ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2427/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.

при секретарі судового засідання Ліннік І.А.

за участю представників:

від прокурора: Лянна О.А. - посвідчення

від позивача 1: не з`явився

від позивача 2: не з`явився

від третьої особи позивача: Вихристюк І.М. керівник, адвокат Карташов А.Г. - ордер

від відповідача: адвокат Піщанська І.В. довіреність

від третьої особи відповідача 1: адвокат Кравцан В. М. ордер

від третьої особи відповідача 2: адвокат Гусак О. М. ордер

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 916/2427/22

за позовом: керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури (вул. Незалежності, 39, м. Білгород-Дністровський Одеської області, 67701, код 03528552) в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації (пр.-т Шевченка, 4, м. Одеса, 65032, код 00022582) в особі Білгород-Дністровської районної державної адміністрації (вул. Грецька, 24, м. м. Білгород-Дністровський Одеської області, 67700, код 04056813)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: Національного природного парку "Тузловські лимани" (вул. Партизанська, 2, м. Татарбунари, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 68100, код 37197893)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Сільськогосподарського підприємства "Чорноморська перлина" (вул. Шевченка, 37, с. Базар`янка, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 68162, код 00413446)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ),

2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ).

про розірвання договору оренди, скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ

1. Суть спору.

Керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації (надалі Одеська ОДА) та в особі Білгород-Дністровської районної державної адміністрації (надалі Б/Дністровська РДА) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Сільськогосподарського підприємства "Чорноморська перлина" (надалі ПрАТ СП "Чорноморська перлина"), в якому просить суд:

- розірвати договір оренди, укладений 08.06.2010 між Татарбунарською районною державною адміністрацією та ПрАТ СП "Чорноморська перлина" щодо земельної ділянки, загальною площею 1,3 га, яка знаходиться на території 1 км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району, який зареєстрований 29.07.2010 Татарбунарським відділом Центру ДЗК за № 6, а також зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Оперчук І.М. від 20.10.2015 № 2543081 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, номер запису про інше речове право 11712165);

- скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Оперчук І.М. від 20.10.2015 № 2543081 щодо державної реєстрації за ПрАТ СП "Чорноморська перлина" права оренди на земельну ділянку, площею 1,2975 га, яка знаходиться на території Татарбунарського району Одеської області, кадастровий номер :01:003:0009, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, номер запису про інше речове право 11712165);

- зобов`язати ПрАТ СП "Чорноморська перлина" повернути державі в особі Одеської ОДА земельну ділянку площею 1,2975 га, яка знаходиться на території Б/Дністровського району, кадастровий номер :01:003:0009.

2. Позиція учасників справи.

2.1. Аргументи Прокурора.

2.1.1. Як зазначає Прокурор, необхідність пред`явлення цього позову зумовлена потребою в забезпеченні на загальнодержавному рівні екологічної безпеки та охорони землі як національного багатства. Так Прокурор вказує, що територія НПП "Тузловські лимани" має подвійний природо-охоронний статус та перебуває під захистом двох міжнародних конвенцій Рамсарської конвенції (1971), ратифікованої Законом України у 1996 та Бернською конвенцією (1979), яка ратифікована Україною у 1996.

2.1.2. З посиланням на приписи ст. 19 конституції України та на ч.5 ст. 122 Земельного кодексу України (ЗК України) Прокурор визначає, що Одеська ОДА є розпорядником земельної ділянки водного фонду державної форми власності за межами населеного пункту.

2.1.3. Крім того, Прокурор вказує, що враховуючи приписи розпорядження КМУ № 1635-р від 16.12.2020 "Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій", відповідно до якого здійснено реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою ВР України від 17.07.2020 № 807-ІХ шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених зазначеною постановою (згідно з додатком) татарбунарська районна державна адміністрація була приєднана до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області. Отже, відбувся перехід повноважень, прав та обов`язків (публічно-владне правонаступництво) райдержадміністрації що припиняється (Татарбунарської) до райдержадміністрації новоутвореного району (Білгород-Дністровської) з моменту утворення комісії з реорганізації райдержадміністрації, що припиняється.

2.1.4. Оскільки, розпорядженням Одеської ОДА від 16.01.2021 № 40/од-2021 утворено комісію з реорганізації Татарбунарської РДА, Прокурор вказує на те, що в силу приписів ст. 651 Цивільного кодексу України (ЦК України), ст. 31 ЗУ "Про оренду землі" Б/Дністровська РДА є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, як сторона договору з відповідачем.

2.1.5. Саме за таких обставин Прокурором у даному позові від імені держави в якості позивачів визначено державу в особі Одеській ОДА, як органу до компетенції якого віднесено розпорядження спірною земельною ділянкою та в особі Б/Дністровської РДА, як сторони від імені держави за договором оренди земельної ділянки.

2.1.6. Як визначив Прокурор у позові, за результатами вивчення питання наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласною прокуратурою установлено, що на підставі розпорядження Татарбунарської РДА від 26.01.2009 № 25/А-2009 між Татарбунарської РДА та ПрАТ СП "Чорноморська перлина" 08.06.2010 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 1,3 га для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації строком на 25 років. Договір зареєстрований Татарбунарським відділом Центру ДЗК 29.07.010 за № 66. В подальшому право оренди ПрАТ СП "Чорноморська перлина" було також зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Оперчук І.М. від 20.10.2015 за № 25423081 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, помер запису про інше речове право 11712165).

2.1.7. Між ПрАТ "Чорноморська перлина" та громадянкою Тімкаєвою Т.М. 26.08.2014 був укладений договір суборенди частини земельної ділянки площею 0,3886 га, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Белостоцької М.Л. від 04.03.2016 № 28607925 (номер запису про інше речове право 13574279).

2.1.8. На переконання Прокурора договір оренди земельної ділянки підлягає розірванню у зв`язку із тим, що відповідачем допущено порушення вимог земельного, водного та природоохоронного законодавства України у вигляді недотримання режиму використання земель прибережних захисних смуг та територій природно-заповідного фонду України, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та невиконанням встановлених щодо об`єкта оренди обмежень (обтяжень) в обсязі, передбаченому законом.

2.1.9. Із посиланням на норми Земельного, Водного кодексів України, законодавство, що регулює правовідносини у галузі охорони навколишнього середовища Прокурор вказує на те, що відповідачем допущене самочинне будівництво бази відпочинку стоянки маломірних (малих) суден на орендованій земельній ділянці, яка входить до складу земель, наданих Національному природному парку "Тузловські лимани", а тому відноситься до земель із обмеженим режимом використання та на якій 29.07.2010 були зареєстровані обмеження її використання, а саме: прибережна захисна смуга вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах 05.03 (012:000503:00000006) - прибережна захисна смуга вздовж Чорного моря на території Татарбунарського району (в тому числі коси Чорного моря Одеської області), Проект із встановлення якої затверджений рішенням Татарбунарської районної ради від 09.12.2014 № 539-VI та прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах 05-02 (012:000502:00000021) - прибережна захисна смуга навколо озера Сасик на території Глибоківської, Нерушайської, Борисівської, Трапівської. Лиманської, Приморської сільських рад Татарбунарської міської ради Татарбунарського району Одеської області та на території Татарбунарського району (за межами сільських рад), Проект із встановлення якої затверджений рішенням Татарбунарської районної ради від 09.12.2014 № 538-VI.

2.1.10. Як зазначає Прокурор, указом Президента України від 01.01.2010 за № 1/2010 був створений національний природний парк "Тузловські лимани". З зазначеного указу вбачається, що до території НПП "Тузловські лимани" погоджено в установленому порядку включення 27 865 га земель державної власності, а саме: 2022 га земель запасу (в тому числі 316,831 га земель Піщаної коси чорного моря та 1705,169 га земель водного фонду (частина озер Шагани, Алібей та Бурнас), що надаються НПП в постійне користування, і 25843 га земель що перебувають у постійному користуванні ДП "Саратське лісове господарство", 21186,03 га земель водного фонду (частина озер Шагаи, Алібей, Бурнас, а також озера Солоне, Хаджидер, Карачаус, Будури, Мартаза, Магалевське, Малий Сасик, Джаншейське) та 882,79 га прилеглої території Чорного моря шириною 200 м, що включаються до складу НПП без вилучення.

2.1.11. Прокурор вказує, що відповідно до Положення про національний природний парк "Тузловські лимани", затвердженого Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 109 від 31.08.2020, Парк є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, межі якої повинні бути встановлені в натурі (на місцевості) та закріплені межовими знаками в порядку, визначеному законодавством. Відомості про межі, цільове призначення, оцінку угіддя земельних ділянок парку та про обмеження їх використання повинні бути внесені до Державного земельного кадастру у встановленому порядку та обов`язково враховуються при реконструкції та розвитку прилеглих територій. До встановлення меж парку в натурі його межі визначаються відповідно до Проекту створення НПП "Тузловські лимани" (п.1.9. Положення). На підтвердження зазначеного Прокурор посилається на висновки, зроблені у постанові ВС від 20.05.20 у справі № 820/5402/16 (п.23). Проте, як вказує Прокурор, на сьогоднішній день межі парку в натурі не встановлені.

2.1.12. Прокурор із посиланням на норми Закону України "Про природно-заповідний фонд України" зазначає, що для визначення меж НПП "Тузловські лимани" потрібно керуватися проектом створення НПП "Тузловські лимани" на території Татарбунарського району Одеської області, розробленого ДП "Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", в пояснювальній записці якого зазначено, що парк розташований на півдні Татарбунарського району, в який входять озера Солоне, Бурнас, Алібей, Хаджидер, Карачаус, Будури, Шагани, Джантшейське та їх прибережна захисна смуга, Причорноморська піщана коса від с. Лебедівка до с. Приморське. На підтвердження того, що Чорноморська піщана коса входить до складу НПП "Тузловські лимани", Прокурор посилається на висновки, зроблені у постанові ВС від 18.02.2021 у справі № 815/5658/17 та у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі № 420/2512/21.

2.1.13. Крім зазначеного, Прокурор вказує, що Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України наказом № 48 від 21.01.2022 затверджений Проект організації території НПП "Тузловські лимани", охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів. Відповідно до цього Проекту як і в указі Президента України № 1/2010 зазначено, що до території парку погоджено в установленому порядку включення 27865 га земель державної власності, в тому числі 316,831 га земель Піщаної коси Чорного моря.

2.1.14. Прокурор звертає увагу на те, що у таблиці 1.29 Проекту організації території НПП "Тузловські лимани"…"Інформація про землекористувачів та землевласників, земельні ділянки яких включені до складу території НПП "Тузловські лимани" без вилучення з користування" містяться відомості про включення до території парку земельної ділянки площею 1,2975 га з кадастровим номером :01:003:0009.

2.1.15. Враховуючи вищенаведене, Прокурор вважає, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0009 знаходиться в межах прибережних захисних смуг Чорного моря та Тузловських озер на території Білгород-Дністровського (раніше Татарбунарського) району Одеської області, а також в межах НПП "Тузловські лимани", щодо яких, у відповідності до наведених Прокурором положень законодавства, встановлений особливий правовий режим використання як обмежено оборотоздатних об`єктів.

2.1.16. На переконання Прокурора, відповідач був обізнаний про поширення на спірну земельну ділянку режиму територій прибережних захисних смуг та був зобов`язаний в силу умов укладеного ним договору оренди землі та приписів законодавства дотримуватись режиму використання територій прибережних захисних смуг, в тому числі заборони здійснення будівництва будь-яких споруд, в тому числі бази відпочинку. Проте, відповідач 26.08.2014 здійснив передачу частини орендованої земельної ділянки площею 0,3886 га в суборенду ОСОБА_2 , якою на вказаній земельній ділянці було здійснене самочинне будівництво об`єкту бази відпочинку стоянки маломірних (малих) суден, загальною площею 513,6 м2 із готовністю 85% та в подальшому, на підставі ухвали Білгород-Дністровського районного суду від 04.05.2016 у справі № 495/2738/16-ц, передала об`єкт незавершеного будівництва у власність ОСОБА_1 .

2.1.17. Прокурор зазначає, що ОСОБА_1 , в свою чергу, в подальшому здійснив самочинне будівництво бази відпочинку стоянки маломірних (малих) суден, загальною площею 1149,6 м2, яка складалась з наступних об`єктів нерухомого майна: будинок відпочинку літ. "А", будинок відпочинку літ. "А1", навіс, літ. "Б", багатофункціональна берегозахисна споруда, літ. "В" та замощення "І".

2.1.18. В обґрунтування здійснення на спірної земельної ділянці самочинного будівництва Прокурор посилається на наступне.

2.1.19. Щодо самочинного будівництва будівлі будинку відпочинку літ. "А" Прокурор вказує що первинно право власності на об`єкт незавершеного будівництва у стані готовності 85% - базу відпочинку стоянку маломірних (малих) суден загальною площею 513,6 м2 ОСОБА_1 було набуто на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 04.05.2016 у справі № 495/2738/16-ц, якою була затверджена мирова угода між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якої ОСОБА_2 в рахунок погашення свого боргу передала, а ОСОБА_3 погодився прийняти об`єкт незавершеного будівництва - базу відпочинку стоянку маломірних (малих) суден загальною площею 513,6 м2 в якості задоволення власних позовних вимог. На переконання Прокурора, самочинно збудований ОСОБА_2 об`єкт незавершеного будівництва у стані готовності 85%, не зважаючи що відповідно до вищенаведеної ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду, а також ряду вчинених щодо нього правочинів, відповідно до яких цей об`єкт був переданий іншим особам, не змінив свого статусу об`єкта самочинного будівництва, а тому право власності на нього зареєстровано незаконно. Прокурор звертає увагу на те, що факт здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює його правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні ст. 181 та ч. 2 ст.331 ЦК України, оскільки така реєстрація не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку експлуатацію та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене майно. На підтвердження свого ствердження Прокурор посилається на правову позицію ВС, викладену у постанові від 16.02.2021 у справі № 914/2070/19 та на те, що відповідно до листа Департаменту ДАБІ в Одеській області № 1015/-05/1-618 від 05.04.2021, відомостей реєстру будівної діяльності та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно введення в експлуатацію будинку відпочинку літ. А" не здійснювалось.

2.1.20. Щодо самочинного будівництва навісу літ. "Б" та замощення І Прокурор вказує що ОК "Граніт" маючи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на споруду базу відпочинку стоянку маломірних (малих) суден у вигляді єдиної складової її частини будинку відпочинку літ. "А", за актом приймання-передачі від 22.11.2019 та протоколу загальних зборів ОК "Граніт" від 22.11.2019 № 22/11/19 здійснило передачу у власність ОСОБА_1 окрім будинку відпочинку літ. "А" також нерухоме майно яке було відображено у технічному паспорті від 20.09.2017, а саме, навіс літ. "Б", площею 7 м2 та мостіння (замощення) І. При цьому, як вказує Прокурор, будь-які відомості, що підтверджують правові підстави будівництва навісу літ. "Б" та замощення "І" у Державному реєстрі речових прав на нерухомо майно, у Реєстрі будівельної діяльності відсутні. Відтак, Прокурор вважає, що за відсутності належних на то правових підстав, ОСОБА_1 набуто у Державному реєстрі речових прав на нерухомо майно інші складові частини споруди - базу відпочинку стоянку маломірних (малих) суден, а саме на навіс літ. "Б" та замощення "І".

2.1.21. Щодо будинку відпочинку літ. "А1", Прокурор зазначає що Департаментом ДАБІ в Одеській області 19.03.2021 за № ОД12 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації з реконструкції споруди - бази відпочинку стоянки маломірних (малих) суден, загальною площею 1149,6 м2. Проте, як вбачається зі змісту зазначеної декларації реконструкція об`єкту нерухомості проведена за відсутності документа на земельну ділянку, тобто ОСОБА_1 набуто право власності на двоповерховий будинок відпочинку літ. "А1", площею 636 м2, який фактично у дійсності не будувався. На підтвердження зазначеного Прокурор посилається на те що: 1) у декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 19.03.2021 зазначені недостовірні відомості щодо дати початку будівництва (07.05.2008) та дати завершення будівництва (23.12.2008), оскільки фактично ОСОБА_1 право власності на базу відпочинку стоянку маломірних (малих) суден набуто у власність лише у 2016 році, а до того остання належала ОСОБА_2 ; 2) в процесі вивчення законності будівництва ОСОБА_4 будинку відпочинку літ. "А1" було встановлено, що вказаний об`єкт нерухомого майна фактично відсутній, що підтверджується наданими НПП "Тузловські лимани" фотографіями.

2.1.22. Отже, за висновками Прокурора, документи на підставі яких будинок відпочинку літ. "А1" був введений в експлуатацію та ОСОБА_4 зареєстровано на нього право власності фактично у дійсності не існує, а декларація яка видана Департаментом ДАБІ в Одеській області 19.03.2021 за № ОД12 та технічний паспорт від 20.03.2021 містять недостовірну інформацію;

2.1.23. Щодо багатофункціональної берегозахисної споруди літ. "В" Прокурор вказує, що державним реєстратором Зеленогорської селищної ради 29.07.2021 за № 59541387 була проведена державна реєстрація виправлення права власності, а саме додана підстава набуття ОСОБА_1 права власності на багатофункціональну берегозахисну споруду літ. "В" є сертифікат, зареєстрований Державною інспекцією архітектури та містобудування України (ДІАМ) 23.05.2016 за № ІV 76, зі змісту якого вбачається що ДІАМ України засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта "Будівництво багатофункціональної берегозахисної споруди, Одеська обл., Татарбунарський район, 1 км піщаної коси Чорного моря, кадастровий номер :01:003:0009 (загальна площа споруди 635,1 м2)" та на лист голови ДІАМ України від 27.05.2016 № 40-17820 в якому зазначено про некоректну роботу єдиного реєстру документів що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів,…, відомостей про реєстрацію сертифікату від 23.05.2016 № ІV 76.

2.1.24. Проте, як вказує Прокурор, у листі ДІАМ України від 15.12.2021 за № 6254/05/13-21 повідомляється що в Реєстрі будівельної діяльності відомості щодо сертифіката з реєстраційним номером ІV 76 від 23.05.2016 відсутні, у розпорядженні ДІАМ України зазначений сертифікат та інші документи, що стосуються зазначеного документу відсутні, виходячи з чого Прокурор вважає, що право власності на багатофункціональну берегозахисну споруду літ. "В" у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку та документів, що свідчать про прийняття до експлуатації закінченого будівництвом об`єкта, а берегозахисна споруда є рухомим майном, що унеможливлює здійснення щодо неї державної реєстрації права власності.

2.1.25. Окрім наведених тверджень, Прокурор вказує, що вказане будівництво берегозахисної споруди виходячи з імперативних приписів ст. 61, 62 ЗК України та ст.89, 90 ВК України прямо суперечить режиму використання території прибережних захисних смуг Тузловських озер та Чорного моря, якими встановлена заборона на таке будівництво, на відсутність висновків державної екологічної експертизи проекту будівництва зазначеного об`єкту нерухомості, на те що оцінка впливу будівництва берегозахисної споруди на довкілля Департаментом екології та природних ресурсів Одеської ОДА.

2.1.26. Прокурор зазначає, що по факту здійснення самочинного будівництва на спірній земельній ділянці Б/Дністровською окружною прокуратурою до Татарбунарського районного суду Одеської області пред`явлений позов в інтересах держави в особі Одеської ОДА до ТОВ "Інститут морської аквакультури", громадян ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ДІАМ України, за участю в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: НПП "Тузловські лимани" про визнання недійсними договору купівлі-продажу та актів приймання-передачі, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішень державних реєстраторів, припинення права власності, знесення самочинного будівництва споруди, бази відпочинку стоянку маломірних (малих) суден, загальною площею 1149,6 м2 (справа № 515/947/22).

2.1.27. Здійснення на спірній земельній ділянці, на яку поширюється режим прибережних захисних смуг самочинного будівництва - споруди, бази відпочинку стоянку маломірних (малих) суден, загальною площею 1149,6 м2, на думку Прокурора, свідчить про використання відповідачем земельної ділянки не за цільовим призначенням та використанням ділянки в порушення екологічних вимог, що в свою чергу призвело до порушення відповідачем істотних умов оспорюваного договору оренди землі.

2.1.28. Таким чином, на переконання Прокурора, відповідач, як орендар земельної ділянки, дозволивши забудову третіми особами земельної ділянки, що перебуває у межах прибережних захисних смуг, допустив неналежне виконання своїх обов`язків за договором оренди, не забезпечив використання земельної ділянки за цільовим призначенням, недотримався режиму природоохоронного використання земельної ділянки, чим порушив вимоги чинного законодавства та умов договору оренди землі, що свідчить про наявність підстав для розірвання оспорюваного договору оренди землі.

2.2. Аргументи Третьої особи (позивача) (НПП "Тузловські лимани")

2.2.1. Третя особа (позивача) зазначає, що позовні вимоги Прокурора є обґрунтованим, підставними та такими, що ґрунтується на фактичних обставинах та наявних у справі доказах зважаючи на таке.

