ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2023м. ДніпроСправа № 904/882/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод", м. Вільнянськ, Запорізька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕЛІУС ЛТД", м. Дніпро

про стягнення заборгованості

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕЛІУС ЛТД", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод", м. Вільнянськ, Запорізька область

про стягнення заборгованості за зберігання вантажу

Суддя Ярошенко В.І.

Секретар судового засідання Головаха К.К.

Представники:

від позивача (за первісним позовом) Макаренков О.Л., директор;

від відповідача (за первісним позовом) Кондратенко О.В. адвокат

ПРОЦЕДУРА

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕЛІУС ЛТД" про стягнення заборгованості у розмірі 148 529, 63 грн, з яких: 148 140 грн - безпідставно набуті грошові кошти та 389, 63 грн - 3 річних.

Ухвалою суду від 11.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/882/22. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

02.02.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

02.02.2021 засобами поштового зв`язку та через систему "Електронний суд" відповідачем було подано зустрічну позовну заяву, в якій останній просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" заборгованість за зберігання товару в розмірі 780 649, 71 грн.

Ухвалою суду від 17.05.2022 прийнято зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду від 17.05.2022 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 20.06.2022.

Зокрема, зобов`язано позивача за первісним позовом надати до суду відзив на зустрічну позовну заяву та докази його направлення відповідача за первісним позовом.

Ухвалою суду від 20.06.2022 відкладено підготовче засідання на 18.07.2022.

Ухвалою суду від 18.07.2022 залишено без розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕЛІУС ЛТД" про стягнення заборгованості у розмірі 148 529, 63 грн, з яких: 148 140 грн безпідставно набуті грошові кошти та 389, 63 грн 3 річних.

Ухвалою суду від 18.07.2022 у справі № 904/882/22 за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕЛІУС ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" про стягнення заборгованості за зберігання вантажу закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в засіданні по суті на 15.08.2022.

05.08.2022 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла ухвала Центрального апеляційного Господарського суду.

Ухвалою суду від 08.08.2022 зупинено провадження у справі № 904/882/22 до перегляду ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2022 у справі № 904/882/22 в порядку апеляційного провадження.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2022 про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 904/882/22 задоволено. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2022 про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 904/882/22 скасовано. Справу № 904/882/22 направлено до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 04.10.2022 поновлено провадження у справі № 904/882/22 призначено справу до судового розгляду по суті на 18.10.22. На виконання умов постанови Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2022 суд прийняв до свого провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" для подальшого продовження її розгляду.

18.10.2022 в засіданні протокольною ухвалою оголошено перерву до 15.11.2022.

Ухвалою суду від 15.11.2022 відкладено судове засідання до 13.12.2022.

ТОВ "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" заявило клопотання про витребування оригіналу договору від 24.11.2021 № 171РБ-21. Представник ТОВ "ГЕЛІУС ЛТД" надав у судовому засіданні оригінал цього договору для огляду представнику ТОВ "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" та суду.

Також ТОВ "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" надало суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи вищезазначеного договору (зареєстровано канцелярією суду 12.11.2022).

Ухвалою суду від 13.12.2022 повернуто справу № 904/882/22 до стадії підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 17.01.2023.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" 13.01.2023 подало до суду відзив на зустрічну позовну заяву з доданням доказів, та 16.01.2023 подало заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з ТОВ "ГЕЛІУС ЛТД" безпідставно утримувані кошти 148 140 грн; втрати від інфляції 31 109, 40 грн та 13 068, 79 грн 3% річних.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕЛІУС ЛТД" 16.01.2023 надійшли заперечення на клопотання про призначення судової експертизи.

Ухвалою суду від 17.01.2023 в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" про призначення у справі № 904/882/22 почеркознавчої експертизи відмовлено. У прийнятті відзиву на зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" та долучених до нього доказів відмовлено. Прийнято заяву ТОВ "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" про збільшення позовних вимог. Закрито підготовче провадження. Справу призначено до розгляду в засіданні по суті на 15.02.2023.

