ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. ОдесаСправа № 915/815/16
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Богацька Н.С.

судді: Діброва Г.І., Разюк Г.П.

секретар судового засідання: Полінецька В.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Овчарук О.О.,

від відповідача: не з`явився,

від третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.02.2022, ухвалене суддею Семенчук Н.О., м. Миколаїв, повний текст складено 08.08.2022

у справі № 915/815/16

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз»

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

про: стягнення 67519310,37 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі АТ «Миколаївгаз»), в якому просило суд стягнути з останнього 68806386,36 грн., з яких: 63087501,32 грн основного боргу; 5353849,84 грн пені та 365035,20 грн 3% річних.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №13-103-ВТВ від 04.01.2013 в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого позивачем природного газу за період з січня по квітень 2013 року, з вересня по грудень 2013 року, з січня по грудень 2014 року, з січня по вересень 2015 року та з листопада по грудень 2015 року.

У відзиві на позовну заяву ПАТ «Миколаївгаз» заперечувало проти її задоволення та зазначило, зокрема, що згідно Сертифікату від 31.03.2016 № 6083, виданого Торгово-промисловою палатою України у відповідності до її повноважень (далі Сертифікат ТПП), у ПАТ «Миколаївгаз» немає можливості виконувати належним чином грошові зобов`язання за укладеним між сторонами у справі договором у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, і ці обставини згідно п. 8.1 договору є підставою для звільнення ПАТ «Миколаївгаз» від виконання обов`язків за договором та від відповідальності за його неналежне виконання.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24.10.2016 (суддя Коваль Ю.М.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 (головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Колоколов С.І., Ярош А.І.) у справі № 915/815/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суди зазначили, що відповідач належними доказами підтвердив неможливість належного виконання грошових зобов`язань за укладеним з позивачем договором внаслідок настання форс-мажорних обставин, про настання яких належним чином повідомив позивача.

На момент розгляду справи в апеляційній інстанцій відповідачем було частково сплачено основний борг у розмірі 1 287 076,05 грн. (63087501,32 грн - 1287076,05 грн = 61800425,27 грн. без урахування штрафних санкцій).

Постановою Вищого господарського суду України від 07.06.2017 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 та рішення господарського суду Миколаївської області від 24.10.2016 скасовано, справу № 915/815/16 направлено на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

Суд касаційної інстанції зазначив, що порушення відповідачем умов договору щодо оплати товару є підставою для нарахування визначених ст. 625 ЦК України платежів, а наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Крім того, посилаючись на сертифікат Торгово-промислової палати України від 31.03.2016, яким засвідчено форс-мажорні обставини, зокрема дії/бездіяльність третіх осіб/органів державної влади, суди попередніх інстанцій взагалі не з`ясовували чи було виконано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/15132/15, та чи було затверджено Міненерго у 2015 році нові розміри нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах газорозподільних підприємств-позивачів. Також зауважено, що для з`ясування форс-мажорних обставин суди при вирішенні даного спору повинні розглянути питання щодо залучення до участі у даній справі в якості третьої особи - Міністерство енергетики та вугільної промисловості.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.07.2017 справу № 915/815/16 прийнято до провадження суддею Семенчук Н.О. та до участі у ній в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство енергетики та вугільної промисловості.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.07.2017, залишеною в силі постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2017, провадження у даній справі зупинено до вирішення пов`язаної з нею іншої справи № 910/10897/17, що розглядається Господарським судом м. Києва.

У зв`язку з прийняттям 02.06.2021 Господарським судом м. Києва рішення у справі № 910/10897/17, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.08.2021 провадження у даній справі поновлено.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.02.2022 у справі №915/815/16 позов АТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково, стягнуто з АТ «Миколаївгаз» на його користь 67440250,06 грн., з яких: 61800425,33 грн основного боргу; 5279835,92 грн пені; 359988,81 грн 3% річних, 204633 грн витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Місцевий господарський суд, врахувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, зазначив, що встановлені у Сертифікаті ТПП обставини не мають ознак надзвичайності і невідворотності, вони не відповідають розумінню непереборної сили, визначеної в ст. 617 ЦК України, оскільки протягом дії договору відповідач отримував природний газ та погоджувався на його ціну, у тому числі й шляхом укладання додаткових угод щодо ціни на природний газ і при цьому був обізнаний щодо встановлених тарифів. Отже, вони не є підставою для звільнення відповідача як від виконання основного зобов`язання щодо оплати природного газу, так і від відповідальності за його невиконання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені та 3 % річних, місцевий господарський суд зазначив про їх помилковість, здійснив власні розрахунки, відповідно до яких пеня складає 5279835,92 грн, а 3% річних - 359988,81 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована наступним:

- можливість відповідача розраховуватись за природний газ для потреб виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат (далі ВТВ) перед позивачем прямо залежить від затвердженого гранично допустимого розміру ВТВ, а також від наявності та суми, передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової;

- тариф на розподіл природного газу є основним джерелом фінансування діяльності відповідача;

- Сертифікатом ТПП фактично встановлено, що протягом 2014-2015 років при формуванні та затвердженні гранично допустимого розміру ВТВ та тарифу на розподіл природного газу Міненерго та НКРЕКП було нераховано обсяги витрат газу на покриття ВТВ у розмірі 11,399 млн. куб.м. газу на загальну суму 80 069 040 грн з ПДВ, відповідно, затверджено економічно необґрунтований тариф;

- відсутність вини тягне за собою і відсутність відповідальності, у тому числі у вигляді господарських санкцій;

- обставини непереборної сили є подією, яку особа не могла передбачити або передбачила, але не могла її відвернути;

- факт умисного заниження обсягів ВТВ підтверджено адміністративною справою № 826/15132/15.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., суддів Діброви Г.І., Разюк Г.П.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2022 за апеляційною скаргою АТ «Миколаївгаз» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.02.2022 у справі № 915/815/16 відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасникам справи строк до 24.10.2022 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами його направлення іншим учасникам справи), роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.10.2022 справу № 915/815/16 призначено до розгляду на 28.11.2022 о 15:00 год.

26.10.2022 від АТ «НАК «Нафтогаз України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість, зокрема, що обставини, зазначені в Сертифікаті ТПП, не є обставинами непереборної сили. Позивач зазначив, що аналогічна правова позиція викладена також і у постановах Верховного суду від 14.02.2018 у справі № 923/2343/16, від 11.04.2018 у справі № 904/4470/16 та від 14.05.2019 у справі № 904/1224/18.

АТ «НАК «Нафтогаз України» зауважило, що підстави і предмет вищевказаних справ були аналогічними з даною справою. Контрагенти АТ «НАК «Нафтогаз України», так само як і відповідач у даній справі, намагалися уникнути від обов`язку виконати грошові зобов`язання за аналогічними договорами, пов`язуючи це з діями Міненерго та НКРЕКП, та наполягали на звільненні їх від відповідальності в силу форс-мажорних обставин.

28.10.2022 від АТ «НАК «Нафтогаз України» надійшло клопотання (вх. № 1351/22) про участь його представника (адвоката Овчарука О.О.) в судовому засіданні 28.11.2022 о 15:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2022 задоволено.

22.11.2022 аналогічне клопотання надійшло від представника АТ «Миколаївгаз», яке ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 також задоволено.

28.11.2022 від АТ «Миколаївгаз» надійшли письмові пояснення по суті спору та клопотання про закриття провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Клопотання мотивоване тим, що 10.11.2022 постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1414 АТ «Миколаївгаз» включено до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, а тому, на переконання відповідача, з предмет спору припинив існування, що є підставою для закриття провадження у даній справі.

Судове засідання 28.11.2022 не відбулось у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 постановлено розглянути апеляційну скаргу поза межами строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України, у розумний строк. Повідомлено учасників справи про те, що судове засідання відбудеться 17.01.2023 о 15:00 год. Одночасно надати можливість представникам АТ «НАК «Нафтогаз України» та АТ «Миколаївгаз» взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Судове засідання 17.01.2023 не відбулось у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання відбудеться 14.02.2023 о 13:00 год. Одночасно надати можливість представникам АТ «НАК «Нафтогаз України» та АТ «Миколаївгаз`взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

В судове засідання 14.02.2023 в режимі відеоконференції з`явився представник позивача.

Встановити зв`язок з представником АТ «Миколаївгаз» адвокатом Іноземцевим Є.С. за електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 для проведення судового засідання в режимі відеоконференції не вдалося.

З огляду на положення ч. 5 ст. 197 ГПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість провести судове засідання у даній справі за відсутності представника відповідача, оскільки ризики технічної неможливості участі у відеоконференції покладаються саме на нього.

Представник Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 14.02.2023 колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у даній справі, дійшла наступних висновків.

Господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору (п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України). Відсутність предмета спору означає припинення існування правовідносин внаслідок певних обставин (оплати боргу, знищення предмету спору, скасування оспорюваного акту).

Згідно з ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК «Нафтогаз України» природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Рішення про включення або про відмову у включенні до Реєстру приймається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та оприлюднюється на її офіційному веб-сайті (п. 1, ч. 4 п. 2 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Реструктуризація заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється після проведення розрахунків, передбачених статтею 4 цього Закону, шляхом розстрочення на три календарних місяці рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»).

Кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості. (ч. 7 ст. 5 Закону).

Колегія суддів зазначає, що на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення та подачі апеляційної скарги предмет спору існував, а лише включення відповідача до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, не свідчить про відсутність предмету спору.

Крім того, відповідачем не надано жодних доказів ані проведення взаєморозрахунків, ані укладення договору про реструктуризацію, як це встановлено статтями 4 та 5 вищевказаного Закону.

Колегією суддів також враховується, що врегулюванню підлягає і заборгованість, яка у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача та закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 04.01.2013 між позивачем (Продавець) та відповідачем (Покупець) укладено договір № 13-103-ВТВ купівлі-продажу природного газу (далі договір), за умовами п. 1.1. якого (в редакції Додаткової угоди № 11 від 22.12.2014) Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов`язується - прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. договору сторони передбачили, що газ використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат Покупця (далі ВТВ).

В подальшому, до договору сторонами вносились зміни та доповнення шляхом укладення відповідних додаткових угод, а саме: № 1 від 04.04.2013, № 2 від 10.07.2013, № 3 від 08.08.2013, № 4 від 31.12.2013, № 5 від 28.04.2014, № 6 від 15.05.2014, № 7 від 10.06.2014, № 8 від 05.09.2014, № 9 від 10.11.2014, № 10 від 08.12.2014, № 11 від 22.12.2014, № 12 від 05.02.2015, № 13 від 10.03.2015, № 14 від 03.04.2015, № 15 від 12.05.2015, № 16 від 03.06.2015, № 17 від 10.07.2015, № 18 від 12.10.2015 та № 19 від 28.10.2015.

Відповідно до п. 3.1 договору право власності на газ переходить від Продавця до Покупця у пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Згідно з пунктами 3.3. - 3.4. договору приймання - передача газу, переданого Продавцем Покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 6.1. договору (в редакції додаткової угоди № 11 до нього) передбачено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами в національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем і Покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Відповідно до пунктів 7.1 - 7.2 за не виконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно чинному законодавству України. У разі невиконання Покупцем умов договору він зобов`язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Розділом 8 договору «Форс-мажор» визначено, що: сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин) (п. 8.1. договору); під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (п. 8.2. договору); сторони зобов`язані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом чотирнадцяти днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи відповідно до законодавства (п .8.3. договору); настання обставини форс-мажору підтверджується у встановленому законодавством порядку (п. 8.4. договору);

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (ст. 11 договору в редакції додаткової угоди № 11 до нього).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 394 922 070,20 грн, що підтверджується наявними у справі актами приймання-передачі природного газу за період з 01.01.2013 по 31.08.2016 (а.с.62-81 т.1) та визнається учасниками даної справи.

Вищевказані акти підписані без жодних зауважень, заперечень, застережень та за відсутності претензій або повідомлень про порушення умов договору.

Також учасниками даної справи не заперечується, що:

- відповідач свої зобов`язання за договором виконав частково, сплативши позивачу лише 331834568,88 грн. Тобто залишок заборгованості складав 63087501,32 грн (394922070,20 грн - 331834568,88 грн);

- в процесі розгляду даної справи відповідачем перерахував позивачу ще 1287076,05 грн.

Отже, основна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 61800425,27 грн (63087501,32 грн - 1287076,05 грн).

В матеріалах даної справи міститься Сертифікат ТПП №6083 від 31.03.2016 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили ), зокрема, дії/бездіяльність третіх осіб/органів держаної влади Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» щодо настання зобов`язань, виконання яких передбачено щомісячно: оплата придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, які не були враховані при встановлені тарифів на розподіл природного газу, у розмірі 13,611 млн.куб.м. за договором №13-103-ВТВ на купівлю - продаж природного газу, укладеним 04.01.2013. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 01.05.2014; дата закінчення - тривають до 31.03.2016.