2.2.2. НПП "Тузловські лимани" утворений на території Татарбунарського району Одеської області відповідно до Указу Президента України від 01.01.2020 за № 1/2010 "Про створення національного природного парку "Тузловські лимани", яким до території національного парку погоджено в установленому порядку включення 27865 га земель державної власності, а саме: 2022 га земель запасу, з яких 316.831 га земель Піщаної коси Чорного моря, 1705,169 га земель водного фонду (частина озер Шагани, Алібей та Бурнас) та 25843 га земель, з яких, 3233,18 га земель запасу та 541 га земель, що перебувають у постійному користуванні ДП "Саратське лісове господарство", 21186.03 га земель водного фонду (частина озер Шагани, Алібей, Бурнас, а також озера Солоне. Хаджидер, Карачаус, Будури. Мартаза, Магалевське. Малий Сасик. Джаншейське), 882,79 га прилеглої акваторії Чорного моря, шириною 200 м.

2.2.3. Відповідно до "Положення про Національний природний парк "Тузловські лимани", затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 07.09.2011 № 320 (Положення про НПП) загальна площа парку становить 27865 га земель державної власності, а саме 2022 га земель запасу (у тому числі 316,831 га земель Піщаної коси Чорного моря та 1705,169 га земель водного фонду (частина озер Шагани, Алібей та Бурнас). що надаються парку в постійне користування і 25843 гектара земель (у тому числі 3233,18 га земель запасу, 541 га земель, що перебувають у постійному користуванні ДП "Саратське лісове господарство", 21186,03 га земель водного фонду (частина озер Шагани, Алібей, а також озера Солоне, Хаджидер, Карачаус. Будури, Мартаза. Магалевське, Малий Сасик, Джаншейське) та 882,79 гектара прилеглої акваторії Чорного моря шириною 200 м), що включаються до складу Парку без вилучення. Як вказує третя особа (позивача) відповідно до акту приймання-передачі територій під охорону, проведення першочергових природоохоронних заходів від 13.12.2011, парк отримав під охорону території загальною площею 27865 га земель державної власності.

2.2.4. Третя особа (позивача) вказує, що зі змісту Проекту створення НПП "Тузловські лимани", розробленого ДП "ОНДПІЗ" національний парк розташований на півдні Татарбунарського району, в який входять о. Солоне, о. Бурнас. о. Алібей, о. Хаджидер. о. Карачаус. о. Будури, о. Шагани, о. Джантшейське та їх прибережна захисна смуга, Причорноморська піщана коса від с. Лебедівка до с. Приморське.

2.2.5. Отже, як стверджує Третя особа (позивача), вся піщана коса від с. Лебедівка до с. Приморське входить до території природо-заповідного фонду без виключення: як відрізок Причорноморської піщаної коси довжиною у два кілометри, яка повністю входить складу території НПП "Тузловські лимани" та як прибережна захисна смуга озера (лиману) Бурнас.

2.2.6. Як зазначає НПП "Тузловські лимани", матеріали проекту створення містять також інформацію про погодження входження, крім іншого 584,31 га та прибережної зони Чорного моря. На підтвердження зазначеного Третя особа (позивача) посилається на обставини, встановлені висновками судів при розгляді адміністративної справи № 815/5658/17, в якій Верховним судом було винесено Постанову від 18.02.2021, якою підтверджено встановлену у Постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2018 обставину належності всієї піщаної коси від с. Лебедівка до с. Приморське до території природо-заповідного фонду без виключення (п. 22-26, 31 Постанови).

2.2.7. Також Третя особа (позивача) відзначає, що піщана коса від с. Лебедівка до с. Приморське, як і водоохоронна зона озера Бурнас були зарезервовані до заповідання природного парку "Тузловські лимани" ще згідно рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 01.10.1993 № 496-ХХ1 "Про заходи по збереженню і розвитку природно-заповідного фонду області", а також те що на вказане рішення та обсяг визначених ним територій міститься посилання і у пояснювальній записці Проекту створення НПП "Тузловські лимани".

2.2.8. Зважаючи на викладене, Третя особа (позивача) стверджує, що розглядаючи текстову та графічну частину проекту створення НПП у їх взаємозв`язку, вбачається, що усі землі піщаної коси від с. Лебедівка входять до складу НПП "Тузловські лимани" були зарезервовані до заповідання у складі природного парку ще у 1993 році, а площа земель державної власності, зазначена у графічній та текстовій частинах проекту є незмінною, хоча текстова та графічна частина містять суперечності.

2.2.9. Третя особа (позивача) зазначає, що відповідно до Проекту організації території НПП "Тузловські лимани", охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів (як і в указі Президента України від 01.01.2010 за № 1/2010 так і в Проекті створення НПП "Тузловські лимани") зазначено, що до території парку погоджено в установленому порядку включення 27865 га земель державної власності, у тому числі 316,831 га земель піщаної коси Чорного моря. Також у таблиці 1.39 Проекту (Інформація про землекористувачів та землевласників, земельні ділянки яких включені до складу території НПП "Тузловські лимани" без вилучення з користування) містяться відомості про включення до території Парку земельної ділянки, площею 1,2975 га з кадастровим номером :01:003:0009.

2.2.10. Третя особа (позивача) вказує, що згідно п. 1.9. Положення про НПП "Тузловські лимани" межі парку встановлюються в натурі (на місцевості) та закріплюються межовими знаками в порядку, визначеному законодавством. Відомості про межі, цільове призначення, оцінку, угіддя земельних ділянок Парку та про обмеження в їх використанні вносяться до Державного земельного кадастру у встановленому порядку та обов`язково враховуються при реконструкції та розвитку прилеглих територій. До встановлення меж Парку в натурі його межі визначаються відповідно до Проекту створення національного природного парку "Тузловські лимани".

2.2.11. Враховуючи викладене вище, Третя особа (позивача) вважає, що до складу території НПП "Тузловські лимани" входить вся піщана коса від с. Лебедівка до с. Приморське (у тому числі прибережна захисна смуга Чорного моря та лиману (озера) Бурнас), разом із розташованою на косі орендованою земельною ділянкою, площею 1,2975 га з кадастровим номером :01:003:0009, що було визначено у Проекті створення НПП "Тузловські лимани", а саме, у Пояснювальній записці та додатково підтверджено Проектом організації території НПП "Тузловські лимани", а тому Третя особа (позивача) вказує, що отже крім визначеного вище територія Піщаної коси входить до складу парку і як частина прибережно-морського екологічного коридору та нероздільна міграційна дорога в межах сформованої екологічної мережі і будь-яка стаціонарна забудова порушує екологічний та природоохоронний режим даної території.

2.2.12. Отже, за ствердженням Третьої особи (позивача) територія НПП "Тузловські лимани", зокрема і земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0009 знаходиться у межах прибережних захисних смуг та пляжних зон Чорного моря та лиману (озера) Бурнас, а також є територією з подвійним природоохоронним статусом на яку встановлені обмеження відповідно до ст.ст. 61, 62 ЗК України, ст.ст. 89, 90 ВК України, п. 10.17. ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", п. 8.5.7., 14.4.1., 14.2.5. ДБН 5.2.2-12:2018 "Планування і забудова територій" та ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій".

2.2.13. На підтримання позову Прокурора третя особа (позивача) також зазначає, що оскільки спірна земельна ділянка входить до території НПП "Тузловські лимани", це у свою чергу розповсюджує на неї вимоги та обмеження, що встановлюються природоохоронним законодавством та законодавством про природно-заповідний фонд. Отже, територія, на якій розташована орендована земельна ділянка та її суборендована частина на якій розміщено об`єкт самочинного будівництва, знаходяться на землях прибережної захисної смуги Чорного моря та її пляжної зони і прибережної захисної смуги та пляжної зони лиману (озера) Бурнас та її пляжної зони, а також в межах природо-заповідної території парку, яка є територією з подвійним природоохоронним статусом. У межах усіх зазначених земель встановлено заборону на будівництво будь-яких споруд, крім визначених законодавством, а також заборонено діяльність, що суперечить цільовому призначенню територій та негативно впливає або може негативно впливати на стан природних ресурсів.

2.2.14. Також Третя особа (позивача) заперечує проти висновків комісійної судової земельно-технічної експертизи за № 21- 6808 від 28.12.2021, оскільки: вона була замовлена у межах розгляду цивільної справи № 495/2738/16-ц, неврахування експертами при проведенні експертизи текстової частини Проекту створення НПП "Тузловські лимани", а також приписів ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд", використання експертами схеми функціонального зонування Парку всупереч вимог ч. З ст. 21 Закону України "Про природно-заповідний фонд", що спростовується таблицею 1.39. Проекту та картою функціонального зонування парку які входять до складу Проекту організації території НПП Тузловські лимани", висновки експертів ґрунтуються фактично, лише на використання інформаційного шару ДЗК - ПЗФ, що свідчить про неповноту та неспроможність такого дослідження, експертами належним чином не враховано та не досліджено землевпорядну документацію прибережних захисних смуг озер Бурнас, Сасик та Чорного моря, відомості про які також містяться у ДЗК, а у свою чергу відповідно до Проекту створення НПП прибережні захисні смуги, зокрема озера Бурнас та Чорного моря входять у склад парку, що експертами також проігноровано, а також оскільки експертами при проведенні експертизи використовувалися копії проектної документації без використання їх оригіналів.

2.2.15. На підтримку позиції Прокурора Третя особа (позивача) заперечує проти доводів щодо відсутності обмежень, передбачених законодавством про природно-заповідний фонд з огляду на відсутність визначення площі НПП "Тузловські лимани" в натурі, оскільки на її переконання, такі доводи спростовуються положеннями ч. 4 ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд" згідно якої до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів ПЗФ, зміст та оцінка яких зроблена адміністративними судами апеляційної та касаційної інстанції при розгляді справи № 815/5658/17.

2.2.16. Виходячи з зазначеного, на переконання третьої особи (позивача), лист відділу Держземагенства у Татарбунарському районі від 30.04.2015 за № 19-1526-0.11-899/2-15 не є належним доказом спростування тієї обставини, що уся територія Піщаної коси від с. Лебедівка до с. Приморське входить до складу НПП "Тузловські лимани".

2.2.17. Щодо посилання третіх осіб (відповідача) на Методичні рекомендації щодо розроблення проектів створення природних територій та об`єктів природно-заповідного фонду», затверджених Наказом № 306 від 21.08.2018 та зазначення про відсутність погоджень із власниками та первинними користувачами земельних ділянок у змісті Проекту створення НПП "Тузловські лимани", то таке посилання на думку третьої особи (позивача) не є доречним, зважаючи на те, що даний нормативно-правовий акт не діяв на момент створення парку. Більше того, оспорюваний договір оренди земельної ділянки між Татарбунарською РДА та ПАТ СП "Чорноморська перлина" був укладений лише у червні 2010, тобто станом на момент створення НПП "Тузловські лимани" земельна ділянка ще не перебувала в оренді.

2.2.18. Отже Третя особа (позивача) вважає, що посилання третіх осіб (відповідача) на "Методичні рекомендації щодо розроблення проектів створення природних територій та об`єктів природно-заповідного фонду України", затверджені наказом від 21.08.2018 № 106 на противагу положенням Проекту створення НПП "Тузловські лимани", який розроблявся у період з 2006 та завершився створенням парку у 2010 не може братися судом до уваги, оскільки не є застосовним до спірних правовідносин.

2.2.19. Щодо підстав самочинного будівництва на спірній земельній ділянці, Третя особа (позивача) зазначає, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом, зокрема, як зазначає третя особа (позивача), самочинне будівництво підлягає знесенню за рішенням суду за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво (в силу ст. 38 даного Закону).

2.2.20. Третя особа (позивача) також зазначає, що як вбачається з хронології подій, наведеної сторонами, а також наявних матеріалів справи, що містять відомості про факти за період до 2014 року, станом на момент надання відповідачу дозволу на розроблення проекту землеустрою; затвердження розробленого ВАТ «Чорноморська перлина» проекту землеустрою; укладення спірного договору оренди земельної ділянки на орендованій території, яка як вказує третя особа (позивача) увійшла до складу територій НПП "Тузловські лимани" не перебувало жодного об`єкта, у тому числі об`єкта нерухомого майна чи об`єкта інфраструктури.

2.2.21. Вказане також підтверджується самим змістом оспорюваного договору оренди землі, згідно якого земельна ділянка передана відповідачу без жодних, розміщених на ній об`єктів, у тому числі нерухомого майна чи об`єктів інфраструктури, про що чітко зазначено у п. 2.2., 2.4. Договору, а також змістом Договору суборенди у змісті якого відсутні будь-які згадки про розміщені на земельній ділянці об`єкти, а також визначено мету передання земельної ділянки в суборенду - саме для нового розміщення об`єкту стаціонарної рекреації (п. 2.1.), а також матеріалами Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в довгострокову оренду строком на 25 років ВАТ СП "Чорноморська перлина" для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації на території 1-км піщаної коси Чорного моря. Татарбунарського району Одеської області, розробленого ФОП Мільчевою З.М. та матеріалами попереднього погодження місця розташування земельної ділянки, що входять до складу даного проекту, де неодноразово вказується, що ділянка вільна від забудови.

2.2.22. Таким чином, Третя особа (позивача) зазначає, що станом на момент укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки жодних об`єктів, у тому числі нерухомого майна чи незавершеного будівництва на земельній ділянці не знаходилось та не існувало, а тому зважаючи на викладене відповідно до ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" за рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

2.2.23. Щодо порушень умов договору оренди третя особа (позивача) вказує на те, що виходячи з положень оспорюваного договору оренди земельної ділянки, якими обмежуються також і умови договору суборенди, а також наявні в обох договорах обмеження використання земельної ділянки, можна прийти до висновку, що на земельній ділянці, у тому числі і ділянці, яка передана у суборенду, можливе лише "розміщення об`єктів стаціонарної рекреації", як тимчасових споруд, "влаштування яких не потребує виконання фундаментів".

2.2.24. Як зазначає третя особа (позивача) вказане також кореспондується із нормами ст. 25 Закону України "Про оренду землі", що діяли на момент виникнення спірних правовідносин. Отже жоден з укладених договорів не містить безпосередніх умов щодо можливості здійснення будівництва капітальних будівель стаціонарної рекреації, а передбачає лише можливість розміщення об`єкту стаціонарної рекреації у вигляді тимчасової споруди, влаштування якої не потребує виконання фундаментів.

2.2.25. Третя особа (позивача) зазначає, що наявність у договорі оренди п. 8.1., де встановлено обмеження у вигляді зобов`язання орендаря проводити капітальне будівництво та розміщення тимчасової забудови згідно чинного законодавства свідчить про необхідність його застування у взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства та режимами використання земель, у складі яких перебуває орендована земельна ділянка, адже у даному випадку капітальне будівництво можливе лише конкретно визначених законодавством об`єктів (гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд, тощо). У будь-якому разі, навіть якщо керуватися положеннями п. 8.1. Договору оренди капітальне будівництво та розміщення тимчасової забудови має відбуватися лише згідно чинного законодавства, яке передбачає можливість капітального будівництва, лише після подання визначених у різний час документів (повідомлення або декларації про початок підготовчих або будівельних робіт) та отримання дозвільних документів, що проігноровано суборендарем та допущено орендарем земельної ділянки - Відповідачем.

2.2.26. Окремо Третя особа (позивача) звертає увагу на те, що відповідач обґрунтовуючи необхідність відведення йому земельної ділянки в оренду зазначав, що має на меті отримати дану земельну ділянку з метою розміщення об`єкту стаціонарної рекреації - пляжу, про що він вказав у своєму листі від 10.12.2008.

2.2.27. Третя особа (позивача) зазначила, що в силу норм Закону України "Про оренду землі" в редакції, що діяла упродовж існування спірних правовідносин, а також норм ст. 651 ЦК України припинення договору оренди землі, шляхом його розірвання може здійснюватися на вимогу однієї зі сторін за рішенням суду у разі: невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. 24 та 25 Закону; умовами договору; на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Отже Третя особа (позивача) вказує, що істотними вимогами, які має виконувати орендар земельної ділянки є як ті, які встановлені самим Договором, так і встановлені чинним законодавством, зокрема щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням, використання її способами, які не суперечать екологічним вимогам, виконання обмежень в обсязі, передбаченому договором та законом, а також дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, водного фонду. Порушення ж вказаних вимог відповідачем, зокрема, здійснення самочинного будівництва на спірній земельній ділянці, невжиття відповідачем жодних ефективних заходів для його припинення, розірвання договору суборенди або ж забезпечення дотримання обмежень щодо використання земельної ділянки іншим чином, внаслідок чого земельна ділянка, яка відноситься до особливо цінних земель, наразі зайнята об`єктом самочинного будівництва є, на переконання Третьої особи (позивача), безумовною підставою для розірвання договору оренди землі за рішенням суду.

2.2.28. Також Третя особа (позивача) зауважує, що навіть якби відповідач усунув відповідне порушення, в силу приписів земельного та цивільного законодавства України для дострокового розірвання договору оренди достатньо встановлення самого факту такого істотного порушення, а подальше його усунення не позбавляє орендодавця права вимагати розірвання договору у зв`язку із невиконанням його умов. На підтвердження зазначеного третя особа (позивача) посилається на правову позицію викладену у Постанові Верховного суду від 28.01.2019 у справі №473/4413/17.

2.2.29. Крім того, Третя особа (позивача) наголошує, що у спірних правовідносинах склалася ситуація за якою протиправні дії щодо здійснення самочинного будівництва тривають у часі протягом майже 8 років загалом і 7 років станом на момент надіслання листа суборендарю. Обов`язок орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням відповідно до умов договору оренди землі та вимог земельного законодавства повинен виконуватись ним безперервно, протягом усього строку дії договору оренди землі. Використання відповідачем або ж суборендарем земельної ділянки всупереч її цільовому призначенню чи обмежень, встановлених договором - це протиправні дії, які тривають у часі.

2.2.30. Таким чином, на переконання Третьої особи (позивача), орендарем допущено порушення вимог законодавства, а відтак істотне порушення умов договору оренди землі в частині використання земельної ділянки за цільовим призначенням та порушення встановлених договором та законодавством обмежень у використанні земельної ділянки, що має наслідком розірвання договору оренди, зважаючи на що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

2.2.31. При цьому, на думку Третьої особи (позивача) не заслуговують на увагу та є неспроможними посилання відповідача на те, що чинним законодавством не передбачено солідарної відповідальності суборендаря та орендаря земельної ділянки перед її власником та ствердження відповідача, що у незаконній будівельній діяльності та у порушенні умов договору нема його вини, зважаючи на те, що саме на Орендаря покладається першочерговий обов`язок дотримання обмежень щодо використання земельної ділянки, встановлених законом та договором, і порушення таких обмежень з його боку чи з боку суборендаря є підставою для розірвання договору оренди.

2.2.31. Також Третя особа (позивача) звертає увагу на те, що відповідачем допущено самочинне будівництво стаціонарної будівлі, внаслідок чого як через антропогенний, так і через природний вплив було порушено гідрологічний режим та природоохоронні вимоги щодо використання пляжних зон та прибережених захисних смуг, штучно змінено ландшафт ділянки, що по суті призвело до порушення обов`язку щодо збереження етану об`єкта оренди.

2.2.32. Підсумовуючи викладене вище Третя особа (позивача) вважає, що можна констатувати наявність підстав для розірвання договору оренди землі з підстави невиконання відповідачем обов`язків, передбачених договором, зокрема п. 5.3. щодо недодержання екологічної безпеки землекористування та недодержання державних стандартів, норм і правил п. 6.2., ст. 111 ЗК України щодо недотримання природоохоронних вимог; п. 6.2. щодо збереження стану об`єкта оренди, п. 6.2., ст. 96 ЗК України щодо недодержання законодавства про охорону довкілля та обмежень, пов`язаних з охоронними зонами; п. 6.2., ст. 48 Закону України «Про охорону земель» щодо порушення гідрологічного режиму ділянки, п. 6.2., ч. 2 ст. 61. ч. З ст. 62 ЗК України, ч. 2 ст. 89. ч. З ст. 90 ВК України, п. 10.17. ДБН 360-92** щодо заборони будівництва у 100-метровій зоні будинків, споруд, комунікацій; заборона планування та проведення заходів щодо штучного змінення ландшафту, п. 6.2. щодо подальшого використання земельної ділянки за основним використанням як пляжі загального користування, п. 8.1. обмеження у вигляді зобов`язання орендаря проводити капітальне будівництво та розміщення тимчасової забудови згідно чинного законодавства (будівництво здійснено самочинно без жодного дозвільного документу), тощо.

