ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Черкаси Справа № 925/1356/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М. без участі представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, справу за позовом Фізичної особи - підприємця Бекасюка Андрія Костянтиновича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично - дорожнє будівництво" про стягнення 757809 грн. 18 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа - підприємець Бекасюк Андрій Костянтинович звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично - дорожнє будівництво" (далі-відповідач) про стягнення, на підставі договору про надання послуг перевезення та обробки вантажів № 31/08/20 від 31.08.2020 року, 366050 грн. 79 коп. пені, 53316 грн. 71 коп. 3 % річних, 338441 грн. 68 коп. інфляційних втрат, що разом становить 757809 грн. 18 коп., а також відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано невиконанням відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажів, яке виникло із укладеного сторонами договору про надання послуг перевезення та обробки вантажів № 31/08/20 від 31.08.2020 року і підтвердженого рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.12.2021 року у справі № 925/1430/21.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 19.12.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/1356/22 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін без виклику, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09.02.2023 року, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Сторони явку представників в судове засідання 09.02.2023 року не забезпечили, позивач подав суду 09.02.2023 року заяву (вх. № 2188/23, а.с. 69), в якій підтримав позовні вимоги, просив розгляд справи проводити без участі його представника. Відповідач в особі свого представника подав суду 23.01.2023 року відзив на позовну заяву (вх. № 1080/23, а.с. 57-62), в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вказав на повне виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 21.12.2021 року у справі № 925/1430/21 в межах виконавчого провадження № 69502436, умисне затягування позивачем строків звернення до приватного виконавця з наказом суду у справі № 925/1430/21, повідомив про тяжке фінансове становище у зв`язку з чим просив зменшити розмір штрафних санкцій до розміру фактично завданих позивачу збитків.

Дослідивши заяви сторін по суті справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

31.08.2020 року між відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє будівництво", як замовником та позивачем - Фізичною особою-підприємцем Бекасюком Андрієм Костянтиновичем, як виконавцем, укладено договір про надання послуг перевезення та обробки вантажів №31/08/20 (далі - Договір, а.с.25-26), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язався за завданням замовника надати послуги, які споживаються в процесі здійснення замовником господарської діяльності, та прийняти оплату за послуги, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконавцеві належним чином надані послуги.

У Договорі передбачені усі його істотні умови, зокрема:

п. 1.1.1. - за цим договором виконавець надає наступні послуги: перевезення вантажів замовника; вантажно-розвантажувальні роботи, включаючи весь комплекс пов`язаних з ним операцій (в т.ч. із застосуванням спецтехніки, технологічних транспортних засобів, машин, механізмів тощо); роботи по обробці вантажів, підготовці вантажу до перевезення (за необхідності переупаковку і ремонт тари для забезпечення повного збереження вантажу під час перевезення), сортування, нанесення на вантаж повного і чіткого маркування, передбаченого правилами перевезення вантажу, і інші;

п.1.2. - послуги надаються згідно із Специфікацією послуг (Додаток №1 (невід`ємна частина договору), за замовленнями замовника, прийнятими виконавцем до виконання;

п.1.3. - обсяг та загальна вартість наданих послуг визначається на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг та наданих до нього підтверджуючих документів;

п.2.2. - виконавець має право вимагати своєчасної оплати наданих та прийнятих замовником без зауважень послуг;

п.2.3. - змовник зобов`язується своєчасно здійснювати оплату належним чином наданих послуг за договором;

п.2.4. - замовник має право: притримати оплату послуг виконавця без застосування до нього будь-яких штрафних санкцій у випадку передбаченому п.3.7 договору, а у випадку визначеному п.3.9 договору - не здійснювати оплату;

п.3.1. - вартість послуг виконавця визначається сторонами у акті приймання-передачі наданих послуг з урахуванням специфікації послуг (додаток №1 до договору);

п.3.2. - ціна договору складається з суми вартості послуг наданих виконавцем (суми всіх підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг) протягом строку дії договору;