В ході судового засідання 15.02.2023 розглянуто справу по суті, встановлено обставини справи та досліджено наявні у матеріалах справи докази.

В судовому засіданні 15.02.2023 у нарадчій кімнаті ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частин.

Позиція позивача за первісним позовом викладена у позовній заяві

Позивач за первісним позовом обґрунтовує свої позовні вимоги неповерненням відповідачем безпідставно набутих коштів у розмірі 148 140 грн.

Згідно до рахунку № 2508 від 10.12.2021 ТОВ "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" перерахував ТОВ "ГЕЛІУС ЛТД" 148 140 грн з призначенням платежу: за ящики згідно рахунку № 2508 від 10.12.2021.

Позивач за первісним позовом 07.02.2022 звертався до ТОВ "ГЕЛІУС ЛТД" із вимогою про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 148 140 грн, однак, відповідач залишив дану вимогу без виконання, що зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Позиція відповідача за зустрічним позовом викладена у відзиві на позовну заяву

Відповідач за зустрічним позовом зазначає, що між ТОВ «ГЕЛІУС ЛТД» та ТОВ «ВП «Вільнянський молокозавод» було укладено Договір поставки № 171РБ-21 від 24.11.2021.

За твердженням ТОВ «ГЕЛІУС ЛТД» умовами договору передбачено здійснення доставки на умовах самовивозу (EXW).

Відповідач за зустрічним позовом неодноразово телефонував ТОВ «ВП «Вільнянський молокозавод» з вимогою забрати готову продукцію (договором не передбачено обов`язок фіксування надсилання жодного повідомлення про готовність товару, або взагалі надання такого повідомлення) оскільки доставка товару здійснюється на умовах EXW. Проте жодної відповіді або будь-якої реакції, пояснення не забирання продукції позивачем надано не було.

ТОВ «Геліус ЛТД» не заперечує, що ним було отримано заявку №5379 від 10.12.2021 від ТОВ «ВП «Вільнянський молокозавод» та відповідно було виставлено рахунок № Г000002508 від 10.12.2021 на загальну суму 148 140 грн.

В підтвердження виготовлення продукції та готовності її до забирання відповідачем за зустрічним позовом надаються: зведені звіти виробництва від 20.12.2021 та 21.12.2021. Продукція для ТОВ «ВП «Вільнянський молокозавод», за наданим замовленням № 5379 від 10.12.2021та сплаченого рахунку № Г000002508 від 10.12.2021 була виготовлена 20.12.2021 та 21.12.2021. Тобто, в строки визначенні п. 3.1 договору, а саме на 6 та 7 робочі дні.

Щодо направленої ТОВ «ВП «Вільнянський молокозавод» претензії/вимоги про повернення коштів, то відповідач за зустрічним позовом зазначає, що лист на адресу ТОВ «Геліус ЛТД» не надходив і жодного повідомлення про таке поштове відправлення воно не отримувало.

Позиція позивача за зустрічним позовом викладена у зустрічній позовній заяві

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ТОВ «ВП «Вільнянський молокозавод» договору поставки № 171РБ-21 від 24.11.2021 в частині своєчасного відвантаження товару зі складу продавця.

Позиція відповідача за зустрічним позовом викладена у відзиві на зустрічну позовну заяву

Відповідач за зустрічним позовом не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк. Наданий ним відзив судом не прийнято до розгляду судом.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

В матеріалах справи наявна копія (оригінал досліджено судом) договору поставки № 171РБ-21 від 24.11.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" (далі покупець, позивач за зустрічним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕЛІУС ЛТД" (далі постачальник, відповідач за зустрічним позовом).

Відповідно до пункту 1.1 договору, Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця гофпродукцію, далі - Товар, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього Договору.

Асортимент, ціна Товару (з урахуванням ПДВ) визначається на підставі узгодженої та підписаної сторонами накладної (чи Специфікації). Ціна Товару вказується у товарних накладних, які надаються Постачальником Покупцю разом із партією Товару (пункт 1.2 договору).