2.2.33. На спростування твердження відповідача та третіх осіб (відповідача) щодо наявності на самочинно збудовані об`єкти нерухомості, що розташовані на спірній земельній ділянці, Третя особа (позивача) звертає увагу на те, що вчинення та реєстрація формальних правочинів щодо об`єкта самочинного будівництва не свідчить про набуття особами, що у різний час значились власниками даного майна права власності на нього, як на об`єкт нерухомого майна у встановленому законом порядку.

2.2.34. Як зазначає Третя особа (позивача) реєстрація права власності на самочинне будівництво не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного (Постанови Верховного суду від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц, від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13), а саме об`єкт незавершеного будівництва є лише сукупністю належних забудовнику будівельних матеріалів і наявність судового рішення про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на новостворену річ - об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні ст. 181 та ч. 2 ст. 331 ЦК України (Постанова ВС від 18.12.2019 у справі № 916/633/19).

2.2.35. Отже, з посиланням на приписи ч. 2-3 ст. 331 ЦК України, ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Третя особа (позивача) зазначає, що самочинно збудовані об`єкти на орендованій земельній ділянці мають статус саме самочинного будівництва, оскільки збудовані без передбаченого законом дозволу, на земельній ділянці, яка не передбачена для цієї мети, у встановленому законом порядку не введені в експлуатацію, а право власності на них не визнане рішенням суду, оскільки судом лише затверджено мирову угоду за якою ОСОБА_2 згодна передати ОСОБА_6 майно, яке станом на момент укладення мирової угоди також не мало статусу нерухомого майна і не було зареєстроване у встановленому законом порядку, а також не могло вважатися об`єктом незавершеного будівництва, оскільки збудоване без передбаченого законом дозволу, а початок будівництва відбувався на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети. Так само вказані об`єкти мають розглядатися, як сукупність будівельних матеріалів самочинного будівництва, власниками яких є треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

2.2.36. Щодо способу захисту, обраного Прокурором та строку звернення до суду, Третя особа (позивача), вважає що відповідно до правової позиції, викладеної ВП ВС у п.70-72 постанови від 02.11.2022 у справі № 922/3166/20 зі змісту норм ст. 509 ЦК України, ст. 13 Закону України "Про оренду землі" слідує, що обов`язок орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням відповідно до умов договору оренди землі та вимог земельного законодавства повинен виконуватись ним безперервно, протягом усього строку дії договору оренди землі. Використання відповідачем земельної ділянки всупереч її цільовому призначенню - це протиправні дії, які тривають у часі. Отже, протягом строку дії договору оренди землі орендодавець не може бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом, покликаним усунути нецільове використання земельної ділянки, зокрема і шляхом розірвання договору оренди землі. Такий позов може бути пред`явлений протягом всього строку дії договору (та існування обумовленого таким договором обов`язку виконувати зобов`язання щодо цільового використання земельної ділянки).

2.2.37. Як вказує Третя особа (позивача) згідно п. 93 згаданої у п.2.2.36. постанови ВП ВС обґрунтованими є твердження про те, що позов про розірвання договору оренди земельної ділянки належить до зобов`язально-правових способів захисту, оскільки між сторонами існують договірні правовідносини. Отже, на переконання Третьої особи (позивача), твердження відповідача та третіх осіб (відповідача) спростовані Прокурором, нормами чинного законодавства та вказаною судовою практикою.

2.3. Аргументи Відповідача (ПрАТ СП "Чорноморська перлина").

2.3.1. Відповідач вважає позовні вимоги Прокурора необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

2.3.2. У Прокурора, на думку Відповідача, відсутні законні підстави для звернення до суду з метою захисту інтересів держави в особі Білгород-Дністровської РДА, оскільки в супереч приписам Закону України "Про прокуратуру" та правовій позиції, викладеній КГС у складі Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 по справі № 924/1237/17, Прокурор порушив вимоги ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", а саме: своїми листами від 16.09.2022 за вих. №55-4384ВИХ- 22 та від 16.09.2022 за вих. № 55-4385ВИХ-22 він звернувся до позивачів з інформацією щодо наявності, на думку прокуратури, умов порушення договору оренди земельної ділянки, укладеного між ВАТ СП "Чорноморська перлина" та Татарбунарською РДА 08.06.2010 та з проханням повідомити про обізнаність позивачів щодо визначених порушень, а також щодо вжиття заходів для усунення вище перелічених порушень.

2.3.3. Як вказує Відповідач, у відповіді на звернення Прокурора Білгород-Дністровська РДА у своєму листі від 02.08.2022 р. за № 33-22/2490 повідомила, що наразі, їй невідомо про забудову ОСОБА_1 земельної ділянки, яка передана в оренду відповідачу. Разом з тим вона не заперечує проти участі прокуратури у справі в якості позивача у разі виявлення порушень законодавства.

2.3.4. Відповідач із посиланням на правову позицію, висловлену ВП ВС у постанові по справі №912/2385/18 від 26.05.2020 та зважаючи на те, що з моменту отримання відповіді Білгород-Дністровської РДА до моменту звернення прокуратури до суду пройшов лише один місяць, вказує, що в розумінні відповідача, даний термін не є достатнім для кваліфікації бездіяльності Білгород-Дністровської РДА та, відповідно, не дає підстав Прокурору звертатися до суду в інтересах держави в особі Одеської ОДА та Білгород-Дністровської РДА.

2.3.5. Щодо участі у справі Одеської ОДА як неналежного позивача, Відповідач вказує, що Прокурор, посилаючись в якості обґрунтування на ч.5 чт.122 ЗК України, допустився явної похибки щодо наявності у Одеської ОДА повноважень щодо передачі у власність та/або користування земельної ділянки, що є об`єктом договору оренди земельної ділянки, укладеного між Відповідачем та Татарбунарською районною державною адміністрацією 08.00.2010 р. (кадастровий номер :01:003:0009), у зв`язку з тим, що земельна ділянка надана у користування для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації Відповідачу саме на підставі п. в). ч.3 ст. 122 ЗК України, адже, даний об`єкт стаціонарної рекреації і є об`єктом, пов`язаним з обслуговуванням жителів територіальної громади району, який передбачається для організації відпочинку громадян. Крім того, список об`єктів, який наведений у дужках п. в), ч.З ст. 122 Земельного кодексу України (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) не є вичерпним.

2.3.6. Також, Відповідач зауважує, що Одеська ОДА у своєму листі від 04.08.2022 за № 29680/22 зазначає, що вона не приймала рішень про передачу земельної ділянки в оренду ІІрАТ СП "Чорноморська перлина", договір оренди земельної ділянки не укладала. Таким чином, на думку Відповідача, Одеська ОДА не с належним позивачем у цій справі.

2.3.7. Відповідач зазначає, що він сумлінно дотримується вимог ЗК України, ВК України, Закону України "Про природно-заповідний фонд України". Так на підставі розробленого та погодженого в установленому законом порядку проекту землеустрою розпорядженням Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 26.01.2009 за №25/А-2009 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в довгострокову оренду строком на 25 років ВАТ СП "Чорноморська перлина" для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації на території 1 км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області" був затверджений вказаний проект землеустрою та вирішено передати ВАТ СП "Чорноморська перлина" в довгострокову оренду строком на 25 років земельні ділянки загальною площею 2,50 га для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації па території 1 км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області.

2.3.8. Відповідач вказує, що у подальшому, між ним та Татарбунарською РДА був укладений оспорюваний договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,3 га, яка знаходиться на території 1 км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району, який зареєстрований 29.07.2010 Татарбунарським відділом Центру ДЗК за № 66. Протягом більш ніж 12 років Відповідач сумлінно виконував свої обов`язки за договором, у тому числі зі сплати орендної плати.

2.3.9. Між Відповідачем та громадянкою ОСОБА_2 26.08.2014 був укладений договір суборенди частини земельної ділянки, а саме площею 0,3886 га, у тому числі 0,3886 га пісків (включаючи пляжі). Коли у 2021 Відповідачу стало відомо, що на даній земельній ділянці невідомими особами здійснюються будівельні роботи, Відповідачем на адресу суборендаря був скерований лист-попередження щодо недопущення таких дій та ОСОБА_2 була попереджена про розірвання договору суборенди.

2.3.10. Також Відповідач стверджує, що ним жодним чином не порушувались умови договору оренди землі та вини його у незаконній будівельній діяльності та у порушенні умов договору оренди землі не має, а Прокурором у позові не наведено належних та допустимих доказів наявності порушень договору з боку Відповідача. На підтвердження своїх стверджень, Відповідач посилається на приписи ст. 614 ЦК України.

2.3.11. Відповідач зазначає, що твердження Прокурора про те, що спірна земельна ділянка увійшла в межі НПП "Тузловські лимани", є безпідставним. Як вбачається з арк. 292 "Проекту організації території національного природного парку "Тузловські лимани", затвердженого Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів від 21.01.2022 № 48 земельна ділянка, яка розташована на 1 км піщаної коси Чорного моря взагалі відноситься до зони господарської діяльності (карта функціонального зонування території парку, яка надана Прокурором до позову).

2.3.12. Крім того, Відповідач вказує, що в позові відсутні докази щодо наявності порушень з боку як орендаря так і суборендаря норм природоохоронного законодавства, зокрема відповідні акти перевірок належних державних органів.

2.3.13. Також Відповідач вказує на те, що в позовній заяві Прокурор зазначає, що Відповідач був обізнаний з діями суборендаря щодо "незаконного будівництва", тому він є винуватим у невиконанні умов договору оренди, проте, діюче законодавство України не містить умов солідарної відповідальності суборендаря та орендаря земельної ділянки перед її власником (розпорядником).

2.3.14. Відповідач стверджує, що посилання Прокурора на наявність кримінального провадження № 0000944 від 15.12.2021 не є належним та допустимим доказом, оскільки, вказане Прокурором кримінальне провадження не завершено, кримінальна справа не дійшла свого кінця, рішення суду щодо винних у вчиненні злочинів до позову не додано.

2.3.15. Також, Відповідач стверджує, що обраний Прокурором спосіб захисту є неналежним та не ефективним, оскільки, як вбачається із позовної заяви, підставою для розірвання оспорюваного договору оренди землі та повернення земельної ділянки, Прокурор також посилається на наявність на спірній земельній ділянці об`єктів нерухомості, що належать на праві власності третій особі ОСОБА_1 і які на думку Прокурора є об`єктами самочинного будівництва. Отже, на думку Відповідача, наявність на спірній земельній ділянці вищезазначених об`єктів нерухомості унеможливлюють повернення відповідачем спірної земельної ділянки у випадку задоволення позовних вимог Прокурора. На підтвердження своєї позиції відповідач посилається на висновки сформульовані ВП ВС, зокрема, у її постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-4бгс 19), від 16.02.2021 № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).

2.3.16. Отже, посилаючись на вищенаведені підстави, Відповідач вважає, що Прокурором не надано належних та допустимих доказів порушення Відповідачем прав та законних інтересів Позивачів, норм чинного законодавства України, а тому його позов задоволенню не підлягає.

2.4. Аргументи третьої особи (відповідача) 1 ( ОСОБА_1 )

2.4.1. ОСОБА_1 вважає позовну заяву Прокурора безпідставною та необґрунтованою з наступних підстав.

2.4.2. Як зазначає Третя особа (відповідача) 1, Прокурором в обґрунтування розташування спірної земельної ділянки у межах НПП "Тузловські лимани" наданий до суду Проект створення НПП "Тузловські лимани" в якому зазначено, зокрема, що розміри, місце розташування і межі національного природного парку показані на плані, встановлені і погоджені, проте, сам Графічний план (картосхема), на якому визначались межі парку, Прокурором до суду не наданий. Також, ця картосхема не була об`єктом дослідження під час судового розгляду по справі №815/5658/17, на яку посилається у позові Прокурор.

2.4.3. Третя особа (відповідача) 1 звертає увагу на те, що на вказаній вище картосхемі, яка була частиною Проекту створення парку зазначено, що погоджена була площа не всієї піщаної коси Чорного моря, загальна площа якої складає 601,479 га, а тільки 584,31га, тобто, за ствердженням ОСОБА_1 не включеними до території НПП "Тузловські лимани" залишились 17,169 га території піщаної коси. Ця інформація на картосхемі була погоджена і засвідчена підписами та печатками Голови Татарбунарської РДА, Начальника Відділу Держкомзему у Татарбунарському районі Одеської області, державного управління охорони навколишнього природного середовища, начальника відділу містобудування, архітектури та ЖКГ, начальника Управління охорони об`єктів культури і спадщини Одеської обласної державної адміністрації, Головного санітарного лікаря Одеської області, Начальника Одеського обласного виробничого управління по водному господарству.

2.4.4. Отже, ОСОБА_1 зазначає, що на картосхемі чітко видно, що межа парку проходить ламаною лінією по піщаній косі і не вся піщана коса включена до території НПП "Тузловські лимани", зокрема, не включена територія 1-го та 2-го км Піщаної коси, де знаходиться спірна земельна ділянка, яка знаходиться в оренді у Відповідача.

2.4.4. Також Третя особа (відповідача) 1 вказує, що на його замовлення в межах розгляду справи № 495/2738/16-ц була проведена комісійна судова земельно-технічна експертиза, за результатами якої судові експерти, які були обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, склали висновок №21-6808 від 28.12.2021, в якому, зазначили, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0009 знаходиться поза межами території НПП "Тузловські лимани"; частина піщаної коси з піщаним пляжем яка межує зі сторони Чорного моря із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0009 не входить, до території НПП "Тузловські лимани".

2.4.5. З огляду на викладене вище, ОСОБА_1 вважає, що ствердження Прокурора про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0009 (спірна земельна ділянка) знаходиться у прибережній захисній смузі на території НПП "Тузловські лимани" є безпідставним, так як це не підтверджується жодним належним та допустимим доказом.

2.4.6. Також ОСОБА_1 звертає увагу на те, що відповідно до Постанови КМУ №564 від 07.05.2022 "Деякі питання ведення та функціонування Державного земельного кадастру в умовах воєнного стану" вимоги законодавства щодо оприлюднення на офіційному веб-сайті Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, зокрема через Публічну кадастрову карту не застосовуються. Таким чином, станом на листопад 2022 немає доступу до Публічної кадастрової карти. Але, станом на дату проведення судової експертизи (у рамках справи № 495/2738/16-ц) на публічній кадастровій карті України земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0009 знаходилась поза межами природно-заповідного фонду, при цьому, на кадастровій карті України межі НПП "Тузловські лимани" співпадають із картосхемою території НПП "Тузловські лимани". Площа НПП "Тузловські лимани" вказана на кадастровій карті 27865 га, співпадає із тою, яка зазначена в Указі Президента від 01.01.2010 "Про створення національного природного парку "Тузловські лимани".

2.4.7. Окрім цього, Третя особа (відповідача) 1 зазначає, що при реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0009 та речових прав на неї жодні обмеження відповідно до глави 7 Земельного кодексу "Землі природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення" або Закону України "Про природно-заповідний фонд України" - не встановлені. При розробці проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у довгострокову оренду ВАТ СП "Чорноморська перлина" та проекту із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки ВАТ СП "Чорноморська перлина", на яку поширюється право суборенди ОСОБА_2 , були необхідні погодження державних органів. Жодних обмежень чи засторог, пов`язаних із природно-заповідним фондом, також зазначено не було.

2.4.8. Так само, ОСОБА_1 вказує на те, що при укладенні договору оренди між Татарбунарською РДА та Відповідачем жодних обмежень, пов`язаних із природно-заповідним фондом, зазначено не було. Отже, на його переконання вказане свідчить про те, що керівництво НПП "Тузловські лимани" безпідставно стверджує про свої права на спірну земельну ділянку.

2.4.9. ОСОБА_1 вважає, що наданий Прокурором Проект організації території НПП "Тузловські лимани", затверджений Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України від 21.01.2022 та відповідно до якого спірна земельна ділянка вже включена до меж парку, не є належним доказом входження спірної земельної ділянки до меж території НПП "Тузловські лимани", оскільки, у відповідності до ст.7 Закону України "Про природно-заповідний фонд" до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно саме до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

2.4.10. Отже, Третя особа (відповідача) 1 стверджує, що Прокурор помилково ототожнює Проект створення парку та Проект організації парку, оскільки Проектом створення парку не встановлюються межі парку, а розробляється стратегія розвитку, визначаються та обґрунтовуються заходи природоохоронної, науково-дослідної, рекреаційної, господарської діяльності, охорони, відтворення та використання природних комплексів (ч.З ст.14 Закону України "Про природно-заповідний фонд України"). В свою чергу, Проект створення парку повинен складатися із пояснювальної записки, картографічних матеріалів і матеріалів погодження (ст.ст.51-55 Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

2.4.11. Крім іншого, Третя особа (відповідача) 1 звертає увагу на те, що в супереч п.7.1. "Методичних рекомендацій щодо розроблення проектів створення природних територій та об`єктів природно-заповідного фонду України", затверджених Наказом Міністерством екології та природних ресурсів №306 від 21.08.2018 створення чи оголошення території або об`єкта природно-заповідного фонду повинно бути погоджено із всіма власниками та первинними користувачами природних ресурсів у межах територій, рекомендованих для заповідання, іншими організаціями, визначеними законодавством з зазначенням площ відповідних земельних ділянок. Проте, на даний час таких погоджень із власниками чи первинними користувачами немає, отже, на переконання ОСОБА_1 Проект створення НПП "Тузловські лимани" є незавершеним.

2.4.12. Щодо розбіжностей між текстовою та графічною частинами у Проекті створення НПП "Тузловські лимани", на які посилається Прокурор, то на переконання ОСОБА_1 , земельна ділянка з початку 0-км по кінець 2-км коси Чорного моря на території Татарбунарського району Одеської області відповідно до графічних матеріалів (які перелічені у Змісті Проекту створення парку, тобто є обов`язковою частиною проекту) не входить до території Парку, в свою чергу, ствердження Прокурора про те, що необхідно брати до уваги лише описову частину (тільки один абзац) пояснювальної записки до Проекту де відсутні будь-які погодження і зазначено, що НПП "Тузловські лимани" розташований на півдні Татарбунарського району, в який входить Причорноморська піщана коса від с. Лебедівка до с. Приморське не є належним доказом по справі, а тому не заслуговують на увагу суду.

2.4.13. Стосовно наявності речових прав та обмежень на спірну земельну ділянку, Третя особа (відповідача) 1 визначає, вона була передана в оренду Відповідачу відповідно до договору оренди, укладеного 08.06.2010 з Татарбунарською РДА для будівництва та обслуговування об`єктів стаціонарної рекреації, так само як і частина спірної земельної ділянки площею 0,3886га, яка на підставі договору суборенди, укладеного 26.08.2014 між Відповідачем та ОСОБА_2 , була передана останній в суборенду для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації - бази стоянки маломірних суден та будинку відпочинку для обслуговування бази стоянки. На суборендованій земельній ділянці розміщений об`єкт нерухомого майна, який належить на праві власності ОСОБА_1 отже у відповідності до норм чинного законодавства України, власник нерухомості вправі володіти та користуватися таким майном на земельній ділянці, на якій воно розташоване, у відповідності до ст.120 Земельного кодексу України.

2.4.15. ОСОБА_1 вказує, що відповідно до ст.ст.50-51 Земельного Кодексу України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. До земель рекреаційного призначення належать, зокрема, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, …, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації. В силу приписів ст.21 Закону України "Про природно-заповідний фонд" зона стаціонарної рекреації - призначена для розміщення готелів, мотелів, кемпінгів, інших об`єктів обслуговування відвідувачів парку. У відповідності до Правил безпечної експлуатації баз для стоянки маломірних (малих) суден, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №642 від 16.07.2004, зареєстровано в МЮУ 23.07.2004 за №915/9514 (надалі - Правила), база для стоянки маломірних суден призначена для надання послуг з безпечного утримання маломірних (малих) суден, де утримуються і використовуються спеціально обладнані для цього гідротехнічні споруди або природні берегові об`єкти. Оскільки ОСОБА_1 є фізичною-особою підприємцем та здійснює свою господарську діяльність, в тому числі, з таких видів діяльності як будівництво водних споруд, пасажирський морський транспорт та допоміжне обслуговування водного транспорту, на його переконання будівництво бази для стоянки маломірних (малих) суден та господарська діяльність ФОП Могильнікова В.Д. відповідають цільовому призначенню земельної ділянки. Отже, на його переконання, будівництво об`єктів стаціонарної рекреації на спірній земельній ділянці не суперечить положенням Водного Кодексу, Земельного Кодексу та Закону України «Про природно-заповідний фонд». Закону України «Про містобудівну діяльність».

2.4.16. Третя особа (відповідача) 1 із посиланням на Інформацію від 16.09.2022 з Державного земельного кадастру про право власності, Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказує, що на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0009 встановлені такі обмеження: водоохоронна зона та прибережна захисна смуга вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах, проте, таке обмеження як: 05.02 - прибережна захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах, у Державному земельному кадастрі на спірну земельну ділянку відсутнє. Також в ДЗК відсутнє обмеження у користуванні земельною ділянкою, пов`язане із природно-заповідним фондом: 01.01. - Охоронна зона навколо території та об`єкта природно-заповідного фонду та 10.01. - Національні природні парки.