п.3.3. - оплата вартості наданих послуг здійснюється після надання виконавцем замовнику повного пакету документів, а саме: актів приймання-передачі наданих послуг за формою, встановленою додатком №2 до договору; подорожніх листів; товарно-транспортних накладних; змінних рапортів. Вказані підтверджувальні документи надаються в обсязі та за формами, що передбачений для обліку роботи кожного окремого виду (марки) транспортних засобів, спецтехніки, машин, механізмів тощо;

п.3.5. - оплата вартості послуг здійснюється замовником у безготівковій формі протягом 10 (десяти) робочих днів після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг. Валюта платежу - національна грошова одиниця України (гривня);

п.4.1. - за невиконання чи неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність, визначену договором та законодавством України;

п.4.4. - за несвоєчасну оплату послуг, замовник сплачує на користь виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від простроченої суми за кожен день прострочення.

У період з 31.10.2020 року до 31.12.2020 року позивачем на виконання умов договору та специфікації до нього, надано відповідачу послуги з перевезення вантажів (ґрунту) автомобілем КАМАЗ, а також виконано вантажно-розвантажувальні роботи екскаватором на загальну суму 1374180 грн., згідно з:

змінними рапортами за період з 01.11.2020 року до 16.11.2020 року за найменуванням механізму Камаз ВК 4164 ВТ (133 години роботи), за період з 01.11.2020 року до 16.11.2020 року за найменуванням механізму Камаз АМ 9509 АВ (133 години роботи), за період з 01.11.2020 року до 16.11.2020 року за найменуванням механізму Камаз АС 5425 ВХ (133 години роботи), за період з 01.11.2020 до 16.11.2020 за найменуванням механізму Камаз ВК 9506 НА (129 годин роботи), за період з 16.10.2020 року до 31.10.2020 за найменуванням механізму Камаз АС 5425 ВХ (106 годин роботи), за період з 16.11.2020 року до 31.11.2020 року за найменуванням механізму екскаватор-навантажувач КОМАТSUWB93R 36650ВК (139 годин роботи); актами здачі-приймання (надання послуг): від 31.10.2020 року на суму 12000 грн., від 31.10.2020 року № 16 на суму 124200 грн., від 16.11.2020 року №19 на суму 61180 грн., від 16.11.2020 року №20 на суму 61180 грн., від 16.11.2020 року №23 на суму 94900 грн., від 31.11.2020 року №24 на суму 269100 грн., від 30.11.2020 року №25 на суму 261320 грн., від 15.12.2020 року №26 на суму 71690 грн., від 15.12.2020 року №27 на суму 226300 грн., від 23.12.2020 року №28 на суму 17760 грн., від 31.12.2020 №29 на суму 66490грн. (а.с. 28-38).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.12.2021 року у справі № 925/1430/21 позов Фізичної особи-підприємця Бекасюка Андрія Костянтиновича задоволено повністю, стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-дорожнє будівництво" 1106498 грн.40 коп. заборгованості за договором від 31.08.2020 №31/08/20 та 16597грн. 48 коп. судового збору.

07.02.2022 року на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 21.12.2021 року видано відповідний наказ.

26.07.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плеском О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69502436 за наказом Господарського суду Черкаської області № 925/1430/21 від 07.02.2022 року.

Із виписки АТ КБ «Приватбанк» з рахунку позивача (а.с. 42-43) вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. перераховано на рахунок позивача 15.08.2022 року - 287578 грн. 16 коп., 23.08.2022 року - 835517 грн. 72 коп. заборгованості відповідача у виконавчому провадженні № 69502436.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості у розмірі 1106498 грн.40 коп. позивач нарахував відповідачу до сплати на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 53316 грн. 71 коп. 3 % річних, 338441 грн. 68 коп. інфляційних втрат, а також на підставі п. 4.4. Договору 366050грн. 79 коп. пені, а саме за:

актом здачі-приймання (надання послуг) від 31.10.2020 року №15 на суму 120060 грн. за період прострочення з 14.11.2020 року по 15.08.2022 року: 6314 грн. 19 коп. 3% річних, 39560 грн. 57 коп. інфляційних втрат, 42081 грн. 61 коп. пені;

актом здачі-приймання (надання послуг) від 31.10.2020 року №16 на суму 124200 грн. за період прострочення з 14.11.2020 року по 15.08.2022 року: 6531 грн. 92 коп. 3% річних, 40924 грн. 73 коп. інфляційних втрат, 43532 грн. 70 коп. пені;