Кількість кожної партії Товару, що поставляється, вказується у письмових заявках покупця, які оформлюються окремо. Постачальник узгоджує заявки покупця шляхом виставлення на їх підставі рахунків на оплату (пункт 2.1 договору).

Згідно з пунктом 3.1 договору поставка кожної партії Товару здійснюється на підставі письмової заявки Покупця, протягом 5-10 (п`яти-десяти) робочих днів з моменту отримання Постачальником 100% передоплати за таку партію Товару, якщо додатково не будуть узгоджені інші умови. При замовленні виробів із мікрогофрокартону та п`ятишарового картону поставка Товару здійснюється на підставі заявки Покупця, протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів з моменту отримання Постачальником 100% передплати за такий Товар, якщо додатково не будуть узгоджені інші умови. Заявки надаються постачальнику у письмовій формі за допомогою електронної пошти або факсимільного зв`язку, які забезпечують фіксацію тексту та дату замовлення, або іншим засобом, прийнятим для сторін.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що поставка товару здійснюється на умовах EXW, м. Дніпро відповідно з Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС 2010». За домовленістю сторін поставка може здійснюватися як транспортом постачальника, так і транспортом покупця. Така домовленість оформлюється письмовою угодою до цього договору.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що товар вважається переданим з моменту оформлення шляхом відмітки про його отримання на екземплярі Накладної (Специфікації) за допомогою підпису представника Покупця, повноваження якого закріплені у довіреності, оформленій відповідно до діючого законодавства України.

Відповідно до пункту 5.1 договору оплата за Товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах 100% передоплати на підставі виставленого рахунку.

Покупець зобов`язується прийняти заявлений та виготовлений відповідно до його заявки товар з логотипом його фірми, або логотипом його продукції, або іншими інформаційними носіями в об`ємі замовлення без коригування кількості Товару у сторону зменшення. При цьому Покупець зобов`язаний прийняти Товар протягом 48 (сорока восьми) годин з дати його виготовлення та/або дати, вказаної в заявці Покупця, яка узгоджена з Постачальником. У випадку не прийняття Товару по закінченню вищевказаного строку Покупець зобов`язаний оплатити зберігання Товару на складі Постачальника з розрахунку доба зберігання у розмірі 1 % від вартості Товару (пункт 6.2 договору).

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2021 року, а в частині взаєморозрахунків - до здійснення їх Сторонами у повному обсязі (пункт 8.1 договору).

10.12.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП «Вільнянський молокозавод» було отримано заявку № 5379 від 10.12.2021 на виготовлення ящиків (4 клапана) на загальну суму 148 100 грн (арк. с. 82, том 1).

Відповідно Товариством з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» було виставлено рахунок № Г000002508 від 10.12.2021 на загальну суму 148 140 грн, з посиланням на договір поставки № 171РБ-21 від 24.11.2021 (арк. с. 83, том 1).

Товариством з обмеженою відповідальністю «ВП «Вільнянський молокозавод» було виконано взяті на себе зобов`язання щодо перерахування грошових коштів у розмірі 148 140 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 4310 від 13.12.2021 на суму 100 000 грн та № 4318 від 14.12.2021 на суму 48 140 грн (арк. с. 84-85, том 1). В даних платіжних дорученнях міститься посилання щодо сплати згідно рахунку № 2508 від 10.12.2021.

ТОВ «ВП «Вільнянський молокозавод» зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» поставку товару не здійснило, грошові кошти не повернуло.

Позивач за первісним позовом 07.02.2022 звертався до ТОВ "ГЕЛІУС ЛТД" із вимогою про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 148 140 грн відповідно до статті 1212 ЦК України. Однак, відповідач залишив дану вимогу без виконання, що зумовило звернення позивача з даним позовом до суду. Крім суми безпідставно отриманих коштів в розмірі 148 100 грн, позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути 31 109, 40 грн суму інфляційних втрат та 13 068, 79 грн суму 3 % річних.