2.4.17. ОСОБА_1 звертає увагу на наступне: Прокурор до суду надав відомості про обмеження у використанні земель за обліковим номером 012:000502:0000021 (код обмеження 000502), а саме прибережна захисна смуга навколо озера Сасик; на наданому Прокурором графічному зображенні наявне забарвлення обмеження без посилання на географічні координати або кадастрові номери земельних ділянок.

2.4.18. Третя особа (відповідача) 1 звертає увагу на те, що відповідно до земельного законодавства прибережні захисні смуги встановлюються для озер шириною 100 метрів (п.б ч.2 ст.60 ЗК України). У висновку експертів комісійної судової земельно-технічної експертизи №21-6808 від 28.12.2021 судовими експертами встановлено, що , що відстань від земельної ділянки із кадастровим номером :01:003:0009 до меж НПП "Тузловські лимани" (тобто до озера Бурнас, яке входить до території парку) становить не менше, ніж 167 метрів. Отже, ОСОБА_1 стверджує, що прибережна захисна смуга групи озер Сасик не захоплює спірну земельну ділянку. Це також підтверджується відсутністю такого обмеження в ДЗК на вказану земельну ділянку. Обов`язковість зазначення обмежень у ДЗК передбачено ч.4 ст. 111 ЗК України, ст.87 Водного Кодексу України, ст.ст.10, 15, 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Отже, на переконання ОСОБА_1 , відсутність обмежень у Державному земельному кадастрі свідчить про відсутність таких обмежень у користуванні земельною ділянкою.

2.4.20. Стосовно законності будівництва на спірній земельній ділянці заперечуючи проти доводів та аргументів Прокурора, Третя особа (відповідача) 1 зауважує, що право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості, реєстрація права власності та перехід права власності на об`єкт нерухомого майна не є предметом спору у даній справі. Натомість, Прокурор вказав, що в провадженні Татарбунарського районного суду Одеської області знаходиться справа №515/947/22 за позовом керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут морської аквакультури", ОСОБА_7 , Державної інспекції архітектури та містобудування України, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національний природний парк "Тузловські лимани" про визнання недійними договору купівлі-продажу та актів приймання-передачі, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішень державних реєстраторів, знесення самочинного будівництва. Таким чином, на переконання Третьої особи (відповідача) 1, Прокурор підтверджує той факт, що його твердження про самочинність будівництва є спірним, так як у судовому порядку не було скасовано ні право власності на вказаний об`єкт, ні реєстрація права власності, ні перехід права власності на цей об`єкт, ні реконструкція об`єкту. Із посиланням на правову позицію КГС ВС, викладену у постанові від 12.06.2019 у справі № 916/1986/18 ОСОБА_1 зазначив, що отримання права власності виключає можливість віднесення спірного об`єкту нерухомого майна до самочинного в силу його узаконення.

2.4.21. Третя особа (відповідача) 1 стверджує, що Відповідач добросовісно вважав, що здійсненне будівництво є законним, оскільки у власників об`єкта нерухомого майна, а саме: споруди, бази стоянки маломірних (малих) суден наявні всі правовстановлюючі документи на об`єкт будівництва, а Відповідач не вправі на свій розсуд тлумачити рішення спеціально уповноважених державою органів стосовно реєстрації права власності, надання декларацій про початок чи завершення будівництва. Таким чином, на переконання ОСОБА_1 ТОВ СП "Чорноморська перлина" не порушувала умов договору оренди земельної ділянки стосовно дотримання на ній умов будівництва, оскільки у власників наявні правовстановлюючі документи, які не скасовані на даний час.

2.4.22. Також ОСОБА_1 стверджує, що Прокурором не наведено жодного порушення умов договору оренди земельної ділянки зі сторони Відповідача, а саме, порушення Відповідачем режиму використання земель прибережних захисних смуг та територій природно-заповідного фонду України, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та невиконання встановлених щодо об`єкта оренди обмежень. На переконання Третьої особи (відповідача) 1, окрім суб`єктивної думки Прокурора такі порушення не підтверджуються жодними матеріалами справи. Відсутні будь-які докази порушення Відповідачем умов договору чи порушення земельного законодавства.

2.4.23. Заперечуючи проти посилання Прокурора в якості преюдиції на судове рішення у адміністративній справі № 815/5658/17 ОСОБА_1 зазначає, що предметом спору у зазначеній справі було скасування дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів ресурсів ОК «Граніт-2» у рибогосподарських водних об`єктах, окрім цього, відповідач та треті особи на стороні відповідача не приймали участь у цієї справі, а питання, які вирішувались в процесі розгляду адміністративної справі № 815/5658/17 не є тотожними із даним провадженням. Якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Така правова позиція Верховного Суду зазначена у Постанові КЦС ВС від 04.06.2021 у справі №522/7758/14-ц.

2.4.24. Заперечуючи проти наданої Прокурором копії висновку експерта № 21-3567 із матеріалів кримінального провадження №0000944, Третя особа (відповідача) 1 вказує на те, що відомості щодо зазначеного кримінального провадження, внесені до єдиного реєстру досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 197-1 КК України (самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці особливо цінних земель, земель в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель), тобто, орган досудового розслідування встановив, що якісь особи вчинили кримінально карані діяння, а саме здійснили самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці. Проте, ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 , ані посадові особи відповідача не є підозрюваними, обвинуваченими чи засудженими у даному кримінальному провадженні, отже вони не відповідають за дії сторонніх осіб, які на думку органу досудового розслідування вчинили вказане кримінальне правопорушення. обвинувальний вирок у даному кримінальному провадженні, відсутній. Отже, вказаний висновок експерта у кримінальному провадженні, на переконання ОСОБА_1 , згідно ст.76 ГПК України є неналежним доказом у даній справі, оскільки не стосується предмету доказування.

2.4.25. ОСОБА_1 вважає, що звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, не визначився із органом, права якого начебто порушені Відповідачем, та не визначився у якого органу наявна компетенція для звернення до суду. Прокурор самостійно і безпідставно вирішив, що він має право представляти інтереси державного органу і звернувся до суду із позовною заявою. Не навів доводів того, що Одеська ОДА та Білгород-Дністровської РДА підтримують поданий прокурором позов та в чому саме порушені права кожного із них.

2.4.26. Окрім наведеного, ОСОБА_1 вважає, що Прокурор, звертаючись до Господарського суду Одеської області з цим позовом, пропустив строки позовної давності, оскільки Білгород-Дністровська місцева прокуратура ще 29.06.2016 в інтересах держави в особі Татарбунарської районної державної адміністрації звернулася до Апеляційного суду Одеської області із апеляційною скаргою на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.05.2016 по справі №495/2738/16-ц про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. В цій скарзі прокурор також заявляв про самочинність і незаконність будівництва об`єкта нерухомості. Тобто, ще в 2016 році Прокурору та Татарбунарській РДА було відомо про ті обставини, на які прокурор посилається в своїй позовній заяві як на підставу для розірвання договору оренди. Вказане, на переконання Третьої особи (відповідача) 1 є підставою для застосування до позовних вимог Прокурора строків позовної давності в частині тих підстав, які були відомі Прокурору більше трьох років.

2.5. Аргументи третьої особи (відповідача) 2 ( ОСОБА_2 )

2.5.1. Розглянувши позовну заяву Прокурора Третя особа (відповідача) 2 вважає позовні вимоги незаконними і необґрунтованими з підстав, що є тотожними підставам, викладеним у поясненнях Третьої особи (відповідача) 1 ОСОБА_1 (вх.№ 27674/22) (т.с.3, ас.83-98).

3. Процесуальні питання, вирішені судом.

3.1. Керівник Одеської Білгород-Дністровської окружної прокуратури 21.09.2022 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 2516/22) в інтересах держави в особі Одеської ОДА в особі Білгород-Дністровської РДА з позовними вимогами до ПрАТ СП "Чорноморська перлина" про розірвання договору оренди, укладеного 08.06.2010 між Татарбунарською РДА та ПрАТ СП "Чорноморська перлина" щодо земельної ділянки, загальною площею 1,3 га, яка знаходиться на території 1 км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району, який зареєстрований 29.07.2010 Татарбунарським відділом Центру ДЗК за № 6, а також зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Оперчук І.М. від 20.10.2015 № 2543081 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, номер запису про інше речове право 11712165); про скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 20.10.2015 № 2543081 щодо державної реєстрації за ПрАТ СП "Чорноморська перлина"права оренди на земельну ділянку, площею 1,2975 га, яка знаходиться на території Татарбунарського району Одеської області, кадастровий номер :01:003:0009, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, номер запису про інше речове право 11712165) та про зобов`язання ПрАТ СП "Чорноморська перлина" повернути державі в особі Одеської ОДА земельну ділянку площею 1,2975 га, яка знаходиться на території Б/Дністровського району, кадастровий номер :01:003:0009.

3.2. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2022 позовну заяву (вх. № 2516/22) передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельському О.В.

3.3. Ухвалою Господарського суду від 26.09.2022 позовна заява Прокурора (вх. № 2516/22 від 21.09.2022) у зв`язку її невідповідності вимогам Глави І розділу ІІІ ГПК України, а саме: Прокурором до позову не надано документального підтвердження направлення або вручення повідомлень в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", особам, визначеним Прокурором як позивачі у справі, була залишена без руху, а Прокурору встановлений семиденний строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви та зобов`язано надати суду докази їх усунення.

3.4. До канцелярії Господарського суду Одеської області 29.09.2022 від Прокурора на виконання ухвали суду від 26.09.2022 надійшов лист (вх. № 21202/22), разом із доказами усунення визначених судом недоліків позовної заяви.

3.5. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.09.2022 позовна заява Прокурора (вх.№ 2516/22 від 21.09.2022) була прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі № 916/2427/22, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та було призначене підготовче засідання на 20.10.2022 об 11:20 год., а також до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача був залучений Національний природний парк "Тузловські лимани".

3.6. На електронну адресу Господарського суду 18.10.2022 від адвоката Могильнікова В.Д. надійшла, посвідчена КЕП, заява про залучення третьої особи до участі у справі (вх. № 22984/22), в якій адвокат із посиланням на те що рішення по справі 916/2427/22 безпосередньо вплине на права та обов`язки ОСОБА_1 , оскільки він є власником об`єкта нерухомості, який розташований на спірній земельній ділянці, просить суд залучити ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

3.7. До канцелярії Господарського суду 19.10.2022 від відповідача ПрАТ СП "Чорноморська перлина" надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 23133/22) з додатками, в якому в тому числі відповідач просить суд залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Судом відзив із додатками долучений до матеріалів справи.

3.8. В підготовчому засіданні 20.10.2022 судом була проголошена перерва до 03.11.2022 об 12:40 год про що була постановлена протокольна ухвала.

3.9. Того ж дня Господарським судом Одеської області була постановлена ухвала в порядку ст. 120 ГПК України, якою Прокурор, позивачі та третя особа на стороні позивача були повідомлені про дату та час наступного підготовчого засідання.

3.10. На електронну адресу Господарського суду 03.11.2022 від адвоката НПП "Тузловські лимани" надійшла посвідчена КЕП заява (вх. № 24727/22), в якій він просить суд оголосити перерву в підготовчому засіданні у зв`язку із неможливістю представників третьої особи (позивача) бути присутніми у судовому засіданні. Заява судом долучена до матеріалів справи.

3.11. В підготовчому засіданні 03.11.2022 судом була розглянута заява ОСОБА_1 (вх. № 22984/22 від 18.10.2022) про залучення його до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та розглянуто клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заслухані думки присутніх учасників судового процесу та після виходу з нарадчої кімнати проголошена ухвала (вступна та резолютивна частини), якою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були залучені до участі у справі в якості третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Того ж дня судом був складений та підписаний повний текст вищезазначеної ухвали.

3.12. Від адвоката Могильнікова В.Д. на електронну адресу Господарського суду 07.11.2022 надійшла підписана КЕП заява (вх. № 24959/22), в якій адвокат просив суд надати йому можливість ознайомитись із матеріалами справи та, у випадку можливості, направити йому сканкопії матеріалів справи. Заява судом була розглянута та задоволена частково, матеріали справи надані адвокату для ознайомлення.

3.13. Прокурором до канцелярії суду 07.11.2022 разом із додатковими доказами була надана відповідь на відзив (вх. № 25025/22), яка судом була долучена до матеріалів справи.

3.14. Також, 11.11.2022 Прокурором до канцелярії суду разом із супровідним листом (вх. № 25724/22) були надані докази направлення позовної заяви з додатками залученим до участі у справі третім особам.

3.15. Від відповідача по справі 18.11.2022 до канцелярії суду разом із супровідним листом (вх. № 26245/22) була надана належним чином посвідчена копія договору суборенди від 26.08.2014, яка судом була долучена до матеріалів справи.

3.16. Від адвоката третьої особи (відповідача) 2 - Тімкаєвої Т.М. 21.11.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання, посвідчене КЕП, про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщені суду(вх. № 26438/22), яке судом було розглянуто та ухвалою суду від 01.12.2022 задоволено.

3.17. Того ж дня від керівника НПП "Тузловські лимани" через систему "Електронний суд" була подана заява (вх. № 26469/22), в якій керівник просив суд залучити його до участі у справі як представника НПП "Тузловські лимани", разом з якою були надані документи на підтвердження повноважень керівника. Розглянувши заяву, суд її задовольнив.

3.18. Призначене на 24.11.2022 підготовче засідання не відбулось у зв`язку з аварійним відключенням електропостачання у м. Одесі (довідка керівника апарата суду від 24.11.2022 т.с.2, а.с. 209).

3.19. Від представника НПП "Тузловські лимани" на електронну адресу суду надійшло клопотання (вх. № 26788/22) (засвідчене КЕП), в якому він просив суд надати йому матеріали справи для ознайомлення та відкласти підготовче засідання, призначене на 24.11.2022. Клопотання судом було розглянуто та задоволено частково, матеріали справи надані для ознайомлення.

3.20. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.11.2022 підготовче засідання у справі № 916/2427/22 було призначено на 06.12.2022 о 15:00 год. та повідомлено про це учасників справи.

3.21. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.12.2022 клопотання адвоката третьої особи (відповідача) 2 - Тімкаєвої Т.М. (вх. № 26438/22 від 21.11.2022) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщені суду було задоволено, доручено Миколаївському апеляційному суду проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника ОСОБА_2 у підготовчому засіданні, призначеному на 06.12.2022.

3.22. Від адвоката третьої особи (відповідача) 2 - Тімкаєвої Т.М. 02.12.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання, посвідчене КЕП, про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщені суду (вх. № 27350/22), яке судом було розглянуто та у зв`язку із тим, що ухвалою суду від 01.12.2022 аналогічне клопотання представника (вх. № 26438/22 від 21.11.2022) було задоволено, залишено без розгляду.

3.23. Прокурором до канцелярії суду 02.12.2022 разом із додатками була надана відповідь на пояснення третьої особи (відповідача) 1 ОСОБА_6 (вх. № 27377/22), яка судом була долучена до матеріалів справи.

3.24. Призначене на 06.12.2022 підготовче засідання не відбулось у зв`язку з аварійним відключенням електропостачання у м. Одесі, спричиненими масованими ракетними обстрілами ворогом енергетичної інфраструктури України (довідка керівника апарата суду від 24.11.2022 т.с.3, а.с. 76).

3.25. Ухвалою Господарського суду від 07.12.2022 підготовче засідання у справі № 916/2427/22 було призначено на 22.12.2022 о 12:00 год. та повідомлено про це учасників справи.

3.26. До канцелярії Господарського суду 07.12.2022 від третьої особи (відповідача) 1 ОСОБА_6 надійшли письмові пояснення (вх. № 27377/22) разом із додатками, які судом були долучені до матеріалів справи.

3.27. Від адвоката третьої особи (відповідача) 2 - Тімкаєвої Т.М. 07.12.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання, посвідчене КЕП, (вх. № 27350/22), про відкладення розгляду справи № 916/2427/22, у зв`язку із неотриманням позовної заяви Прокурора.

3.28. Від адвоката третьої особи (відповідача) 2 - Тімкаєвої Т.М. 19.12.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання, посвідчене КЕП, про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщені Миколаївського апеляційного суду (вх. № 28782/22).

2.29. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.12.2022 клопотання третьої особи (відповідача) 2 - ОСОБА_2 (вх. № 28782/22 від 19.12.2022) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщені суду було задоволено, доручено Миколаївському апеляційному суду проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника ОСОБА_2 у підготовчому засіданні, призначеному на 22.12.2022.

3.30. Від третьої особи (відповідача) 2 - Тімкаєвої Т.М. 22.12.2022 на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення щодо позову, посвідчені КЕП, (вх. № 29272/22), в яких третя особа (відповідача) 2 просить суд поновити їй строк на подання пояснень. Судом клопотання про поновлення строку було розглянуто та задоволено, пояснення з додатками долучені до матеріалів справи.

3.31. В підготовчому засіданні 22.12.2022, після вирішення всіх питань, передбачених ст. 182 ГПК України, з`ясувавши думку учасників справи, судом була постановлена протокольна ухвала про закриття підготовчого провадження у справі та про призначення справи № 916/2427/22 до судового розгляду по суті на 29.12.2022 о 11:40 год, та визначена резервна дата судового засідання 17.01.2023 о 12:20 год.

3.32. Господарським судом 23.12.2022 в порядку ст. 120 ГПК України була постановлена ухвала, якою позивачі та третя особа на стороні відповідача 2 були повідомлені про дату та час розгляду справи по суті.

3.33. Від представника НПП "Тузловські лимани" 28.12.2022 через систему "Електронний суд" було подане клопотання (вх. № 30016/22), в якому представник просив суд залучити керівника НПП "Тузловські лимани" у якості представника третьої особи (позивача), надати доступ до електронної справи № 916/2427/22 в підсистемі "Електронний суд" та надати можливість керівнику НПП "Тузловські лимани" приймати участь у судовому засіданні, призначеному на 11:40 год 29.12.2022 в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

3.34. В судовому засіданні 29.12.2022 судом було розглянуто клопотання представника НПП "Тузловські лимани" та частково задоволено, наданий доступ до електронної справи, щодо участі керівника НПП "Тузловські лимани" у судовому засіданні, призначеному на 11:40 год 29.12.2022 в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів судом було відмовлено, оскільки клопотання було заявлене менш ніж за 5 днів до судового засідання, подалі розпочався розгляд справи по суті, на підставі протокольної ухвали судом була оголошена перерва в судовому засіданні до 17.01.2023 о 12:20 год.

3.35. Від представника НПП "Тузловські лимани" 02.01.2023 через систему "Електронний суд" було подане клопотання (вх. № 32/23) в якому представник просив суд надати можливість керівнику НПП "Тузловські лимани" приймати участь у судовому засіданні, призначеному на 11:40 год 29.12.2022 в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

3.36. Розглянувши клопотання НПП "Тузловські лимани" (вх. № 32/23 від 02.01.2023), суд його задовольнив, про що 09.01.2023 судом була постановлена відповідна ухвала.

3.37. Від третьої особи (позивача) 17.01.2023 до канцелярії Господарського суду надійшли письмові пояснення (вх. № 1542/23) разом із додатками.

3.38. В судовому засіданні 17.01.2023 представником НПП "Тузловські лимани" був заявлений відвід судді Цісельському О.В. від розгляду справи №916/2427/22, про що була подана відповідна заява (вх. № 2-66/23 від 17.01.2023).

3.39. Після виходу з нарадчої кімнати, судом була проголошена ухвала (вступна та резолютивна частини), відповідно до якої в задоволені заяви НПП "Тузловські лимани" (вх. № 2-66/23 від 17.01.2023) про відвід судді Цісельського О.В. від розгляду справи № 916/2427/22 було відмовлено. Повний текст ухвали був складений та підписаний 23.01.2023.

3.40. Після вирішення питання щодо відводу, судом був продовжений розгляд справи. Третьою особою (позивача) суду було подане клопотання (вх. № 1628/23) про витребування доказів, від якого представник в подальшому відмовився.

3.41. Розглянувши клопотання третьої особи (позивача) про поновлення строку на подання письмових пояснень, вислухавши думку учасників судового процесу щодо поновлення третій особі (позивача) строку для подання письмових пояснень та долучених до них письмових доказів (вх. № 1542/23 від 17.01.2023), суд з урахуванням принципу справедливості, сприяння повноті та всебічності розгляду справи, вирішив продовжити строк на подання відзиву та долучив письмові пояснення третьої особи (позивача) з додатками до матеріалів справи. У зв`язку із чим, з метою надання можливості іншим учасникам справи реалізувати свої процесуальні права в частині надання суду своїх письмових позицій щодо пояснень НПП "Тузловські лимани", в судовому засіданні була проголошена перерва у розгляді справи по суті до 26.12.2023 о 12:40 год про що судом була постановлена протокольна ухвала.