Листом від 11.04.2016 №04/1338 відповідач повідомив позивача про настання обставин форс-мажору, до якого додав копію вказаного Сертифікату ТПП, що підтверджується листом вкладення у цінний лист (а.с.94 т.1) та також не заперечується учасниками даної справи.

Предметом спору у даній справі (з урахуванням часткової сплати відповідачем позивачу суми основної заборгованості) є вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» стягнути з АТ «Миколаївгаз» 61800425,33 грн основного боргу, 5353849,84 грн пені та 365035,20 грн 3% річних з підстав неналежного виконання останнім прийнятих на себе зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної сплати вартості отриманого від позивача товару (природного газу).

Частково задовольняючи позов, місцевий господарський суд зазначив, зокрема, що встановлені у Сертифікаті ТПП обставини не мають ознак надзвичайності і невідворотності, вони не відповідають розумінню непереборної сили, визначеної в ст. 617 ЦК України, оскільки протягом дії договору відповідач отримував природний газ та погоджувався на його ціну, у тому числі й шляхом укладання додаткових угод щодо ціни на природний газ і при цьому був обізнаний щодо встановлених тарифів. Отже, вони не є підставою для звільнення відповідача як від виконання основного зобов`язання щодо оплати природного газу, так і від відповідальності за його невиконання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Частиною першою ст. 509 Цивільний кодекс України (далі ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Частиною першою ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як вже зазначалось, учасниками даної справи фактично визнається, що: на виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 394922070,20 грн; відповідач свої зобов`язання за договором виконав частково, сплативши позивачу лише 331834568,88 грн, а в подальшому ще 1287076,05 грн. Отже, основна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 61800425,27 грн (63087501,32 грн - 1287076,05 грн).

Докази сплати відповідачем вказаної суми матеріали даної справи не містять.

Фактично, доводи відповідача, які викладені ним у відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі, зводяться лише до того, що виконання зобов`язань стало неможливим саме внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які зафіксовані у Сертифікаті ТПП № 6083 від 31.03.2016.

Надаючи оцінку цим доводам колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 8.1. - 8.2. договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що 31.03.2016 Торгово-промисловою палатою України виданий Сертифікат № 6083 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) на підтвердження настання форс-мажорних обставин, що полягають у дії/бездіяльності третіх осіб/органів державної влади, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем зобов`язання щодо остаточного розрахунку за договором № 13-103-ВТВ по оплаті придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, які не були враховані при встановлені тарифів на розподіл природного газу, які настали з 01.05.2014 та тривали на 31.03.2016.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 14-1 вказаного Закону форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно д ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

За змістом ч. 2 ст. 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Таким чином, непереборна сила (форс-мажорні обставини) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності.

Разом з тим, встановлені у Сертифікаті ТПП № 6083 від 31.03.2016 обставини, а саме, дії/бездіяльність третіх осіб, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем своїх зобов`язань, визначених п. 6.1 договору по оплаті придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, не мають ознак надзвичайності і невідворотності.

Такі обставини не відповідають розумінню непереборної сили, визначеної ст. 617 ЦК України, оскільки протягом дії договору відповідач отримував природний газ та погоджувався на його ціну, у тому числі й шляхом укладання додаткових угод щодо ціни на природний газ і при цьому був обізнаний щодо встановлених тарифів.

Отже, зазначені у Сертифікаті ТПП № 6083 від 31.03.2016 обставини не є підставою для звільнення відповідача як від виконання основного зобов`язання щодо оплати природного газу, так і від відповідальності за його невиконання.

Аналогічна правова позиція (щодо аналогічних сертифікатів ТПП) викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 11.04.2018 у справі № 904/4470/16 та від 14.05.2019 у справі № 904/1224/18.

Посилання відповідача на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі № 826/15132/15 також не приймається до уваги, оскільки докази виконання зазначеної постанови на момент прийняття рішення у даній справі матеріали даної справи не містять.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» в частині стягнення з АТ «Миколаївгаз» 61800425,33 грн основної заборгованості є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами даної справи, відповідно, такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання Покупцем умов договору він зобов`язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції перерахунок пені та 3 % річних, колегія суддів погоджується з ним. Крім того, жодних заперечень щодо арифметичної правильності заявлених до стягнення сум апеляційна скарга не містить.

Згідно з ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 ГПК України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч. 4 ст. 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.02.2022 у справі № 915/815/16 - без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом, підлягають віднесенню на скаржника.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.02.2022 у справі № 915/815/16 - без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.02.2023.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва

Г.П. Разюк