Відповідач за первісним позовом вважає первісні позовні вимоги безпідставними, оскільки продукція ТОВ «ВП «Вільнянський молокозавод» була готова до відвантаження в строки передбачені договором, про що останнього було повідомлено.

У зв`язку з чим, ТОВ «Геліус ЛТД» звернулося із зустрічною позовною вимогою про стягнення з ТОВ «ВП Вільнянський молокозавод» заборгованості за зберігання товару в розмірі 780 649, 71 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з поставки товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Щодо первісних позовних вимог

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Договір може бути укладений у будь якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частини 1 статті 639 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ч. 1, 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод» було досягнуто домовленостей про поставку товару (гофпродукції).

Відповідачем, на виконання досягнутих домовленостей, було виставлено позивачу рахунок-фактуру на оплату вартості товару, які Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод» сплачені в повному обсязі.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ст. 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підставі статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 669 Цивільного кодексу України, кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

На підставі частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі продажу.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У частині 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Договором встановлено, що оплата за Товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах 100% передоплати на підставі виставленого рахунку (пункт 5.1 договору).

Згідно з пунктом 3.1 договору поставка кожної партії Товару здійснюється на підставі письмової заявки Покупця, протягом 5-10 (п`яти-десяти) робочих днів з моменту отримання Постачальником 100% передоплати за таку партію Товару, якщо додатково не будуть узгоджені інші умови. При замовленні виробів із мікрогофрокартону та п`ятишарового картону поставка Товару здійснюється на підставі заявки Покупця, протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів з моменту отримання Постачальником 100% передплати за такий Товар, якщо додатково не будуть узгоджені інші умови. Заявки надаються постачальнику у письмовій формі за допомогою електронної пошти або факсимільного зв`язку, які забезпечують фіксацію тексту та дату замовлення, або іншим засобом, прийнятим для сторін.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 Цивільного кодексу України).

У даному контексті суд відзначає, що припис ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України містить у собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і який із них сторона реалізує, є виключно її особистим волевиявленням.

Однак реалізація права покупця на свій вибір вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати є залежною від факту не поставки товару у встановлений договором строк, або строк, визначений відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд зазначає, що оскільки на підставі статті 693 Цивільного кодексу України позивач поставити товар не вимагав, і відповідач йому в зазначеному не відмовляв, в останнього не виникло обов`язку повернути суму сплачених грошових коштів за товар, із огляду на що в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Суд зазначає, що оплата покупцем виставленого рахунку (в якому вказані реквізити договору) свідчить про те, позивач за зустрічним позовом підтвердив наявність між сторонами договірних відносин.

Із приводу доводів позивача за первісним позовом про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- є факт набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

- обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.

Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 21.02.2020 у справі № 910/660/19.

Як свідчить зміст наявних серед матеріалів справи договору поставки № 171РБ-21, реквізити яких вказано відповідачем за первісним позовом у виставленому рахунку № 2508 від 10.12.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД», як постачальник, доручає, позивач (Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод"), як платник, сплачує, а відповідач (ТОВ Геліус ЛТД), бере на себе зобов`язання поставити та передати гофропродукцію. Тобто у правовідносинах, про які йдеться у зазначеному договорі, позивач, не набував жодних прав, натомість приймав на себе зобов`язання з оплати обумовлених послуг.

Крім того, перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" за платіжними дорученнями № 4310 від 13.12.2021 на суму 100 000 грн та № 4318 від 14.12.2021 на суму 48 140 грн із призначенням платежу: «за ящики згідно рахунку № 2508 від 10.12.2021 з ПДВ 20% - 8 023, 33 грн», не може вважатися здійсненим без достатньої правової підстави, і відповідно, проведений платіж породжує для відповідача обов`язок з постачання товару на зазначену суму.