3.42. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.01.2023, постановленою в порядку ст.120 ГПК України, позивачі були повідомлені про дату та час наступного засідання з розгляду справи по суті. Копії ухвали були направлені позивачам на їх офіційні електронні адреси.

3.43. Від третьої особи (відповідача) 1 ОСОБА_1 на електронну адресу суду (підписані КЕП) надійшли додаткові пояснення третьої особи (вх. № 2113/23), які судом були долучені до матеріалів справи.

3.44. Від представника НПП "Тузловські лимани" 23.01.2023 через систему "Електронний суд" було подане клопотання (вх. № 2187/23), в якому представник просив суд надати можливість керівнику НПП "Тузловські лимани" приймати участь у судовому засіданні, призначеному на 12:40 год 26.01.2023 в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

3.45. Розглянувши клопотання НПП "Тузловські лимани" (вх. № 2187/23 від 23.01.2023), суд відмовив у його задоволені у зв`язку із тим, що клопотання було подано пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, про що 24.01.2023 судом була постановлена відповідна ухвала.

3.46. Від третьої особи (відповідача) 2 ОСОБА_2 на електронну адресу суду (підписані КЕП) надійшла відповідь на пояснення третьої особи (позивача) (вх. № 2513/23), яка судом була долучена до матеріалів справи.

3.47. В судовому засіданні 26.01.2023 у зв`язку із оголошенням засобами сповіщення про повітряну тривогу, завершити розгляд справи не було можливо, у зв`язку із чим судом була проголошена перерва в судовому засіданні до 02.02.2023 о 12:20 год.

3.48. Ухвалою Господарського суду від 27.01.2023, постановленою в порядку ст.120 ГПК України, позивачі були повідомлені про дату та час наступного засідання з розгляду справи по суті. Копії ухвали були направлені позивачам на їх офіційні електронні адреси.

3.49. Під час розгляду справи по суті учасники справи виступили із вступними промовами, Судом були досліджені всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи.

3.50. Прокурор у судових дебатах заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити повністю.

3.51. Представник третьої особи (позивача) НПП "Тузловські лимани" у судових дебатах заявлені Прокурором позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов Прокурора задовольнити повністю.

3.52. Представник Відповідача (ПрАТ СП "Чорноморська перлина") у судових дебатах проти позовних вимог Прокурора заперечувала з підстав, викладених у своїх заявах по суті спору, просила суд у позові відмовити повністю.

3.53. Представник третьої особи (відповідача) 1 Могильнікова В.Д. у судових дебатах проти позовних вимог Прокурора заперечував з підстав, викладених у своїх заявах по суті спору, просив суд у позові відмовити повністю.

3.54. Представник третьої особи (відповідача) 2 Тімкаєвої Т.М. у судових дебатах проти позовних вимог Прокурора заперечував з підстав, викладених у своїх заявах по суті спору, просив суд у позові відмовити повністю.

3.55. Позивачі Одеська ОДА та Білгород-Дністровська РДА, про час та дату судового розгляду справи по суті у зв`язку із відсутністю асигнувань на оплату послуг з відправки поштової кореспонденції, повідомлялися судом шляхом направлення копій відповідних ухвал на їх офіційні електронні адреси про що свідчать наявні в матеріалах справи копії електронних листів суду направлених на офіційні електронні адреси позивачів, проте в судове засідання з розгляду справи по суті представники Позивачів жодного разу не з`явилися, про поважність підстав неявки суд не повідомили.

3.56. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом у своїй постанові від 10.01.2023 у справі № 420/988/21, за загальним правилом у разі наявності в особи, у тому числі у суб`єкта владних повноважень, офіційної електронної адреси надсилання судових рішень, судових викликів або судових повідомлень учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється шляхом надсилання їх на офіційну електронну адресу. Надсилання ж вищевказаних процесуальних документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у інший, визначений процесуальним законом спосіб, здійснюється за відсутності в особи офіційної електронної адреси.

3.57. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

3.58. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

3.59. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Саме до таких висновків прийшов КГС ВС у своїй постанові у справі № 911/1163/17 від 03.03.2018.

3.60. Враховуючи належне повідомлення Позивачів про час, дату та місце судових засідань з розгляду справи по суті, а також враховуючи строки розгляду справи, суд дійшов висновку про належне повідомлення Позивачів та можливість розглянути справу за відсутності представників Позивачів.

3.61. В процесі розгляду справи всі подані учасниками справи клопотання (заяви) були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах підготовчих та судових засідань.

3.62. Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи та їм надана відповідна оцінка.

3.63. В судовому засіданні, 02.02.2023 Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті і після виходу з нарадчої кімнати, судом відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України, була проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судом

4.1. Відповідно до Статуту ПрАТ СП "Чорноморська перлина» товариство є правонаступником ВАТ Сільськогосподарського підприємства "Чорноморська перлина", зареєстрованого Татарбунарською РДА 29.12.2003 (номер запису 0000131 від 06.07.2005) (т.с.2, а.с. 40, 44-48).

4.2. Розпорядженням Татарбунарської РДА за № 172/А-2007 від 08.05.2007 були затверджені матеріали попереднього погодження місця розташування земельної ділянки загальною площею 2,5 га для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації ВАТ СП "Чорноморська перлина" на території 1-го км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області та надана згода ВАТ СП "Чорноморська перлина" на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вище вказаної земельної ділянки для передачі в довгострокову оренду строком на 25 років (т.с.2, а.с. 61).

4.3. Розпорядженням Татарбунарської РДА за № 25/А-2009 від 26.01.2009 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 2,5 га та передано в довгострокову оренду строком на 25 років ВАТ СП "Чорноморська перлина" для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації на території 1-го км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області (т.с.2, а.с.50).

4.4. Одеською ОДА 06.07.2009 було винесено Розпорядження за № 480/А-2009 "Про скасування деяких розпоряджень голови та тимчасово виконуючого обов`язки голови Татарбунарської РДА", яким, зокрема, було скасовано розпорядження Татарбунарської РДА за № 25/А-2009 від 26.01.2009 яким був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 2,5 га та передано в довгострокову оренду строком на 25 років ВАТ СП "Чорноморська перлина" для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації на території 1-го км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області.

4.5. ВАТ СП "Чорноморська перлина" вважаючи, що розпорядження Одеської ОДА № 480/А-2009 від 06.07.2009 прийнято з порушенням норм чинного законодавства звернулося до Господарського суду Одеської області із позовом про скасування зазначеного розпорядження в частині скасування розпорядження Татарбунарської РДА № 25/А-2009 від 26.01.2009.

4.6. Господарським судом Одеської області була розглянута позовна заява ВАТ СП "Чорноморська перлина" до Одеської ОДА за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Татарбунарської РДА про скасування розпорядження Одеської ОДА № 480/А-2009 від 06.07.2009 в частині. За результатами розгляду справи № 30/247-09-6302 судом 25.12.2009 було винесено рішення, яким позов ВАТ СП "Чорноморська перлина" був задоволений, розпорядження Одеської ОДА за № 480/А-2009 "Про скасування деяких розпоряджень голови та тимчасово виконуючого обов`язки голови Татарбунарської РДА", у частині скасування розпорядження Татарбунарської РДА за № 25/А-2009 від 26.01.2009 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 2,5 га та передано в довгострокову оренду строком на 25 років ВАТ СП "Чорноморська перлина" для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації на території 1-го км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області" було скасовано.

4.7. У 2009 на виконання Указів Президента України від 01.12.2008 № 1129 "Про розширення мережі та територій національних природних парків та інших природно-заповідних об`єктів", від 14.08.2009 № 611 "Про додаткові заходи щодо розвитку природно-заповідної справи в Україні" на замовлення Татарбунарської РДА державним підприємством "Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" був розроблений Проект створення національного природного парку "Тузловські лимани" на території Татарбунарського району Одеської області (СД-диск, т.с.4, а.с. 54).

4.8. Відповідно до Пояснювальної записки до Проекту створення національного природного парку "Тузловські лимани" на території Татарбунарського району Одеської області (т.с.4, а.с. 57) проект створення НПП "Тузловські лимани" розроблено на території татарбунарського району Одеської області за межами населених пунктів на землях державної власності загальною площею 27 865 га, в тому числі: в межах Базар`янської сільради 217,969 га, з них 48,00 га у користуванні ВАТ СП "Чорноморська перлина", Тузлівської сільради 945,32 га, з них 385,08 га у користуванні ДП "Саратське лісове господарство", Безім`янської сільради 104,48 га, Жовтоярської сільради 372,833 га, з них 155,92 га у користуванні ДП "Саратське лісове господарство", Кочкуватської сільради 198,992 га, Дивізівської сільради 506,223 га, Рибальської сільради 386,973 га, Приморської сільради 488,556 га, Лиманської сільради 283,201 га, Причорноморської піщаної коси 584,31 га (з них що вилучаються 316,831 га), акваторії озер 22891,2 га(з них що вилучаються 1705,169 га), акваторії Чорного моря 882,79 га та зазначено, що інших землекористувачів на сформованій території немає.

4.9. На стор 9 (абзац другий) Пояснювальної записки до Проекту створення НПП "Тузловські лимани" (т.с.4, а.с. 57, 58) визначено, що розміри, місце розташування і межі національного природного парку показані на плані, встановлені і погоджені. (т.с.3, а.с 179).

4.10. Указом Президента України від 01.01.2010 за № 1/2010 "Про створення національного природного парку "Тузловські лимани" був створений Національний природний парк "Тузловські лимани" (т.с.4, а.с. 55).

4.11. Відповідно до абз. 2 п. 1 Указу Президента України від 01.01.2010 № 1/2010 до території НПП "Тузловські лимани" погоджено включення 27 865 га земель державної власності, а саме: 2022 га земель запасу (в тому числі 316,831 га земель Піщаної коси Чорного моря та 1705,169 га земель водного фонду (частина озер Шагани, Алібей та Бурнас), що надаються НПП в постійне користування, і 25843 га земель (у тому числі 3233,18 га земель запасу, 541 га земель, що перебувають у постійному користуванні ДП "Саратське лісове господарство", 21186,03 га земель водного фонду (частина озер Шагани, Алібей, Бурнас, а також озера Солоне, Хаджидер, Карачаус, Будури, Мартаза, Магалевське, Малий Сасик, Джаншейське) та 882,79 га прилеглої території Чорного моря шириною 200 м, що включаються до складу НПП без вилучення.

4.12. Підпунктом 1 пункту 2 Указу Президента України від 01.01.2010 № 1/2010 Кабінету Міністрів України було доручено забезпечити, зокрема: затвердження у шестимісячний строк Положення про національний природний парк "Тузловські лимани"; підготовку протягом 2010-2011 років матеріалів та вирішення питань щодо надання у постійне користування НПП "Тузловські лимани" 2022 га земель запасу (в тому числі 1705,169 га земель водного фонду), а також розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та проекту землеустрою з організації та встановлення меж території НПП, отримання державних актів на право постійного користування земельними ділянками; розроблення протягом 2010-2012 років та затвердження Проекту організації території НПП "Тузловські лимани", охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів.

4.13. Між Татарбунарською РДА (орендодавець) та ВАТ СП "Чорноморська перлина" 08.07.2010 був укладений договір № 16 оренди земельної ділянки (т.с.1, а.с.88-92), відповідно до п.1.1. якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, основне цільове призначення якої: землі водного фонду, ціль передачі в оренду: для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації, яка знаходиться на території 1 км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області.

4.14. Як зазначено у Договорі, в оренду передається земельна ділянка площею 1,30 га, у тому числі 1,30 га пісків (включаючи пляжі) (п.2.1. договору); на земельній ділянці немає об`єктів нерухомого майна та немає інших об`єктів інфраструктури (п.2.2. договору).

4.15. Відповідно до п.2.6. Договору, інших особливостей об`єкта, які можуть вплинути на орендні відносини немає.

4.16. Згідно з п.3.1. Договору, його укладено на 25 років.

4.17. Розмір орендної плати, відповідно до п.4.2. Договору складає 3,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 9235,92 грн за один календарний рік. Розмір орендної плати переглядається один раз на рік протягом одного місяця з початку кожного у разі: зміни умов господарювання, передбачених умовами договору; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

4.18. За приписами п.5.1. Договору умовами цільового використання земельної ділянки, зокрема, є: основне цільове призначення: землі водного фонду, ціль передачі в оренду: для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації; код цільового використання згідно українського класифікатора цільового використання землі (УКЦВЗ) -4.3. землі рекреаційного призначення.

4.19. Умовами збереження стану об`єкта оренди визначено, що орендар повинен дотримуватись екологічної безпеки землекористування, додержання державних стандартів, норм і правил (п.5.2. договору).

4.20. Відповідно до п.6.2. Договору, іншими умовами передачі земельної ділянки в оренду визначено, зокрема: дотримання вимог ст. 111 ЗК України (щодо заборони зміни цільового призначення земельної ділянки, дотримання природоохоронних вимог); дотримання ст. 96 ЗК України; дотримання ст. 48 Закону України "Про охорону земель" (щодо недопущення порушення гідрологічного режиму ділянки); дотримання вимог ст.ст. 59,61,62 ЗК України та ст.ст. 85,89,90 ВК України; дотримання вимог ст. 47 ВК України (забезпечення вільного доступу громадян до водних об`єктів загального користування); дотримання вимог п.10.17 ДБН 360-92** (щодо заборони будівництва у 100 метровій зоні будинків, споруд, комунікацій; заборона планування та проведення заходів щодо штучного змінення ландшафту); відведення земельної ділянки не повинно впливати на її подальше використання за основним використанням як пляжі загального призначення.

4.21. Пунктом 7.2. Договору визначено, що у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов`язаних із зміною її стану, орендодавець має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір розв`язується у судовому порядку.

4.22. Відповідно до п.8.2. Договору на земельну ділянку встановлені наступні обмеження: заборона на зміну цільового призначення, ландшафту без узгодження в установленому порядку, використання земельної ділянки відповідно ст.96 ЗК України, інші зобов`язання або умови, передбачені ст. 62 ЗК України, право вільного проходу до природньої водойми; влаштування полігонів побутових та промислових відходів і накопичувачів стічних вод; влаштування вигребів для накопичення господарсько-побутових стічних вод обсягом більше 1м3 на добу; влаштування полів фільтрації та створення інших споруд для приймання, знезаражування рідких відходів; капітальне будівництво та розміщення тимчасової забудови проводити згідно чинного законодавства.

4.23. Відповідно до умов Договору до прав сторін договору віднесено, зокрема, до право Орендодавця: вимагати від Орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно умов договору; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються (п.9.1. договору): до прав Орендаря: розміщувати в установленому законом порядку тимчасові споруди, влаштування яких не потребує виконання фундаментів; відшкодування збитків, завданих громадянами та юридичними особами (п.9.2. договору); передавати земельну ділянку в суборенду за письмовою згодою Орендодавця без зміни її цільового призначення. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди і не суперечити йому… у разі припинення договору оренди чинність договору суборенди припиняється. Договір суборенди підлягає державній реєстрації (п.9.4. договору).

4.24. За умовами п.9.6. Договору Орендар зобов`язаний, зокрема: виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватись режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, тощо.

4.25. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

4.26. За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та договору (п.13.1. договору). Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе що порушення сталося не з її вини (п.13.2. договору).

4.27. Договір оренди № 16 оренди земельної ділянки від 08.07.2010 був зареєстрований Татарбунарським відділом центру Державного земельного кадастру (ДЗК) про що у Державному реєстрі земель 29.07.2010 був вчинений запис за № 66.

4.28. Наказом міністерства екології та природних ресурсів України від 07.09.2011 за № 320 була створена природоохоронна, рекреаційна, культурно-освітня, науково-дослідна установа національний природний парк "Тузловські лимани" (т.с.4, а.с. 60) та затверджено Положення про НПП "Тузловські лимани", яке було зареєстроване 27.09.2011 (т.с.4, а.с. 61-76).

4.29. Робочою комісією у складі представників Одеської ОДА, Татарбунарської РДА, НПП "Тузловські лимани" 13.12.2011 був складений акт приймання-передачі територій під охорону проведення першочергових природоохоронних заходів НПП "Тузловські лимани", відповідно до якого було проведено прийом-передачу НПП "Тузловські лимани" загальною площею 27865 га земель державної власності, а саме: Татарбунарська РДА передала 27324 га, ДП "Саратське лісове господарство" 541 га (без вилучення) та Татарбунарська РДА передала 2002 га земель державної власності у постійне користування. У примітках до акту зазначено, що робочій комісії слід провести ревізію вказаних територій у натурі та подати акти до Мінприроди (строк не визначений) (т.с. 1, а.с204-205).

4.30. Між ПАТ СП "Чорноморська перлина" (Орендар) та громадянкою України ОСОБА_2 (суборендар) 26.08.2014 був укладений договір суборенди земельної ділянки (т.с.2, а.с. 187-190), відповідно до п.1.1. якого орендар передав, а суборендар прийняв у тимчасове володіння та користування частину земельної ділянки, яка надана орендарю в оренду згідно з договором оренди земельної ділянки, укладеним 08.06.2010 між Татарбунарською РДА та орендарем, зареєстрованим 29.07.2010 за номером 66 Татарбунарським відділом центру ДЗК. Земельна ділянка, що передається в суборенду Тімкаєвої Т.М. складається з 0,3886 га, в тому числі 0,3996 га пісків (включаючи пляжі) та розташована на території 1 км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області (п.1.2. договору).

4.31. Відповідно до п.2.1. договору суборенди земельна ділянка передається в суборенду для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації бази стоянки маломірних (малих) суден та будинку відпочинку для відпочинку та обслуговування бази стоянки.

4.32. Пунктом 4.1. договору суборенди встановлений 21 рік з моменту прийняття об`єкту оренди за актом прийому-передачі і може бути скорочений за згодою сторін. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.

4.33. Орендар має право вимагати від суборендаря, зокрема: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором суборенди; дотримання екологічної безпеки землекористування, додержання державних стандартів ,норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються…

4.34. За приписами п.6.3. договору суборенди до прав суборендаря віднесено, зокрема: розміщувати в установленому законодавством порядку об`єкти стаціонарної рекреації, споруди, влаштування, цільове призначення яких не суперечить меті використання земельної ділянки, згідно умов договору суборенди; суборендар має безумовне право на здійснені за його рахунок поліпшення земельної ділянки, закладені насадження, комунікації, інші об`єкти інфраструктури.

4.35. Суборендар за приписами п.6.4. договору суборенди зобов`язаний: виконувати встановлені щодо об`єкта суборенди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором суборенди землі; дотримуватись режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; забезпечити вільний доступ відпочиваючих до водних об`єктів загального користування земельної ділянки, орендованої у відповідності з умовами договору суборенди, тощо.

4.36. Відповідно до п.7.3. дія договору суборенди припиняється у разі, зокрема: закінчення строку договору оренди.

4.37. За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та договору суборенди (п.8.1. договору суборенди).

4.38. Рішенням Татарбунарської РДА за № 538-VІ від 09.12.2012 був затверджений проект із встановлення прибережної захисної смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах 05.02 (012:000502:00000021) прибережна захисна смуга навколо озера Сасик, на території Глибоківської, Нерушайської, Борисівської, Трапівської, Лиманської, Іїриморської сільських рад, Татарбунарської міської ради Татарбунарського району Одеської області та на території Татарбунарського району (за межами сільських рад).

4.39. Рішенням Татарбунарської РДА за № 539-VІ від 09.12.2012 був затверджений проект із встановлення прибережної захисної смуги вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах 05.03 (012:000503:00000006) - прибережна захисна смуга вздовж Чорного моря на території Татарбунарськоґо району (в тому числі коси Чорного моря Одеської області).

4.40. Листом від 30.04.2015 за № 19-1526-0.11-899/2-15 Відділ Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області у відповідь на запит керівника НПП "Тузловські лимани" зазначив, зокрема, що відповідно до графічного матеріалу Проекту створення НПП "Тузловські лимани" на території татарбунарського району Одеської області земельна ділянка з початку 0 км по кінець 2 км коси Чорного моря на території Татарбунарського району Одеської області не включена до території національного природного парку та не відноситься до земель природно-заповідного призначення (т.с. 3, а.с. 166).

4.41. До Державного земельного кадастру 29.07.2015 були внесені відомості про обмеження у використанні земель за обліковим номером 012:000502:00000021 (код обмеження - 000502), а саме прибережна захисна смуга навколо озера Сасик на території Глибоківської, Нерушайської, Борисівської, Трапівської, Лиманської, Приморської сільських рад, Татарбунарської міської ради Татарбунарського району Одеської області та на території Татарбунарського району (за межами сільських рад) площею 3195,6705 га; строк дії - постійний; опис режимоутворюючого об`єкта - озеро Сасик; документ, на підставі якого встановлено обмеження - рішення Татарбунарської районної ради від 09.12.2014 № 538-VІ (т.с.2, а.с. 160-162).

