оскаржуваного рішення є помилковим, оскільки якщо суд вважає визначену контролюючим органом плату за проїзд у справі №904/31/19 «спірною», вона (плата) не була обов`язковою для Відповідача.

- Стягнення господарським судом Дніпропетровської області названої судом заборгованості Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича перед бюджетом у розмірі 139 202 грн. 12 коп. (стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях (розрахунку) суб`єкта владних повноважень 2017року щодо яких завершився встановлений КАСУ строк оскарження) за позовом суб`єкта владних повноважень, де і Прокурор і Укртрансбезпека здійснюють публічно-владні управлінські функції в тому числі на виконання делегованих повноважень це є публічно-правовий спір, що мав бути переданий на вирішення адміністративного суду за правилами КАСУ, а не ГПКУ.

- Необхідно врахування особливостей вантажу ФОП Решотки С.П., оскільки в загальному напівпричепі-цистерні WILLIG SANC з номерним знаком НОМЕР_1 перевозилось дизельне паливо Євро, що є рідким наливним вантажем, відповідно, зважаючи на стан доріг, під час руху автомобіля MAN TGS 19.440 з номерним знаком НОМЕР_2 даний вантаж може переміщуватися по всім осям транспортного засобу, і кожне зважування буде відрізнятись від попереднього.

- Суд безпідставно застосував норму статті 2 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України" до розрахунку суми 139 202 грн. 12 коп., зокрема і щодо її розрахунку у євро.

- ФОП Решотка С.П. довів суду належними та допустимими доказами, що його т/з не переміщувався через державний кордон України і на це внутрішньо українське перевезення не поширюються норми зазначеного Прокурором Закону.

- У справі №904/31/19 відсутні повноваження органів влади (Прокурора та Державної служби України з безпеки на транспорті (в інтересах держави в особі якої звернувся Прокурор)) стягувати адміністративно-господарські санкції (стягнення зборів чи обов`язкових платежів) з ФОП Решотки Сергія Павловича зі спливом строків в ст. 250 ГКУ для такого стягнення, оскільки такі дії Прокурора порушують права ФОП Решотки Сергія Павловича і мають бути припинені.

Просить рішення господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Дніпропетровська обласна прокуратура (м.Дніпро) та Державна служба України з безпеки на транспорті у відзивах на апеляційну скаргу просили рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №904/31/19. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання наказу Державної служби України з безпеки на транспорті № 147 від 17.02.2017 "Про затвердження щотижневого графіка проведення рейдових перевірок, які здійснюються територіальними органами Укртрансбезпеки", на підставі направлення на перевірку № 019311 від 24.02.2017 посадовими особами Управління Укртрансінспекції у Кіровоградській області у пункті габаритно-вагового контролю а/д М-12, Стрий -Тернопіль-Кіровоград-Знамянка, км.716+405 м. проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки MAN ТGS 19.440, реєстраційний номер НОМЕР_2 та причепу WILLIG SANC з номерним знаком НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_1 та який належить фізичній особі-підприємцю Решотці Сергію Павловичу.

За результатами перевірки посадовими особами Укртрансінспекції було складено довідку від 26.02.2017 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акт №0110125 від 26.02.2017, чек від 26.02.2017 № 03269, якими зафіксовано перевезення вантажу автомобілем, який належить позивачу, із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху, а саме: навантаження на осі: 7.02/11.92/30.94 при нормативно допустимій 11.0/11.0/22.0, фактична маса - 49,94 т. при нормативно допустимій - 40 т (а.с.26, 28, 29 т.1).

На підставі вказаних висновків Управлінням Укртрансінспекції у Кіровоградській області складено розрахунок плати за проїзд № 12 від 26.02.2017 на суму 4 893,21 євро (а.с. 30 т.1).

Листом Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області № 27-1-7/772 від 10.03.2017 Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0110125 від 26.02.2017, Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 12 від 26.02.2017 на суму 4 893,21 євро та Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 26.02.2017 було направлено відповідачу для виконання (а.с.30).

Відповідач грошові кошти не сплатив, у зв`язку з чим прокурор звернувся з даним позовом до суду.

Підстави звернення прокурора до суду в даній справі досліджувалися як апеляційним господарським судом так Верховним судом та відповідачем в апеляційній скарзі не оспорюються.

Стаття 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі Закон) дає визначення автомобільного перевізника - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Згідно ч.1 ст.34 Закону, автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Статтею 48 Закону встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги», рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» № 879 від 27.06.2007 року затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).

Згідно пп.3 п.2 Порядку № 879 визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., N 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, передбачено що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно з п. 30 Порядку № 879, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг)хВ, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Пунктом 31 Порядку № 879 передбачено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно -, двох - та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу.

Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру:

до 10 відсотків - у подвійному розмірі;

на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі;

більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки (п.311).

Матеріалами справи підтверджується, що за наслідками зважування зафіксовано навантаження на першу одиночну ось 7,02 тонн (передня ось), на друго одиночну ось 11,98 тонн ( нормативно допустиме 11,0 тонн), на строєну ось 30,94 тони (нормативно допустиме - 22 тони), повна маса 49,94 тони при нормативно допустимій 40,0 тон, що є порушенням п. 22.5 Правил дорожнього руху України, а саме: за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує зокрема, фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиничну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиничну задню вісь -11 т, здвоєні осі -18 т, строєні - 24 т).

У цьому зв`язку управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області нарахована плата за проїзд в сумі 4 893,21 євро.

Доказів здійснення плати за проїзд у визначеній сумі відповідачем не надано.

Відповідач звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про визнання дій неправомірними щодо складання акту № 0110125 від 26.02.2017р. про перевищення транспортним засобом нормативних габаритих параметрів та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 4 893,21 євро № 12 від 26.02.2017р.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2017 по справі № 804/2720/17 встановлено правомірність здійсненого Укртрансбезпекою у Кіровоградській області розрахунку та відмовлено у задоволенні позовних вимог. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017.

Отже обставина правомірності розрахунку плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 139 202 грн. 12 коп. (4 893,21 євро), встановлена вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи у відповідності до норм частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідачем не було надано жодних доказів на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який перебуває в його користуванні.

За таких обставин господарський суд правильно задовольнив позовіні вимоги.

Доводи наведені в апеляційній скарзі не приймаються до уваги у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.238 ГК України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу за порушення габаритно-вагового контрою встановлені ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», якою встановлено і розмір штрафу.

Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу в ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відсутня. Тому не є адміністративно-господарською санкцією.

Розмір плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу визначається Порядком № 879.

Зміст і призначення закріпленої у Порядку № 879 плати за проїзд великоваговим транспортним засобом полягає насамперед у відшкодуванні матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Велика Палата Верховного Суду в постановах № 926/16/19, № 917/210/19 від 12.02.2019р., Верховний Суд у складі Касаційний господарського суду в постанові № 914/3255//20 від 10.02.2020 дійшли висновку, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Оскільки плата за проїзд великоваговим транспортним засобом не є адміністративно-господарською санкцією, то не можуть і застосовуватися строки встановлені ст.250 ГК України.

З урахуванням наведеного апеляційна вскарга задоволенню не підлягає. Рішення суду слід залишити в силі.

Витрати з судового збору покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича залишити без задоволення

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2022р. у справі №904/31/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.В.Чус