про стягнення 133 789, 23 грн,
До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ернерінг» (далі за текстом - ТОВ «Ернерінг», Позивач, Постачальник) до Комунального автотранспортного підприємства № 273904 (КАТП-273904) (далі за тексом - КАТП-273904, Відповідач, Споживач) про стягнення 133 789, 23 грн заборгованості за договором № 131120 від 13.11.2020 про постачання електричної енергії споживачу (далі за текстом - Договір).
В обґрунтування позовних вимог, Позивач зазначає, що ним у жовтні 2021 року на підставі Договору поставлено Споживачу електричну енергію вартістю 152 867, 33 грн., що вбачається із Акту прийому-передачі № ПЕЕ-0002189 від 30.10.2021.
Однак, Відповідач всупереч умовам Договору здійснив оплату не у повному обсязі, чим допустив порушення господарського зобов`язання та з огляду на що у останнього утворилась заборгованість в розмірі 133 789, 23 грн., що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Рішенням господарського суду міста Києва від 23.01.2023 позовом ТОВ «Ернерінг» задоволено, стягнуто з КАТП-273904 на користь ТОВ «Ернерінг» суму заборгованості в розмірі 133 789, 23 грн та судовий збір в розмірі 2 481 грн.

31.12.2022 через загальний відділ діловодства до господарського суду міста Києва надійшла заява ТОВ «Ернерінг» про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Розглянувши заяву Позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з Відповідача, суд зазначає наступне.

В обґрунтуванні поданої заяви Позивач зазначає, що в процесі розгляду даної справи на підставі укладеного з Янко М. договору про надання правничої допомоги № 15 від 15.09.2022 Позивачу надавалися адвокатські послуги.

У позовній заяві, а саме в попередньому розрахунку суми судових витрат Позивачем зазначено орієнтовні витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн., додаткові докази понесення яких будуть надані після формування Акту прийому-передачі послуг між адвокатом Янко М. та клієнтом (Позивачем).

На підтвердження факту отримання Позивачем адвокатських послуг та понесення витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано:

- договір № 15 про надання правової допомоги від 15.09.2022, Додаток № 1 до вказаного договору;

- ордер серії АІ № 1291935 від 14.10.2022;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС № 7116/10 від 19.10.2018;

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 04 від 24.01.2023 на суму 13 000 грн;

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 16 від 23.12.2022 на суму 20 000 грн.

Зазначені акти здачі-приймання робіт (надання послуг) підписані представниками сторін, підписи яких скріплено печатками товариства, що відповідно підтверджує факт надання адвокатом послуг клієнту без зауважень та претензій та відповідно виникнення підстав для здійснення Позивачем оплати таких послуг.

Згідно актів здачі-приймання робіт (надання послуг) № 04 від 24.01.2023, № 16 від 23.12.2022 адвокатом надано Позивачу наступні послуги загальною вартістю 33 000 грн:

- аналіз документів клієнта, вивчення актуальної судової практики в аналогічних спорах, визначення правової позиції у справі про стягнення заборгованості з КАТП-273904 - вартістю 5 000 грн;

- підготовка та направлення (подання) позовної заяви вартістю 10 000 грн;

- складання на подання відповіді на відзив на позовну заяву вартістю 5 000 грн;

- складання та подання додаткових пояснень вартістю 3 000 грн;

- гонорар за отримання позитивного рішення у справі вартістю 10 000 грн.

Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до положень частини 1 статті 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять заперечень Відповідача, в тому числи і у відзиві щодо заявлених Позивачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд вказує, що з аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та/або погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 вказано Закону, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

З огляду на викладене, проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 15 про надання правової допомоги від 15.09.2022, суд вказує, що останнім закріплено фіксовану форму оплати послуг адвоката.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.11.2021 у справі № 910/7520/20.

Суд, дослідивши зазначені вище акти здачі-приймання наданих послуг, зазначає, що на переконання суду зазначені адвокатом суми вартості наданих послуг є необґрунтованими та непропорційними порівняно з предметом позову та не підлягаю відшкодуванню Відповідачем в заявленому Позивачем обсязі з огляду на наступне.