актом здачі-приймання (надання послуг) від 16.11.2020 року №19 на суму 43318 грн. 16 коп. за період прострочення з 01.12.2020 року по 15.08.2022 року: 2217 грн. 83 коп. 3% річних, 13534 грн. 54 коп. інфляційних втрат, 14941 грн. 78 коп. пені;

актом здачі-приймання (надання послуг) від 16.11.2020 року №20 на суму 17761 грн.84 коп. за період прострочення з 01.12.2020 року по 23.08.2022 року: 921 грн. 06 коп. 3% річних, 5806 грн. 02 коп. інфляційних втрат, 6321 грн. 26 коп. пені;

актом здачі-приймання (надання послуг) від 16.11.2020 року №23 на суму 94900 грн. за період прострочення з 01.12.2020 року по 23.08.2022 року: 4921грн. 14 коп. 3% річних, 31021грн. 08 коп. інфляційних втрат, 33773 грн. 96 коп. пені;

актом здачі-приймання (надання послуг) від 31.11.2020 року №24 на суму 267681 грн. 60 коп. за період прострочення з 15.12.2020 року по 04.01.2021 року: 461грн. 3% річних, 2409грн. 13 коп. інфляційних втрат,1844 грн. 02 коп. пені; на суму 1418 грн. 40 коп. за період прострочення з 15.12.2020 року по 23.08.2022 року: 71грн. 92 коп. 3% річних, 463грн. 65 коп. інфляційних втрат, 498грн. 28 коп. пені;

актом здачі-приймання (надання послуг) від 30.11.2020 року №25 на суму 261320 грн. за період прострочення з 15.12.2020 року по 23.08.2022 року: 13251грн. 15 коп. 3% річних, 85420грн. 75 коп. інфляційних втрат, 91801грн. 66 коп. пені;

актом здачі-приймання (надання послуг) від 15.12.2020 року №26 на суму 71690 грн. за період прострочення з 05.01.2021 року по 23.08.2022 року: 3511грн. 83 коп. 3% річних, 22585грн. 67 коп. інфляційних втрат, 24690грн. 82 коп. пені;

актом здачі-приймання (надання послуг) від 15.12.2020 року №27 на суму 226300 грн. за період прострочення з 05.01.2021 року по 23.08.2022 року: 11085грн. 60 коп. 3% річних, 71294грн. 99 коп. інфляційних втрат, 77940грн. 20 коп. пені;

актом здачі-приймання (надання послуг) від 23.12.2020 року №28 на суму 17760 грн. за період прострочення з 05.01.2021 року по 23.08.2022 року: 853грн. 94 коп. 3% річних, 5595грн. 22 коп. інфляційних втрат, 6052грн. 51 коп. пені;

актом здачі-приймання (надання послуг) від 31.12.2020 року №29 на суму 66490 грн. за період прострочення з 20.01.2021 року по 23.08.2022 року: 3175грн. 13 коп. 3% річних, 19825грн. 33 коп. інфляційних втрат, 22571грн. 99 коп. пені.

Таким чином, предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат заявлених у зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.12.2021 року у справі № 925/1430/21, яке набрало законної сили 07.02.2022 року.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 11 ч. ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п. п. 5, 8 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У справі, яка розглядається, спір виник у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення заборгованості у розмірі 1106498 грн. 40 коп. за договором про надання послуг перевезення та обробки вантажів № 31/08/20 від 31.08.2020 року, яка на дату звернення до суду з позовом відповідачем сплачена в межах виконавчого провадження №69502436 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 07.02.2022 року у справі № 925/1430/21 .

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26.03.2019 року у справі № 910/13862/15).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг проти України», а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З огляду на зазначене суд, встановивши, що рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто грошову суму і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, а отже, є грошовим зобов`язанням, приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошового зобов`язання, яке відповідач належним чином не виконував, що є підставою для стягнення на користь позивача 3 % річних, інфляційних втрат від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання.