4.42. До Державного земельного кадастру 12.08.2015 внесені відомості про обмеження у використанні земель за обліковим номером 012:000503:00000006 (код обмеження - 000503), а саме прибережна захисна смуга вздовж Чорного моря на території Татарбунарського району (в тому числі коси Чорного моря) Одеської області площею 5525,1385 га; строк дії - постійний; опис режимоутворюючого об`єкта - Чорне море; документ, на підставі якого встановлено обмеження - рішення Татарбунарської районної ради від 09.12.2014 № 539- VІ (т.с.2, а.с. 157-159).

4.43. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.10.2015 (номер запису 11712165) був зареєстрований договір оренди землі від 08.06.2010, укладений між татарбунарською РДА та ПрАТ СП "Чорноморська перлина" та зареєстровано право оренди земельної ділянки ПрАТ СП "Чорноморська перлина" (т.с.1, а.с.86).

4.44. Татарбунарська РДА листом за № 01-20/407 від 02.03.2016 надала згоду на передачу ОСОБА_2 в суборенду строком на 21 рік частини земельної ділянки (кадастровий номер :01:003:0009), розташованої на 1 км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області, площею 0,3886 га (т.с. 3, а.с. 101).

4.45. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.03.2016 був зареєстрований договір суборенди земельної ділянки від 24.08.2014, укладений між ПрАТ СП "Чорноморська перлина" та ОСОБА_2 та зареєстровано право суборенди земельної ділянки ОСОБА_2 (номер запису 13574279) (т.с.1, а.с.84-85).

4.46. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 04.05.2016 у справі № 495/2738/16-ц була затверджена спільна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнана мирова угода, укладена між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до умов якої ОСОБА_2 згодна передати у власність ОСОБА_1 в якості повернення грошового боргу власне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва у стані готовності 85% - базу відпочинку стоянку маломірних (малих) суден, загальною площею 513.6 м2, яка складається з двоповерхового будинку з мансардою; ОСОБА_1 погоджується з цією пропозицією та згоден прийняти вказане майно ОСОБА_2 в якості задоволення власних позовних вимог; з підписанням цієї мирової угоди ОСОБА_1 відмовляється від своїх позовних вимог до ОСОБА_2 у вигляді стягнення грошових коштів (боргу) в розмірі 750000 грн. Провадження у справі № 495/2738/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу було закрито. Ухвала набрала законної сили 12.05.2016 (т.с. 1, а.с. 102-104). Державним реєстратором 18.05.2016 був відкритий розділ, проведена реєстрація об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер ОНМ 50) та проведена державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна (номер запису про право власності 14549226) (т.с.1, а.с.70,71,76).

4.47. Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції України Могильнікову В.Д. був виданий Сертифікат серія ІV № 76, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта "Будівництво багатофункціональної берегозахисної споруди, Одеська обл., Татарбунарський р-н, 1 км Піщаної коси Чорного моря, кадастровий номер :01:003:0009, загальна площа споруди 635,1 кв.м". Сертифікат виданий на підставі акту готовності об`єкта до експлуатації від 19.05.2016 (т.с. 1, а.с. 162).

4.48. Листом за № 40-17820 від 27.05.2016 Державна архітектурно-будівельна інспекція України повідомила Відділ методології та здійснення декларативних процедур Управління дозвільних процедур Державної архітектурно-будівельної інспекції України, що відповідно до даних єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів… Інспекцією 23.05.2016 за № ІV 76 було зареєстровано сертифікат готовності об`єкта до експлуатації (див п. 4.46. рішення), який у зв`язку із некоректною роботою реєстру не відображається (т.с.1, а.с. 163). Державним реєстратором 24.05.2016 була проведена реєстрація виправлення розділу, додана загальна площа об`єкта нерухомого майна додано Загальна площа (кв.м) 513,6 (т.с.1, а.с.71).

4.49. На підставі п.1.1. договору купівлі-продажу від 25.06.2016 (т.с. 1, а.с.117-121), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білостоцькою М.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 649, ОСОБА_1 передав у власність, а ОСОБА_7 прийняла у власність об`єкт нерухомого майна. Майно, яке відчужується за даним договором, складається із об`єкту нерухомого майна незавершеного будівництва, 85% готовності, двоповерхового будинку з мансардою, загальною площею 513,6 м2. Об`єкт договору розташований на земельній ділянці площею 0,3886 га за адресою6 Одеська обл., Татарбунарський район, кадастровий номер земельної ділянки - :01:003:0009. Державним реєстратором 25.06.2016 була проведена державна реєстрація права власності за ОСОБА_7 на об`єкт нерухомого майна (номер запису про право власності 15131772) (т.с.1, а.с.75).

4.50. Державним реєстратором 03.07.2016 була проведена реєстрація змін розділу, опис змін: земельні ділянки місця розташування: додано :01:003:0009, об`єкт нерухомого майна незавершене будівництво, 85% готовності, об`єкт житлової нерухомості6 ні змінено на споруда, база відпочинку стоянка маломірних (малих) суден та змінено адресу на Одеська обл., Татарбунарський район, додаткові відомості адреси: 1 км піщаної коси Чорного моря (т.с.1, а.с.71).

4.51. Загальні збори членів обслуговуючого кооперативу "Граніт-2", прийняли рішення, оформлене протоколом № 15/03-17 від 15.03.2017 яким, зокрема, прийняли у власність кооперативу, шляхом внесення до статутного фонду, нерухоме майно, що належить ОСОБА_7 та складається з нежилого приміщення, споруди, бази відпочинку стоянки маломірних (малих) судне, загальною площею 513,6 м2, розташоване в Одеській обл., татарбунарський р-н (Лебедівська піщана коса Чорного моря), на земельній ділянці кадастровий номер якої :01:003:0009, внесли зміни до Статуту кооперативу та затвердили його нову редакцію. Підписи учасників Загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу "Граніт-2" у протоколі № 15/03-17 від 15.03.2017 посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білостоцькою М.Л., зареєстровано в реєстрі за №№ 307,308,309 (т.с. 1, а.с. 129-131). Державним реєстратором 17.03.2017 була проведена державна реєстрація права власності за обслуговуючим кооперативом "Граніт-2" на об`єкт нерухомого майна (номер запису про право власності 19538353) (т.с.1, а.с.74).

4.52. Загальні збори членів обслуговуючого кооперативу "Граніт-2", прийняли рішення, оформлене протоколом № 22/11/19 від 22.11.20197 яким, зокрема, виключили ОСОБА_1 , зі складу членів кооперативу на підставі поданої нотаріально посвідченої заяви про вихід та про проведення з ним розрахунку шляхом повернення йому пайового внеску в порядку та строки, передбачені Статутом і чинним законодавством України. Підписи учасників Загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу "Граніт-2" у протоколі № 22/11/19 від 22.11.2019 посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білостоцькою М.Л., зареєстровано в реєстрі за №№ 1543,1544,1545,1546,1547,1548 (т.с. 1, а.с. 142-146).

4.53. За Актом приймання-передачі нерухомого майна 22.11.2017 ОК "Граніт-2" передав, а ОСОБА_1 прийняв нерухоме майно: споруда, база відпочинку стоянка маломірних (малих) суден, що знаходиться за адресою: Одеська обл., Татарбунарський р-н (1 км піщаної коси Чорного моря), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50. Підписи осіб, що підписали Акт від 22.11.2019 посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білостоцькою М.Л., зареєстровано в реєстрі за №№ 1557,1558 (т.с. 1, а.с. 140-141). Державним реєстратором 02.12.2019 була проведена державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна (номер запису про право власності 34484143) (т.с.1, а.с.72).

4.54. У листопаді 2017 НПП "Тузловські лимани" звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області, за участю третіх осіб: обслуговуючого кооперативу "Граніт-2", Міністерства екології та природних ресурсів України, в якому просив скасувати дозвіл Одеського рибоохоронного патруля управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області № 22/32-01/68927 на спеціальне використання біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 11.09.2017, виданий обслуговуючому кооперативу "Граніт-2".

4.55. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2018 по справі № 815/5658/17 у задоволені позову було відмовлено.

4.56. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2018 рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/5658/17 від 14.03.2018 було скасовано, та ухвалене нове, яким позов задоволено: визнано протиправним та скасовано дозвіл Одеського рибоохоронного патруля управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області № 22/32-01/68927 на спеціальне використання біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 11.09.2017. Зазначена постанова залишена в силі Постановою КАС ВС від 18.02.2021.

4.57. Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 109 від 31.08.2020 було затверджено Положення про національний природний парк "Тузловські лимани", викладено у нової редакції (т.с.4, а.с. 79-94) та визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства екології та природних ресурсів України від 07.09.2011 № 320 "Про затвердження Положення" (із змінами) (т.с.4, а.с.77).

4.58. Ухвалою Одеського апеляційного суду 30.04.2021 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою НПП "Тузловські лимани" на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайоного суду від 04.05.2016 у справі № 495/2738/16-ц (про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ).

4.59. На запит Одеської обласної прокуратури Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеської області листом за № 05/1-618 від 05.04.2021 повідомив, зокрема, що інформація стосовно "видачі (реєстрації) органами ДАБК документів дозвільного/декларативного характеру на об`єкти будівництва є публічною та доступ здійснюється безоплатно через офіційний веб-сайт ДАБІ України, зазначивши посилання на цей сайт. Окрім цього, Прокурора додатково було повідомлено про здійснення Департаментом заходів державного архітектурно-будівельного контрою стосовно дотримання вимог містобудівного законодавства на об`єкті будівництва за адресою: Одеська обл., Татарбунарський р-н, 1 км піщаної коси Чорного моря, а саме про проведення посадовою особою Департаменту позапланової перевірки щодо дотримання на об`єкті будівництва вимог містобудівного законодавства, за результатами якого був складений відповідний акт перевірки щодо дотримання ТОВ "Граніт-2" вимог законодавства від 07.11.2017 за № 1356, а тому у Департаменту відсутні підстави для звернення до суду відповідно до вимог, визначених у Законі України "Про регулювання містобудівної діяльності" (т.с.1, а.с.182,183).

4.60. У межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 000944 від 15.12.2020судовим експертом Одеського НДІСЕ була проведена судова будівельно-технічна експертиза за результатами якої був складений висновок експерта № 21-3567 від 26.08.2021. У висновках судової будівельно-технічної експертизи експерт зазначив, що: 1) за своїми конструктивними ознаками та функціональним призначенням наявна берегозахисна споруда за адресою: Одеська обл., Татарбунарський р-н, 1 км піщаної коси Чорного моря є буною; 2) проведені роботи із зведення берегозахисної споруди (буни)…, а саме виконання насипу з кам`яної кладки, відносяться до нового будівництва; 3) багатофункціональна берегозахисна споруда (буна)… класифікується як берегозахисна споруда для створення і закріплення природних і штучних пляжів та за своїми ознаками не є нерухомим майном (т.с. 1, а.с. 166-178).

4.61. Державна інспекція архітектури та містобудування України листом за № 6254/05/13-21 від 15.12.2021 у відповідь на запит Прокурора зазначила, зокрема, що в реєстрі будівельної діяльності відомості щодо сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта з реєстраційним номером ІV76 від 23.05.2016 відсутні, а також про те що в розпорядженні ДІАМ сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта з реєстраційним номером ІV76 від 23.05.2016 та інші документи що стосуються зазначеного документа також відсутні (т.с.1, а.с. 164-165).

4.62. Одеським апеляційним судом 09.12.2021 прийнята заява заступника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської ОДА про приєднання до апеляційної скарги НПП "Тузловські лимани" на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 04.05.2016 у справі № 495/2738/16-ц. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення по апеляційній скарзі НПП "Тузловські лимани" на час розгляду справи № 916/2427/22 Одеським апеляційним судом ще не прийнято.

4.63. На замовлення представника Могильнікова В.Д. судовими експертами Одеського НДІСЕ була проведена комісійна судова земельно-технічна експертиза, за результатами якої 28.12.2021 був складений Висновок (т.с. 3, а.с. 119-150), відповідно до якого судові експерти дійшли до наступних висновків: 1) земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0009 знаходиться поза межами території НПП "Тузловські лимани"; 2) частина піщаної коси з піщаним пляжем, яка межує зі сторони Чорного моря із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0009 не входить до території НПП "Тузловські лимани".

4.63. Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України за № 48 від 21.01.2022 був затверджений Проект організації території НПП Тузловські лимани", охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів, тощо т.с.1, а.с. 206).

4.64. У наданої Прокурором до матеріалів справи копії листа Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (т.с.3, а.с. 39, 40) у відповідь на запит Прокурора, Міністерство зазначило, зокрема, що: на виконання протокольних рішень наради від 26.09.2019 під головуванням Прем`єр-міністра України "Питання функціонування державних кадастрів" та п.5 селекторної наради від 08.11.2019 під головуванням Прем`єр-міністра України з питань реалізації програм і проектів регіонального розвитку, Міністерство надало Держгеокадастру в електронному вигляді матеріали щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення в межах Одеської області, надані Департаментом екології та природних ресурсів Одеської ОДА листом від 27.11.2019 № 82443/05-38/5529 та наявні в міністерстві матеріали щодо національного природного парку; що відповідно до п.4 Порядку інформаційної взаємодії між Держземкадастром, іншими кадастрами та інформаційними системами, затвердженого постановою КМУ від 03.06.2013 № 483, взаємодія між Держземкадастром, іншими кадастрами та інформаційними системами здійснюється шляхом надання картографічної основи та іншої інформації Держземкадастром, іншим кадастрам та інформаційним системам, а також шляхом надання до Держгеокадастру геопросторових даних та інших матеріалів кадастрів та інформаційних систем; п. 12-2 Порядку визначено, що дані інших кадастрів та інформаційних систем, розміщені на картографічній основі Держгеокадастру у вигляді інформаційних шарів і атрибутів, є офіційними. У разі потреби такі дані можуть уточнюватися після розроблення документації, передбаченої законодавством; версія шару "Природно-заповідний фонд", яка опублікована на публічній кадастровій карті 09.06.2021 не є остаточною і буде постійно оновлюватися, тощо.

4.65. З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури 17.08.2022 звернувся до Татарбунарського районного суду в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ТОВ "Інститут морської аквакультури", ОСОБА_7 , Державної інспекції архітектури та містобудування України, Тімкаєвої Т. М., третя особа: Національний природний парк "Тузловські лимани" з позовом про визнання недійними договору купівлі-продажу та актів приймання-передачі, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішень державних реєстраторів, знесення самочинного будівництва. Ухвалою Татарбунарського районного суду від 29.08.2022 було відкрито провадження у справі № 515/947/22. На час розгляду справи № 916/2427/22 у справі № 515/947/22 триває підготовче провадження, рішення по суті спору відсутнє.

4.66. Заступник керівника Одеської обласної прокуратури 25.07.2022 звернувся листом № 12-667вих-22 до Одеської ОДА (т.с.1, а.с.51-56) в якому із послання на обставини, встановлені в процесі вивчення Білгород-Дністровською окружною прокуратурою підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері охорони навколишнього середовища, зазначив, що існують підстави для звернення до суду саме Одеської ОДА та запропонував повідомити обласну прокуратуру про обізнаність Одеської ОДА щодо викладених у листі обставин використання ПрАТ СТ "Чорноморська перлина" земельної ділянки не за цільовим призначенням та порушення екологічних вимог, а також про вжиті заходи, у тому числі шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

4.67. Керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури з аналогічним листу (див п.4.66.) листом від 28.07.2022 за № 55-3424вих-22 (т.с. 1, а.с 58-64) звернувся до Білгород-Дністровської районної військової адміністрації в якому запропонував повідомити окружну прокуратуру про обізнаність щодо обставин, викладених Прокурором у своєму листі та про те чи планується в подальшому вжиття заходів та яких саме до усунення перелічених у листі порушень.

4.68. Одеська ОДА листом за № 7457/5/01-46/6157/2-22 від 04.08.2022 (т.с. 1, а.с.57) у відповідь на лист Прокурора зазначила, що рішень про передачу земельної ділянки в оренду ПрАТ СТ "Чорноморська перлина" не приймала, договір оренди не укладала, про порушення умов договору оренді їй нічого не відомо. Враховуючи зазначене та обмежене фінансування, не заперечує, за наявності підстав, проти подання органами прокуратури в інтересах держави відповідного позову.

4.69. Білгород-Дністровська РДА своїм листом від 02.08.2022 за № 31197/01-33/22/2490 повідомила Прокурора що в неї відсутні відомості щодо забудови ОСОБА_1 земельної ділянки, яка надана в оренду ПрАТ СТ "Чорноморська перлина" об`єктами самочинного будівництва, а тому у разі виявлення порушень, не заперечує проти представництва прокуратурою інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища та підтримає звернення прокуратури до суду з відповідним позовом.

4.70. Не вжиття позивачами своєчасних та дієвих заходів для усунення зазначених Прокурором у приписі порушень водного, земельного та природоохоронного законодавства, порушення відповідачем умов спірного договору оренди землі, на думку Прокурора, порушують права держави, що й стало підставою для його звернення до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом.

5. Висновки суду за результатами вирішення спору.

5.1. Щодо підстав звернення прокурора з позовом до суду.

Згідно з частиною першою статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі (рішення Конституційного Суду України у від 01.04.2008 № 4-рп/2008).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі № 915/478/18).

Також, Верховний Суд вже звертав увагу на те, що і в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Законом України від 02.06.2016 № 1401 "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" до Конституції України були внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 1311, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно із частинами третьою, п`ятою статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Частиною четвертою статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру". Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч.1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (ч.3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз.1-3 ч.4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (ч.7).

Системне тлумачення положень статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 925/383/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Отже, прокурор звертаючись до суду в інтересах держави, має визначити компетентний орган та довести у чому полягає невжиття компетентним органом заходів для захисту порушених прав, які підлягають захисту у спосіб, який обрав прокурор, і зокрема, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Так при зверненні до суду з відповідним позовом в інтересах держави, Прокурором зазначено позивачами Одеську обласну державну адміністрацію та Білгород-Дністровську районну державну адміністрацію, як правонаступника Татарбунарської районної державної адміністрації.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19.08.2020 у справі №923/449/18, згідно яких при визначенні органу, в інтересах якого пред`являється позов, прокурор не повинен перелічувати усі без винятку органи, уповноважені державою на здійснення повноважень із захисту інтересів держави у відповідному спорі, оскільки згідно зі статтею 53 Господарського процесуального кодексу України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурору достатньо довести, що орган, в інтересах якого заявлено позов, уповноважений на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах і суд згідно з принципом novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи прокурора щодо наявності чи відсутності повноважень органу (-ів) влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності у визначених Прокурором позивачів повноважень на звернення до суду із позовом про розірвання договору оренди спірної земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації за відповідачем права оренди на спірну земельну ділянку та зобов`язання відповідача повернути державі в особі Одеської ОДА спірної земельної ділянки, що належать на думку Прокурора до їх компетенції, суд вказує наступне.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання діяльності місцевих державних адміністрацій визначені Законом України "Про місцеві державні адміністрації".

Так, відповідно до статті 1 зазначеного Закону, виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Згідно статті 2 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують, зокрема: 1) виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня; 7) реалізацію інших наданих державою, а також делегованих відповідними радами повноважень.

Стаття 71 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" визначає, що утворення та реорганізація районних державних адміністрацій здійснюються Кабінетом Міністрів України після прийняття Верховною Радою України рішення про утворення та ліквідацію районів з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі здійснення реорганізації районних державних адміністрацій шляхом приєднання повноваження з управління справами таких юридичних осіб, забезпечення підготовки та прийняття районними державними адміністраціями, що припиняються, та їх посадовими особами рішень як суб`єктами владних повноважень з дня прийняття рішення про початок реорганізації здійснює голова районної державної адміністрації, до якої здійснюється приєднання інших юридичних осіб. Порядок здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, визначаються Кабінетом Міністрів України з урахуванням Бюджетного кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до п.7 ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

У відповідності до п.3 ст. 16 наведеного Закону місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів.

Відповідно до п.п.4, 6 статті 20 "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація організовує охорону, реставрацію та використання пам`яток архітектури і містобудування, палацово-паркових, паркових та історико-культурних ландшафтів та розробляє та погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій", щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері містобудування та архітектури, охорони культурної спадщини.