По-перше, надання адвокатом такої послуги як «Аналіз документів, визначення актуальної судової практики в аналогічних спорах, визначення правової позиції» вартістю 5 000 грн є завищеним, недоведеним та необґрунтованим, оскільки Янко М.І. є професійним адвокатом, а справа № 910/10893/22 не є складною та фактично ґрунтувалась на дослідженні договору постачання електричної енергії, акту прийому-передачі електричної енергії та здійснених Відповідачем оплат. При цьому судом встановлено, що адвокатом, за його твердженням, досліджувалась актуальна судова практика в аналогічних спорах, однак позовна заява не містить жодних посилань на таку практику.

Із врахуванням викладеного, також, на переконання суду, підготовка такого типу позову з незначною доказовою базою вартістю в 10 000 грн також є завищеною та необґрунтованою.

По-друге, в акті здачі - приймання робіт (надання послуг) № 16 від 23.12.2022 адвокатом та Позивачем визначено вартість складання адвокатом та подання у даній справі відповіді на відзиву вартістю 5 000 грн.

Водночас, відповідь на відзив в межах даної справи Позивачем не подавалась та відповідно відсутня в матеріалах справи № 910/10893/22, що відповідно виключає можливість покладення таких витрат на Відповідача в цілому.

По-третє, підготовка та подання адвокатом додаткових пояснень вартістю 3 000 грн, було зумовлено виключно неповноцінним та недостатнім викладенням адвокатом обставин справи саме в позовній заяві в частині наданих Позивачем платіжних доручень про сплату Відповідачем існуючої заборгованості та зарахування таких проплат Позивачем за актами, які не входили до предмету розгляду та предмету доказування у справі № 910/10893/22.

По-четверте, із акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 04 від 24.01.2023 вбачається, що адвокатом виставлено гонорар за отримання позитивного рішення суду у даній справі в розмірі 10 000 грн.

Суд вказує, що чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте Верховний Суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Водночас, виходячи із особи Відповідача (боржника) у даній справі суд вказує, що останнє є комунальним підприємством у комунальній корпорації «Київавтодор», засноване на власності громади міста Києва задля здійснення технічного нагляду, утримання та ремонту автомобільних шляхів, шляхово-транспортних споруд на них, мереж зовнішнього освітлення вулиць.

Згідно доводів Відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, по суті позову, у зв`язку із введенням на території України воєнного стану Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 ремонт вулиць міста Києва суттєво ускладнено, що відповідно призвело до зниження доходів підприємства, при тому що потужності підприємства направляються на допомогу Збройним Силам України.

Крім того, перебування Відповідача у важкому фінансовому становищі вбачається в тому, що відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 штат працівників Відповідача скорочено, а дію трудових договорів призупинено, що вбачається із наказу Відповідача № 80-1-к від 15.05.2022, при тому, що фінансування діяльності підприємства з місцевого та/або з державного бюджету наразі не здійснюється.

Відтак, на переконання суду покладання на особу Відповідача гонорару в розмірі 10 000 грн ускладнить діяльність комунального підприємства та фактично матиме обтяжувальний характер.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).

Отже, з огляду на вищевикладене, враховуючи категорію справи та її значення для сторін, фактичне надання адвокатом послуг в межах розгляду даної справи, дотримуючись принципу розумності розміру гонорара адвоката, суд дійшов висновку, що правомірним буде покладення на Відповідача частини заявлених Позивачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме в розмірі 8 000 грн.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 221 та 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ернерінг» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/10893/22 - задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального автотранспортного підприємства № 273904 (КАТП-273904) (вул. Охтирська, 8, м. Київ, 03066; ідентифікаційний код 05433011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ернерінг» (пров. Василя Жуковського, буд. 15, м. Київ, 03022; ідентифікаційний код 39726263) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн.

3. В задоволенні відшкодування Позивачу іншої частини витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення підписано: 10.02.2023

Суддя Антон ПУКАС