Вимога позивача про стягнення спірної суми 3% річних, інфляційних втрат відповідає ч. 2 ст. 625 ЦК України, її розрахунок методологічно і арифметично проведено правильно. Відтак позовні вимоги в цій частині суд визнає обґрунтованими, доказаними і такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо вимоги позивача про стягнення 366050 грн. 79 коп. пені суд зазначає наступне.

Пунктом 4.4. Договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату послуг, замовник сплачує на користь виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов`язання, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

При вирішенні спору в частині стягнення спірної суми пені суд керується приписами статей 549-552, 610-612, 614 ЦК України, статтями 216-218, 229-232 (зокрема, абз. 3 ч. 2 ст. 231), 234 ГК України, роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» N 14 від 17.12.2013 року, умовами п. 4.4. Договору.

З огляду на викладені обставини заяви, наведені норми законодавства і умови Договору спірну вимогу позивача суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Проте, розрахунок розміру пені позивачем проведено без дотримання норм ч. 6 ст. 232 ГК України при нарахуванні пені.

За розрахунком суду розмір пені, з урахуванням норм ч. 6 ст. 232 ГК України, становить71484 грн. 03 коп. і в такому розмірі вимоги позивача в цій частині позову підлягали б задоволенню.

Також суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення пені заявлені без урахування приписів ч.2 ст.258 ЦК України щодо застосовуння позовної давності в один рік. Однак, згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи скористався на власний розсуд, у відзиві на позовну заяву не заявив про застосування позовної давності до заявленої позивачем вимоги.

Разом з тим, обґрунтовуючи клопотання, заявлене у відзиві на позовну заяву (вх. № 1080/23 від 23.01.2023 року), про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач зазначив, що розмір штрафних санкцій є надмірно великим відносно суми основного боргу, який вже сплачено відповідачем. Відповідач також просив врахувати його складний фінансовий стан, що відображений у звіті про фінансові результати діяльності за дев`ять місяців 2022 року, зменшення доходів до 394458 грн., що є істотно меншим за відповідний період минулого року. Збройна військова агресія російської федерації проти України, введення військового стану на всій території України тимчасово унеможливлює проведення будівельних робіт на об`єктах автодорожнього господарства і відповідно отримання грошових коштів за виконані роботи та надані послуги, спричинили з 15.03.2022 року простій підприємства та неможливість виконання вчасно взятих зобов`язань.

Згідно зі статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Приймаючи до уваги майновий стан сторін, наслідки спірного порушення зобов`язання для них, суд, відповідно до норм ч. 3 ст. 193, ч. 1 ст. 233 ГК України, ст. 529, ч. 3 ст. 551 ЦК України, роз`яснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в постановах від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», зменшує розмір пені який підлягає до стягнення на 50%, що становить 35742 грн. 01 коп. (71484 грн. 03 коп. : 50%).

Інші твердження відповідача, викладені у відзиві позовну заяву про безпідставність заявлених вимог суд відхиляє, оскільки вимоги позовної заяви відповідають погодженим умовам укладеного сторонами договору про надання послуг перевезення та обробки вантажів № 31/08/20 від 31.08.2020 року, узгоджуються з нормами діючого законодавства України та фактичними обставинами справи.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч.1ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВРКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вважає позов обґрунтованим, доказаним і з зазначених у ньому підстав задовольняє повністю.

З урахуванням викладених обставин справи, умов Договору та наведених норм законодавства суд спірні вимоги позивача вважає обґрунтованими, позов задовольняє в частині вимог про стягнення 53316 грн. 71 коп. 3 % річних, 338441 грн. 68 коп. інфляційних втрат, 35742 грн. 01 коп. пені, в частині вимог про стягнення пені в сумі 330308 грн. 77 коп. слід відмовити.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 6412 грн. 51 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично - дорожнє будівництво", , місцезнаходження: 19000, Черкаська обл., м. Канів, вул. Енергетиків, буд. 65, на користь Фізичної особи - підприємця Бекасюка Андрія Костянтиновича, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 - 53316 грн. 71 коп. 3 % річних, 338441 грн. 68 коп. інфляційних втрат, 35742 грн. 01 коп. пені, 6412 грн. 51 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позову в частині вимог про стягнення 330308 грн. 77 коп. пені відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.02.2023 року.

Суддя Грачов В.М.