Повноваження місцевих державних адміністрацій в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля визначені у статті 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", відповідно до якої місцева державна адміністрація, зокрема: 1) розробляє та забезпечує виконання затверджених у встановленому законом порядку програм раціонального використання земель, лісів, підвищення родючості ґрунтів, що перебувають у державній власності; 2) розпоряджається землями державної власності відповідно до закону; 4) вживає заходів до відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону довкілля підприємствами, установами, організаціями і громадянами; 5) вносить пропозиції відповідним органам місцевого самоврядування щодо організації територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення; 8) вносить пропозиції в установленому законом порядку про зупинення діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності у разі порушення ними законодавства про охорону довкілля та санітарних правил; 11) погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій", щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері охорони навколишнього природного середовища; 13) здійснює контроль за забезпеченням безперешкодного і безоплатного доступу громадян до узбережжя водних об`єктів та островів для загального водокористування відповідно до закону.

Відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема: а) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; б) участь у розробленні та забезпеченні виконання загальнодержавних і регіональних (республіканських) програм з питань використання та охорони земель; в) координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель; ж) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Стаття 13 Закону України «Про землеустрій встановлює», що до повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері землеустрою належать, зокрема: а) забезпечення реалізації державної політики у галузі використання та охорони земель.

Розпорядженням КМУ від 16.12.2020 №1635-р "Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій" здійснено реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених зазначеною постановою, згідно з додатком 1. Згідно з додатком 1 до вказаного Розпорядження до Білгород- Дністровської районної державної адміністрації приєднано райдержадміністрації ліквідованих районів - Саратського та Татарбунарського.

Відповідно до п. 2-4, 7 Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, затвердженого Постановою КМУ від 16.12.2020 № 1321, дія цього Порядку поширюється на райдержадміністрації, які у зв`язку з прийняттям постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ "Про утворення та ліквідацію районів" підлягають утворенню та/або реорганізації. Райдержадміністрації утворюються та реорганізуються Кабінетом Міністрів України за поданням Мінрегіону. Якщо територія району, ліквідованою Верховною Радою України (далі - ліквідований район), включається до території новоутвореного району, в адміністративному центрі якого вже існує райдержадміністрація, райдержадміністрація, що діяла на території ліквідованого району, реорганізується шляхом її приєднання до райдержадміністрації, розташованої в адміністративному центрі новоутвореного району. Перехід повноважень, прав та обов`язків (публічно-владне правонаступництво) райдержадміністрацій, що припиняються, до райдержадміністрацій новоутворених районів здійснюється у разі існування райдержадміністрації в адміністративному центрі новоутвореного району та приєднання до неї райдержадміністрацій, що припиняються, ліквідованих районів - з моменту утворення комісії з реорганізації райдержадміністрації, що припиняється.

Розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 16.01.2021 № 40/од-2021 утворено комісію з реорганізації Татарбунарської районної державної адміністрації та затверджено її персональний склад.

Отже, враховуючи те що Татарбунарська РДА була стороною оспорюваного договору, суд вважає, що в силу наведених приписів законодавства України з 16.01.2021 відбулось публічне-правове правонаступництво (перехід повноважень, прав та обов`язків) Татарбунарської райдержадміністрації до Білгород-Дністровської райдержадміністрації, в тому числі у правовідносинах ,пов`язаних із оспорюваним правочином.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що Одеська ОДА та Білгород-Дністровська РДА станом на момент подачі Прокурором позовної заяви в силу своїх функціональних обов`язків були органами, які уповноважені державою здійснювати функції в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля на території Одеської області та наділені повноваженнями щодо звернення до суду із позовними заявами для реалізації покладених на них повноважень.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з відповідним позовом, Прокурор зазначив, що в результаті вивчення питання наявності підстав для представництва держави в суді у сфері охорони навколишнього природного середовища ним було встановлено порушення вимог чинного законодавства України під час використання ПрАТ "Чорноморська перлина" земельної ділянки на території піщаної коси Білгород-Дністровського району Одеської області, що, за ствердженням Прокурора, входить до складу національного природного парку "Тузловські лимани".

Матеріалами справи підтверджується, що Прокурор звернувся до Одеської ОДА листом № 12-667ВИХ-22 від 25.07.2022 (т.1 а.с.51-56) та до Білгород-Дністровської РДА листом № 55-3424ВИХ-22 від 28.07.2022 (т.1 а.с.58-64), якими поінформував позивачів про виявлені ним правопорушення та запропонував повідомити про їх обізнаність щодо цих правопорушень, а також про вжиті заходи щодо їх усунення, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом. Також Прокурор повідомив, що у разі невжиття Позивачами таких заходів, у нього виникнуть підстави, в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" звернутися до суду з відповідним позовом для захисту інтересів держави.

З огляду на зміст листів Одеської ОДА від 04.08.2022 (т.с.1, а.с. 57) та Білгород-Дністровської РДА від 02.08.2022 (т.с.1, а.с. 65), суд зазначає, що за змістом висновків КГС ВС, наведених у постанові від 15.07.2021 №910/7916/20, незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивачів про неможливість самостійно звернутися до суду з відповідним позовом через не обізнаність щодо правопорушень та не приймання участі в укладанні оспорюваного договору, через обмежене фінансування витрат, пов`язаних з оплатою судового збору та виконанням рішень судів, сам факт не звернення до суду зазначених органів з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси позивачів, свідчить про те, що позивачі неналежно виконують свої повноваження щодо захисту інтересів держави у галузі земельного та природоохоронного законодавства, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави то це є достатнім аргументом для суду підтвердження підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Щодо розумності строку звернення Прокурора до суду з відповідним позовом після того як компетентному органу стало відомо про порушення інтересів держави, суд звертає увагу, що часовий проміжок, який минув між повідомленням позивачів та поданням позову у справі, не завжди є вирішальним у питанні дотримання Прокурором приписів ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Критерій "розумності", який наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, має визначатися з урахуванням великого кола чинників і не може бути оцінений виключно темпорально. До таких чинників відносить, зокрема, але не виключно, обізнаність позивача про наявність правопорушення та вжиті ним заходи з моменту такої обізнаності спрямовані на захист інтересів держави. Схожі за змістом висновки сформовані у постановах КГС ВС від 20.01.2021 у справі № 927/468/20, від 23.02.2021 у справі №923/496/20.

Суд, перш за все, враховує ту обставину, що позивачі у своїх відповідях, наданих Прокурору на його листи, чітко висловили свою позицію щодо відсутності їх дій щодо усунення виявлених Прокурором порушень та відсутності можливості самостійного звернення до суду у зв`язку із недостатністю бюджетного фінансування.

Також, суд вважає за важливе звернути увагу на те, що стаття 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає право суб`єкта владних повноважень на оскарження повідомлення Прокурора про представництво інтересів у суді, тобто надає такій особі право на спростування обставин, на які посилається Прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу на обґрунтування підстав представництва.

Однак, у цій справі Одеська ОДА та Білгород-Дністровська РДА, в інтересах яких подано позов, не спростовували обставин, на які посилався Прокурор у позовній заяві на обґрунтування підстав представництва інтересів держави, більш того не заперечували проти подання позову прокурором.

З урахуванням наведеного, наданого Прокурором у позові правового обґрунтування свого представництва інтересів держави в суді, вищезазначених норм матеріального та процесуального права та судової практики, а також враховуючи те, що Прокурором дотримані всі вимоги, передбачені ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", суд вважає, що представництво прокурором інтересів держави в суді є законним та правомірним.

У зв`язку з викладеним, суд не погоджується з доводами та аргументами відповідача та третіх осіб на стороні відповідача щодо відсутності у Прокурора підстав звертатися до суду із вказаним позовом.

5.2. Щодо порушених прав Одеської ОДА.

Згідно ст.4 ГПК України право на звернення до Господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, Прокурор повинен вказати в позові в чому саме полягає порушення прав Позивачів, наводить докази порушеного права та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд має з`ясувати наявність або відсутність порушеного права чи законного інтересу Позивачів та відповідність обраного Прокурором способу захисту порушеного права та законного інтересу способам, визначеним у законодавстві і на підставі цього зробити висновок щодо відмови або задоволення позову.

Як зазначено у Постанові ВС у складі суддів об`єднаної палати КГС у справі №910/19933/17 від 20.08.2019, вирішуючи господарський спір, суд повинен з`ясувати: 1) чи існує у позивача право або законний інтерес, якщо так, то 2) чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем, якщо так то 3) чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи, Прокурор на підтвердження порушення прав Одеської ОДА посилається на те, що в силу приписів ч.5 ст.122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Отже, на думку Прокурора, в силу приписів ст.17, 20, 122 ЗК України Одеська ОДА є розпорядником земельної ділянки водного фонду державної власності за межами населеного пункту.

Проте, суд не погоджується із правовим обґрунтуванням Прокурора порушених прав Одеської ОДА, виходячи з наступного.

В силу приписів абз. 4 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Стаття 13 ЗУ "Про оренду землі" визначає, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Пункт третій частини першої статті 20 загаданого Закону до обов`язків орендодавця землі відносить, право вимагати від орендаря дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - дотримання зобов`язання щодо здійснення заходів з охорони та поліпшення екологічного стану водного об`єкта, експлуатації водосховищ і ставків відповідно до встановлених в установленому порядку режимів роботи, а також необхідність оформлення права користування гідротехнічними спорудами та права спеціального водокористування.

Відповідно до приписів ч.1, 3 ст. 32 ЗУ "Про оренду землі на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України, тощо.

Частина перша ст. 34 ЗУ "Про оренду землі" визначає, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором….

Згідно з приписами частини третьої ст. 122 ЗК України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Частина п`ята статті 122 ЗК України визначає, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Під час розгляду справи судом встановлено, що спірна земельна ділянка находиться в межах Татарбунарського району Одеської області (поза межами населених пунктів), на час відведення спірної земельної ділянки відповідачу та на час укладення оспорюваного договору оренди Татарбунарська РДА була створена та діяла у межах наданих їй законодавством України повноважень, на час розгляду справи в суді вирішення земельних питань щодо земель державної власності віднесено до компетенції Білгород-Дністровської РДА позивача по справі.

Згідно із частиною першою статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною першою статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частиною другою статті 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Суд враховує висновки, викладені у пункті 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 914/2649/17, згідно із якими, за частинами першою та другою статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Як встановлено судом, розпорядженням Татарбунарської РДА від 26.01.2009 № 25/А-2009, був затверджений проект землеустрою щодо відведення відповідачу земельних ділянок загальною площею 2,5 га (п.4.3. рішення) та на підставі укладеного 08.06.2009 між Татарбунарською РДА (орендодавцем) та відповідачем (орендарем) договору оренди землі (п. 4.13. рішення) був укладений договір № 16 оренди земельної ділянки, відповідно до п.1.1. якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, основне цільове призначення якої: землі водного фонду, ціль передачі в оренду: для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації, яка знаходиться на території 1 км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області.

Також судом встановлено, що Одеською ОДА 06.07.2009 було винесено Розпорядження за № 480/А-2009 (п.4.4. рішення) яким, було скасовано розпорядження Татарбунарської РДА за № 25/А-2009 від 26.01.2009 і яке, в свою чергу, на підставі рішення Господарського суду Одеської області № 30/247-09-6302 від 25.12.2009 було скасовано (п.4.6. рішення). Рішення суду по справі № 30/247-09-6302 від 25.12.2009 не оскаржувалось та набрало законної сили.

В силу приписів частини четвертої ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд враховує висновки, зроблені КГС ВС у п. 5.7. постанови від 10.10.2019 у справі №910/2164/18 та у постанові від 08.07.2019 по справі № 908/156/18, відповідно до яких факти, передбачені наведеною нормою, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, позаяк їх вже встановлено у рішенні, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву законність судового акту, який вступив у законну силу. Не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

Отже, враховуючи те що у розгляді справи Господарським судом Одеської області справі № 30/247-09-6302 приймали участь Одеська ОДА, ВАТ СП Чорноморська перлина" (правонаступником якої є відповідач) та Татарбунарська РДА (правонаступником якої є Білгород-Дністровська РДА), те що Господарським судом Одеської області у мотивувальній частині рішення № 30/247-09-6302 від 25.12.2009 визначено, що, зокрема, підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, що за ствердженням Одеської ОДА відповідно до ч.3 ст.122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації не наділені правом передачі земельних ділянок для рекреаційних потреб, проте, виходячи з приписів п. в). ч.3 ст.122 Земельного кодексу України (в редакції Закону України №509-УІ від 16.09.2008р.) суд дійшов висновку, що оскільки перелік об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району не є вичерпним то районні державні адміністрації на їх території можуть передавати земельні ділянки із земель державної власності у власність або користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), суд дійшов висновку що факти, встановлені рішенням Господарського суду Одеської області від № 30/247-09-6302 від 25.12.2009 є преюдиційними і подальшому доказуванню не підлягають.

Оскільки, як вже зазначалося, відповідно до норм частини другої статті 651, частини другої статті 652 ЦК України, частини четвертої статті 188 ГК України, частини першої статті 34 ЗУ "Про оренду землі" саме заінтересована сторона договору може звернутися до суду з вимогою про розірвання договору, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди відповідача та зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку Одеській ОДА то, на переконання суду, Прокурором належними та допустимими доказами не наведено порушення прав Одеської обласної державної адміністрації, а тому суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимого Прокурора в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації слід відмовити повністю.

5.3. Щодо захисту прав Білгород-Дністровської РДА

Як вже вище зазначалось судом у п.5.2.5. рішення, вирішуючи господарський спір, суд повинен з`ясувати: 1) чи існує у позивача право або законний інтерес, якщо так, то 2) чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем, якщо так то 3) чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Так судом встановлено, що за умовами оспорюваного договору оренди від 08.06.2010, відповідачу була надана в оренду земельна ділянка, основне цільове призначення якої: землі водного фонду, ціль передачі в оренду: для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації, яка знаходиться на території 1 км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області, а також у договорі були встановлені певні обов`язки орендаря (п.4.19. рішення) та умови використання та обмеження у користуванні земельною ділянкою (п. 4.20, 4.22. рішення).

Відповідно до ст. 50 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Стаття 51 ЗК України визначає, що до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки, зокрема, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, …, будинків рибалок і мисливців, …, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для… спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

За приписами частини першої, третьої та четвертої статті 52 ЗК України землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. На таких землях (крім земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельних ділянок, зайнятих об`єктами фізичної культури і спорту, інших аналогічних об`єктів) допускається будівництво відповідно до чинної містобудівної документації об`єктів житлового та громадського призначення, що не порушують режим використання земель рекреаційного призначення. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Також судом встановлено, що рішенням Татарбунарської районної ради від 09.12.2014 № 538-VІ був затверджений проект встановлення прибережної захисної смуги навколо озера Сасик на території Глибоківської, Нерушайської, Борисівської, Трапівської, Лиманської, Приморської сільських рад, Татарбунарської міської ради Татарбунарського району Одеської області та на території Татарбунарського району (за межами сільських рад) (п.4.41. рішення), а також рішенням Татарбунарської районної ради від 09.12.2014 № 539- VІ був затверджений проект встановлення прибережної захисної смуги вздовж Чорного моря на території Татарбунарського району (в тому числі коси Чорного моря) Одеської області (п.4.42. рішення).

Відповідно до статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60, 62 Земельного кодексу України та статтями 1, 88, 90 Водного кодексу України.

Згідно ст. 1 ВК України прибережна захисна смуга це частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

За положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

За змістом ст. 62 ЗК України, ст. 90 ВК України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд. У прибережних захисних смугах уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах забороняється: влаштування полігонів побутових та промислових відходів і накопичувачів стічних вод; влаштування вигребів для накопичення господарсько-побутових стічних вод об`ємом понад 1 кубічний метр на добу; влаштування полів фільтрації та створення інших споруд для приймання і знезаражування рідких відходів; застосування сильнодіючих пестицидів. У межах пляжної зони прибережних захисних смуг забороняється будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій.

Відповідно до п. п. 2, 4, 5, 11, 12 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 № 486, водоохоронні зони встановлюються для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм.

У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 Водного кодексу України. Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінекоенерго, Держводагентством та територіальними органами Держгеокадастру, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.

У водоохоронній зоні дотримується режим регульованої господарської діяльності. На території водоохоронної зони забороняється: використання стійких та сильнодіючих пестицидів; розміщення кладовищ, скотомогильників, звалищ, полів фільтрації; скидання неочищених стічних вод з використанням балок, кар`єрів, струмків тощо. Прибережні захисні смуги у межах водоохоронної зони можуть використовуватися для провадження господарської діяльності за умови обов`язкового виконання вимог, передбачених статтями 89 та 90 Водного кодексу України.

Отже, прибережна захисна смуга це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Так, за змістом частини четвертої статті 59 ЗК України громадянам та юридичним особам можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг для, зокрема, рекреаційних,…цілей, тощо. Аналогічні положення встановлені ч.3 ст.85 ВК України.

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка, площею 1,30 га, розташована на території 1 км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області надана відповідачу саме в оренду, що дозволено нормами ч. 4 ст. 59 ЗК України з урахуванням дотримання обмежень, встановлених законом; в проекті землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в довгострокову оренду відповідачу, враховані та зазначені всі обмеження для здійснення на ній господарської діяльності, встановлені законом (т.с.2, а.с. 66-75).

Окрім того, з оспорюваного договору оренди землі, судом встановлено, що умовами цільового використання земельної ділянки, зокрема, є: основне цільове призначення: землі водного фонду, ціль передачі в оренду: для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації; код цільового використання згідно українського класифікатора цільового використання землі (УКЦВЗ) - 4.3. землі рекреаційного призначення (п.4.19. рішення); дотримання вимог ст. 111 ЗК України (щодо заборони зміни цільового призначення земельної ділянки, дотримання природоохоронних вимог); дотримання ст. 96 ЗК України; дотримання ст. 48 Закону України "Про охорону земель" (щодо недопущення порушення гідрологічного режиму ділянки); дотримання вимог ст.ст. 59,61,62 ЗК України та ст.ст. 85,89,90 ВК України; дотримання вимог ст. 47 ВК України (забезпечення вільного доступу громадян до водних об`єктів загального користування); дотримання вимог п.10.17 ДБН 360-92** (щодо заборони будівництва у 100 метровій зоні будинків, споруд, комунікацій; заборона планування та проведення заходів щодо штучного змінення ландшафту); відведення земельної ділянки не повинно впливати на її подальше використання за основним використанням як пляжі загального призначення.

Також судом встановлено (п.4.22. рішення), що оспорюваним договором оренди землі на земельну ділянку встановлені обмеження, як то: заборона на зміну цільового призначення, ландшафту без узгодження в установленому порядку, використання земельної ділянки відповідно до статті 96 ЗК України, інші зобов`язання або умови, передбачені статтею 62 ЗК України, право вільного проходу до природньої водойми; влаштування полігонів побутових та промислових відходів і накопичувачів стічних вод; влаштування вигребів для накопичення господарсько-побутових стічних вод обсягом більше 1м3 на добу; влаштування полів фільтрації та створення інших споруд для приймання, знезаражування рідких відходів; капітальне будівництво та розміщення тимчасової забудови проводити згідно чинного законодавства.

Із проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в довгострокову оренду строком на 25 років ВАТ СП "Чорноморська перлина" для розміщення об`єкту стаціонарної рекреації на території 1 км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області (т.с.2, а.с. 52-108) судом встановлено, що спірна земельна ділянка відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі (УКЦВЗ) віднесена до земель рекреаційного призначення 4.3 та відповідно до експлікації земельних угідь визначений вид угідь, згідно з формою 6-зем, за рахунок яких передбачено відведення 69. піски (включаючи пляжі).

Таким чином, суд вважає, що передача в оренду відповідачу спірної земельної ділянки площею 1,30 га, розташованої на 1 км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області, була здійснена Татарбунарською з дотриманням всіх необхідних умов та обмежень, встановлених чинним законодавством України на час укладання оспорюваного договору.

Проте, з матеріалів справи судом встановлено, що на частині орендованої відповідачем земельної ділянки площею 0,3886 га, яка була передана в суборенду на підставі договору суборенди від 26.08.2014, укладеного між Відповідачем та ОСОБА_2 , розташований об`єкт нерухомості: база відпочинку стоянка маломірних (малих) суден, загальною площею 1149,6 м2, який на праві власності належить ОСОБА_1 про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відповідні відомості (т.с.1, а.с.70).

Згідно частині першій статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, зокрема: в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; є) землі водного фонду та іншого призначення.

Частиною п`ятою статті 20 ЗК встановлено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" цільове призначення земельної ділянки використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

В силу приписів статті 62 ЗК України, статті 90 ВК України у межах пляжної зони прибережних захисних смуг забороняється будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій.

Як встановлено судом, у п.2.4. оспорюваного договору оренди землі визначено, що на земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти (т.с.1,а.с. 88); на спірній земельній ділянці у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території Татарбунарського району (в тому числі коси Чорного моря) Одеської області, встановленої рішенням Татарбунарської районної ради від 09.12.2014 № 539- VІ був (п.4.42. рішення) збудований об`єкт нерухомості, а саме, база відпочинку стоянка маломірних (малих) суден, загальною площею 1149,6 м2, який на праві власності належить ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, суд погоджується із Прокурором щодо наявності ознак порушенням відповідачем умов оспорюваного договору оренди, а саме будівництвом третіми особами на спірній земельній ділянці у межах прибережної захисної смуги Чорного моря об`єкта нерухомості та підстав для скасування (у зв`язку із цим) рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди відповідача на спірну земельну ділянку.

Проте, суд звертає увагу, що Прокурором в якості обґрунтування підстав для розірвання оспорюваного договору оренди, а саме, нецільового використання земельної ділянки та порушення природо-охоронного законодавства також наведені факти розташування на спірній земельній ділянці об`єктів самочинного будівництва, на які, як зазначає Прокурор, в силу законодавства та сталої судової практики, не виникає право власності, надані докази невідповідності вимогам чинного законодавства, яке регулює будівельну діяльність, документів на підставі яких було зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, збудовані на спірній земельній ділянці.

З огляду на зазначені Прокурором підстави для розірвання оспорюваного договору, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

За змістом статті 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування. До уповноважених органів містобудування та архітектури належать органи, визначені у статті 13 Закону України "Про архітектурну діяльність". До органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

За нормами Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю мають право проводити перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, складати відповідні акти та надавати обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень, виявлених у результаті перевірки.

Відповідно до підпунктів 1, 3 пункту 2 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю такий контроль здійснюється з дотриманням, зокрема, вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції, вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об`єкта будівництва.

Стаття 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначає, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

За змістом частини першої та сьомої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

За змістом частини першої статті 10 та частини третьої статті 122 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності та надання на їхній території земельних ділянок із земель державної власності у власність або у користування в межах, визначених цим Кодексом.

Як уже зазначалося вище, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво або за її рахунок.

Таким чином, суд вважає, що Білгород-Дністровська районна державна адміністрація, реалізуючи своє право розпорядження спірною земельною ділянкою, наділена повноваженнями звернутися до суду за захистом своїх порушених прав як власник земельної ділянки, тобто за захистом майнових прав у межах приватноправових відносин, шляхом подання позову про знесення самочинно збудованого на її земельній ділянці об`єкту.

Відповідно до висновків, викладених у Постанова ВП ВС від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.

Як встановлено судом, Татарбунарським районним судом розглядається справа № 515/947/22 за позовом керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ТОВ "Інститут морської аквакультури", ОСОБА_7 , Державної інспекції архітектури та містобудування України, Тімкаєвої Т. М., третя особа: Національний природний парк "Тузловські лимани" з позовом про визнання недійними договору купівлі-продажу та актів приймання-передачі, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішень державних реєстраторів, знесення самочинного будівництва.

Враховуючи те, що у позовній заяві Прокурором не заявлені вимоги щодо звільнення спірної земельної ділянки від об`єкта самочинного будівництва шляхом його зносу та з огляду на те, що Татарбунарським районним судом у справі № 515/947/22 спір щодо визнання недійними документів, на підставі яких третя особа набула право власності на розташований на спірній земельній ділянці об`єкт нерухомості, скасування рішень державних реєстраторів, знесення самочинного будівництва не вирішений, суд зазначає, що питання порушення відповідачем умов оспорюваного договору оренди, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, зокрема, шляхом здійснення незаконного, за ствердженням Прокурора, будівництва, перебуває у прямій залежності від результатів вирішення Татарбунарським районним судом у справі № 515/947/22.

З урахуванням наведеного та предмету спору у справі №916/2427/22, суд вважає, що питання законності будівництва об`єкту нерухомого майна на спірній земельній ділянці, дослідження документів на підставі яких з`явилось та було зареєстровано право власності на ці об`єкти, відноситься до компетенції Татарбунарського районного суду в провадженні якого знаходиться справа № 515/947/22. Проте, доказів наявності рішення Татарбунарського районного суду у зазначеній вище справі, яке б набрало законної сили, Прокурором суду не надано.

Відповідно до приписів пункту п`ятого частини четвертої статті 238 ГПК України суд не надає оцінку аргументам учасників справи, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмету спору.

За таких обставин, суд не приймає та не надає оцінки відповідним аргументам Прокурора та третьої особи (позивача), щодо самочинного будівництва на спірній земельній ділянці, щодо незаконності документів, на підставі яких було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, збудований на спірній земельній ділянці, викладеним у їх заявах по суті спору з цього питання.

5.4. Щодо ефективності обраного Прокурором способу захисту.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005, заява № 38722/02).

Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Виходячи з приписів статті 4 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності), зокрема, таких умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність, ефективність обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц та від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Отже задоволення судом позову можливе лише за умови доведення Прокурором, відповідно до вимог процесуального законодавства, обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного Прокурором способу судового захисту.

Звертаючись із даним позовом до Господарського суду Прокурор в якості обґрунтування зазначив про порушення прав позивача як органу, уповноваженого на здійснення функцій власника спірної земельної ділянки державної власності, у зв`язку із порушенням відповідачем земельного та природоохоронного законодавства, зокрема, розташуванням на спірній земельній ділянці об`єкта нерухомості, зареєстрованого на праві власності за третьою особою та порушення у зв`язку із цим умов оспорюваного договору оренди землі.

З огляду на обставини справи, встановлені під час розгляду цієї справи, суд вважає, що Прокурор належним чином довів наявність у нього права на звернення до Господарського суду для захисту інтересів держави в особі Білгород-Дністровської РДА.

Проте, суд звертає увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний Прокурором спосіб та оцінити його ефективність.

У позовній заяві Прокурор просив Господарський суд розірвати оспорюваний договір, скасувати рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації за відповідачем права оренди на спірну земельну ділянку та зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку Одеській ОДА, обґрунтовуючи свої позовні вимоги порушенням прав позивачів - Одеська ОДА, як органу, уповноваженого на розпорядження спірною земельною ділянкою та Білгород-Дністровська РДА як сторона оспорюваного договору.

Слід зазначити, що за приписами частини другої статті 237 ГПК України суд при ухвалені не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку щодо відсутності порушення прав Одеської ОДА у цьому спорі то надаючи правову оцінку ефективності обраного Прокурором способу захисту у вигляді вимоги розірвати оспорюваний договір оренди та скасувати рішення державного реєстратора, суду належить надати оцінку його ефективності з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Умовами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

В свою чергу, пунктом п`ятим частини третьої статті 162 ГПК України покладає саме на Прокурора обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову.

З урахуванням викладеного суд вважає, що обґрунтування позову певними правовими нормами, як і посилання на фактичні обставини справи та визначення певного способу захисту порушених прав позивача, є саме правом Прокурора, від фактичної реалізації якого у прямому причинно-наслідковому зв`язку знаходиться і реалізація відповідних прав відповідача на захист проти позову.

При цьому сам принцип правової визначеності, який означає не тільки якість та чіткість закону і сталість судової практики, гарантує учаснику справи можливість прогнозувати дії суду, виходячи з закріплених у ГПК України положень, оцінюючи правильність обраного Прокурором способу захисту, правильного визначення норм права, яким позов обґрунтовується, предмета та підстав позову і, відповідно, обирати певну тактику та стратегію захисту від заявлених позовних вимог.

Так, право або інтерес позивача, який вважає себе власником спірної земельної ділянки, дійсно може бути порушено невиконанням (порушенням) відповідачем умов оспорюваного договору та наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність у відповідача права оренди на спірну земельну ділянку.

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі земельної ділянки, вимагати усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Проте, Прокурор у своїй відповіді на відзив зазначив (т.с.2, а.с. 154,155), що обираючи спосіб захисту порушеного права він вважає, що виходячи із суті спірних правовідносин, обраний ним спосіб є найбільш ефективним, оскільки поєднання позовних вимог до відповідача про розірвання договору оренди, а також позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ "Інститут морської аквакультури" про визнання правочинів недійсними та знесення самочинного будівництва було б, на думку Прокурора, не ефективним способом захисту оскільки Татарбунарським районним судом вже розглядається справа № 515/947/22 з такими позовними вимогами.

З приводу зазначеного Прокурором, суд звертає увагу на наступне.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини щодо користування спірною земельною ділянкою виникли на підставі укладеного між Татарбунарською РДА (орендодавець) та ВАТ СП "Чорноморська перлина" (орендар) оспорюваного договору оренди землі № 16 від 08.06.2010.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Стаття 13 Закону України "Про оренду землі" встановлює, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Зміст статті 15 наведеного Закону свідчить, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі.

За загальним правилом, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права та інтересу є підставою для звернення особи до суду за їх захистом із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому особа, права та інтереси якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, передбаченим приписами ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, або ж визначеним іншими законами чи укладеним між сторонами договором, який відповідає тим фактичним обставинам, що склалися. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Необхідно зазначити, що належність обрання Прокурором способу захисту визначається, як з урахуванням критерію віднесення цього способу до способів що передбачені законодавством чи умовами договору, так і зважаючи на критерій його ефективності, тобто здатності реально захистити порушені права та інтереси позивача.

Зокрема, в постанові від 02.02.2022 у справі №910/18962/20 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав, що під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (п. 5.14. постанови).

Також Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію, що обраний спосіб захисту повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови ВПВС від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (п. 63) та від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (п. 50)).

Отже суд вважає, що спосіб захисту повинен бути не лише ефективним за законом, але також таким, що здатен на практиці реально захистити відповідне право. Такий висновок випливає із ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" де зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (п.77).

З урахуванням наведеного, суд наголошує, що розірвання спірного договору оренди землі матиме для орендодавця належний ефект в частині захисту його прав лише в тому випадку, якщо це розірвання спричинить фактичне повернення орендарем земельної ділянки.

За змістом ст. 34 Закону України "Про оренду землі" вказане повернення має відбуватися на умовах визначених договором. Такі умови орендодавець та орендар погодили в п. 7.1. договору оренди землі, а саме: орендар повинен повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим у якому він одержав її в оренду.

При визначенні можливості такого повернення, в першу чергу, необхідно враховувати, що на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який належить на праві власності ОСОБА_1 , а питання щодо законності набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомості що розташований на спірній земельній ділянці або знесення цього об`єкту як самочинного будівництва на час розгляду судом цієї справи татарбунарським районним судом не вирішено.

Отже, суд зазначає, що хоча за змістом ч. 3 ст. 331 ЦК України об`єкт незавершеного будівництва за своєю правовою природою є сукупністю будівельних матеріалів, проте ця сукупність утворює нерухому річ особливого роду, фізичне створення якої розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Матеріалами справи встановлено, що на об`єкт нерухомості, розташований на спірній земельній ділянці, за ОСОБА_1 зареєстроване право власності. Спір щодо законності його набуття, скасування документів на підставі яких воно виникло та питання знесення зазначеного об`єкту нерухомості є предметом розгляду Татарбунарського районного суду.

Таким чином, розірвання спірного договору оренди землі від 10.08.2010 та скасування рішення державного реєстратора не призведе до повернення відповідачем земельної ділянки на умовах визначених договором через наявність на ній об`єкту, що належить на праві власності третій особі і який нерозривно пов`язаний з цією земельною ділянкою. А без такого повернення належний захист порушених прав належного землекористувача, що стало підставою для подання цього позову Прокурором, є неможливим.

Окрім цього, виходячи з обставин даної справи, суд доходить висновку, що укладаючи оспорюваний договір оренди землі з відповідачем, згідно з котрим йому передавалася в оренду земельна ділянка для розташування об`єкту стаціонарної рекреації та надаючи відповідачу згоду на укладання договору суборенди із ОСОБА_2 , Татарбунарська РДА (правонаступником якої є Білгород-Дністровська РДА) переслідувала у якості інтересу при укладенні договору оренди землі від 10.08.2010 отримання орендодавцем орендної плати за таким договором та повернення земельної ділянки після закінчення строку оренди.

Таким чином, обраний прокурором спосіб у вигляді розірвання договору та скасування рішення державного реєстратора без вирішення питання щодо повернення спірної земельної ділянки орендодавцеві у зв`язку з находження на ній нерухомого майна, що належить третій особі без вирішення питання щодо цього об`єкту нерухомості, не лише не захищає цей інтерес станом на момент ухвалення рішення судом, але й у певній мірі перешкоджає в його належному захисті в подальшому, так як припиняє правову підставу отримання орендних платежів, так само як і вимога Прокурора про повернення спірної земельної ділянки Одеській ОДА жодним чином не захищає інтерес Білгород-Дністровської РДА, а натомість, позбавляє її права розпоряджатися спірною земельною ділянкою.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що незважаючи на наявність у матеріалах справи підстав для розірвання оспорюваного договору у зв`язку із порушенням відповідачем його умов, і як похідною вимогою скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації за відповідачем права оренди спірної земельної ділянки, за відсутністю у позовній заяві вимоги щодо усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою у визначений законом спосіб, суд вважає, що обраний Прокурором в даній справі спосіб захисту не призведе до відновлення порушених прав Білгород-Дністровської РДА, є неефективним, а тому позовні вимоги Прокурора у цій частині також не підлягають задоволенню.

5.5. Щодо реалізації учасниками справи процесуальних прав.

Згідно із пунктами 1, 2 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ГПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 13 ГПК України).

За умовами пунктів 2, 3 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У пункті 24 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

З урахуванням викладеного судом вжиті всі можливі заходи для надання учасникам справи часу для реалізації ними своїх процесуальних прав, передбачених ГПК України, в тому числі, права на висловлення (викладення шляхом надіслання на поштову/електронну адреси суду) своєї позиції щодо учасниками справи заяв по суті спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Так, допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2019 р. у справі № 909/327/18).

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Ван деГурк проти Нідерландів" зазначено, що завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами.

Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ у справах "Мала проти України", "Богатова проти України"). Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" та у справі "Руїз Матеос проти Іспанії").

Виходячи з наведених приписів закону, суд відхиляє доводи Прокурора щодо наявності порушення прав Одеської ОДА, оскільки зазначене спростовується рішенням Господарського суду Одеської області від 25.12.2009 №30/247-09-6302, відповідно до якого судом встановлено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, … у власність або у користування та за межами населених пунктів для будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) і цей перелік не є вичерпним (зазначене рішення, на переконання суду має преюдиційне значення), окрім того, самим текстом п.5 ст. 122 ЗК України, відповідно до якого обласні державні адміністрації розпоряджаються земельними ділянками державної власності, які не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, враховуючи що спірна земельна ділянка входить до меж Білгород-Дністровського району, а Білгород-Дністровська РДА утворена відповідно до приписів чинного законодавства України.

Так само, суд вважає не доведеними належними та допустимими доказами ствердження Прокурора та третьої особи (позивача), що спірна земельна ділянка входить до меж НПП "Тузловські лимани", оскільки:

по-перше, на переконання суду рішення у адміністративній справі № 815/5658/17 не є преюдиційними у справі №916/2427/22, оскільки, ані позивачі, ані відповідач, ані треті особи (відповідача) участі у розгляді адміністративної справи не приймали;

по-друге, предметом розгляду у адміністративній справі № 815/5658/17 було скасування дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів ОК "Граніт-2";

по-третє, обловно-пропускний канал, на якому здійснював риболовецьку діяльність ОК "Граніт-2", знаходиться на 2 км піщаної коси Чорного моря, проте як спірна земельна ділянка, що знаходиться в оренді у відповідача на 1 км зазначеної коси,

по четверте, із мотивувальної частини рішень адміністративного суду (на які посилається Прокурор та третя особа (позивача)) не можливо встановити виходячи з дослідження яких саме доказів суд дійшов висновку, що вся піщана коса Чорного моря входить до складу НПП "Тузловські лимани", оскільки відповідно до приписів частини четвертої статті сьомої Закону України "Про природно-заповідний фонд України" та п. 1.9. Положення про національний природний парк "Тузловські лимани", затвердженого Постановою КМУ №109 від 31.08.2020 межі парку встановлюються в натурі (на місцевості) та закріплюються межовими знаками в порядку, визначеному законодавством. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до Проекту створення НПП "Тузловські лимани";

по-п`яте, як встановлено судом та не заперечується ані Прокурором ані НПП "Тузловські лимани" на час розгляду цієї справи межі Парку в натурі не встановлені та не закріплені межовими знаками; з тексту Пояснювальної записки не вбачається що саме вся піщана коса Чорного моря входить до меж Парку, натомість, на стор 9 Пояснювальної записки (т.с.4, а.с. 58) зазначено, що розміри, місце розташування та межі національного природного парку показані на плані, встановлені та погоджені. Як вбачається з Картосхеми території НПП "Тузловські лимани" (План території) (т.с.3, а.с. 179) частина піщаного пляжу Чорноморської коси не входить до меж Парку, а відповідно до Змісту Проекту створення (т.с.4, а.с.57) План території національного природного парку є його невід`ємною частиною;

по-шосте, з висновків експертів комісійної судової земельно-технічної експертизи № 21-6808 від 28.12.2021 судом встановлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0009 знаходиться поза межами території НПП "Тузловські лимани"; 2) частина піщаної коси з піщаним пляжем, яка межує зі сторони Чорного моря із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0009 не входить до території НПП "Тузловські лимани". Ствердження Прокурора про те, що в зазначеній вище експертизі експертами зроблені хибні висновки з приводу співвідношення території НПП та спірної земельної ділянки, оскільки ними використані неналежні документи та інформацію, спростовуються самим текстом експертизи, з якого вбачається, що експерти дослідили всі документі які стосуються створення Парку та встановлення його території парку, зокрема й описову частину Проекту створення та лист Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 22.10.2021 № 25/7-11/22464-21 з додатками (т.с.3, а.с.119,120, 128-130) та п.12-2 Порядку інформаційної взаємодії між Державним земельним кадастром, іншими кадастрами та інформаційними системами, затвердженого Постановою КМУ від 03.06.2013 № 483 відповідно до якого дані інших кадастрів та інформаційних систем, розміщені на картографічній основі Державного земельного кадастру у вигляді інформаційних шарів і атрибутів, є офіційними, про що, зокрема, Прокурора було повідомлено у листі Міндовкілля (т.с.3, а.с.39,40);

по-сьоме, з листа відділу Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області (правонаступником якого на підставі Постанови КМУ від 14.01.2015 № 5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" та наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333 "Про затвердження положень про територіальні органи Держгеокадастру" зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521 є Головне управління Держгеокадастру в Одеській області в особі сектору № 1 (м. Татарбунари) відділу № 2 (м. Білгород-Дністровський) встановлено, що земельна ділянка з 0 км по 2 км піщаної коси Чорного моря на території Татарбунарського району Одеської області не включена до території НПП "Тузловські лимани" та не відноситься до земель природно-заповідного фонду.

Відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051 до повноважень Державного земельного кадастру відноситься, зокрема, надання інформації, що міститься у Державному земельному кадастрі на підставі інформації про документи, на підставі яких відомості про межі функціональних зон внесено до Державного земельного кадастру. Виходячи з наведеного суд вважає, що Відділ Держземагенства у Татарбунарському районі Одеської області своїм листом від 30.04.2015 не встановлював межі національного природного парку, а лише надав наявну в нього інформацію, у межах наданих йому повноважень. щодо не входження спірної земельної ділянки до меж НПП "Тузловські лимани".

Також, судом не приймаються до уваги докази, подані Прокурором та третьою особою (позивача) щодо самочинного будівництва на спірній земельній ділянці, оскільки як вбачається з матеріалів справи ці питання є предметом розгляду Татарбунарським районним судом у справі № 515/947/22.

Щодо заперечень відповідача та третіх осіб на його стороні в частині відсутності підстав для розірвання оспорюваного договору, суд їх відхиляє, оскільки матеріалами справи встановлена наявність на земельній ділянці об`єкту нерухомості, збудованого у прибережній захисній смузі Чорного моря, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру та з огляду на умови використання та обмеження, визначені у тексті оспорюваного договору оренди.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог Прокурора, слід також відмовити у застосуванні строків позовної давності, заявлених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у своїх заявах по суті спору.

Суд зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи та аргументи учасників справи, які викладені в заявах по суті спору і які проаналізовані під час розгляду цієї справи, суд відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду та з урахуванням всіх обставин справи, встановлених судом, не впливають на правильність їх оцінки судом та вирішення спору по суті.

Оцінивши подані учасниками справи аргументи та докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи правові висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, суд дійшов висновку, що заявлені керівником Білгород-Дністровської місцевої прокуратури позовні вимоги в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації є недоведеними належними та допустимими доказами, необґрунтовані належним чином, а позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Білгород-Дністровської районної державної адміністрації є не ефективними та такими що не відновлять порушені права позивача, а тому в їх задоволені слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі слід покласти на Білгород-Дністровську окружну прокуратуру.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 202, 233, 237-240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити повністю.

2. Судові витрати по справі № 916/2427/22 покласти на Білгород-Дністровську окружну прокуратуру (вул. Незалежності, 39, м. Білгород-Дністровський Одеської області, 67701, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Повний текст рішення складено 13 лютого 2023 р.

Суддя О.В. Цісельський