Враховуючи обставини щодо наявності між сторонами спору господарських правовідносин, відповідач за первісним позовом (ТОВ «Геліус ЛТД») не є особою, яка набула майно (грошові кошти) без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями статті 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач за первісним позовом доказів на підтвердження наведених ним обставин та обґрунтувань суду не надав. Аргументи ТОВ «Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод» не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та положеннях законодавства.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову.

Щодо зустрічних позовних вимог

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (частина 3 статті 509 Цивільного кодексу України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі).

Згідно з частиною 4 статті 267 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Тобто, суб`єкти господарської діяльності мають можливість укладати договори, використовуючи при цьому і правила Інкотермс - Правила Міжнародної торгової палати з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що поставка товару здійснюється на умовах EXW, м. Дніпро відповідно з Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС 2010». За домовленістю сторін поставка може здійснюватися як транспортом постачальника, так і транспортом покупця. Така домовленість оформлюється письмовою угодою до цього договору.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс (редакція 2010 року), видання МТП № 560, "E" - термін покладає на продавця мінімальні зобов`язання: продавець повинен лише надати товар у розпорядження покупця в узгодженому місці - звичайно на власних площах продавця. З іншого боку, як часто відбувається на практиці, продавець може допомагати покупцю завантажити товар на транспортний засіб, наданий останнім. Хоча термін EXW краще відображував би це явище, якби коло зобов`язань продавця охоплювало й відвантаження, автори визнали за бажане збереження традиційного принципу мінімальних зобов`язань продавця за умовами терміна EXW, щоб їх можна було застосовувати тоді, коли продавець не хоче приймати ніяких зобов`язань щодо відвантаження товару. Якщо покупець бажає покласти на продавця ці додаткові обов`язки, це має бути обумовлено в договорі купівлі-продажу.

Із зазначених Правил вбачається, що термін умов поставки "EXW" покладає мінімальні обов`язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв`язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення.

Дослідивши умови укладеного договору поставки, суд встановив, що сторони між собою погодили порядок поставки товару шляхом передачі покупцю товару на складі продавця (самовивіз), при цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази зміни або викладення п. 3.2 договору в іншій редакції, як і будь-які докази щодо обумовлення сторонами договору додаткових обов`язків продавця, крім безпосередньо зазначених у договорі.

Аналізуючи вказане положення договору, суд дійшов висновку, що за вказаним договором обов`язком покупця ТОВ "ВП Вільнянський маслозавод" є надання транспорту для отримання погодженого умовами договору товару на складі продавця, тобто для забезпечення можливості виконання продавцем ТОВ «ГЕЛІУС ЛТД» свого обов`язку з відвантаження товару.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Так, пунктом "А7" розділу щодо тлумачення терміну "EXW" Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс (редакція 2010 року) визначено, що продавець зобов`язаний дати покупцю достатнє повідомлення про здійснення поставки товару, а також будь-яке інше повідомлення, якого потребує покупець для отримання можливості вжити звичайно необхідних для одержання товару заходів.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 09.10.2018 у справі № 906/1176/17, в якій зазначено, що частина перша статті 664 ЦК України у сукупності з умовами поставки ЕХW Інкотермс 2010 передбачають обов`язок продавця протягом строку, встановленого договором для здійснення поставки, повідомити покупця про готовність товару до відвантаження та обов`язок покупця прийняти даний товар.

Проте позивачем за зустрічним позовом не надано суду жодних належних та допустимих доказів, того що товар готовий до відвантаження ТОВ «ВП Вільнянський молокозавод», у належному місці, а також того, що відповідач за зустрічним позовом повідомлений про це.

Посилання позивача за зустрічним позовом щодо повідомлення ТОВ «ВП Вільнянський молокозавод» про готовність товару в телефонному режимі не знаходять свого підтвердження, оскільки в матеріалах справи не міститься ані телефонограми, ані інформація хто з співробітників отримав відповідне повідомлення.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» зазначає, що ним вживалися заходи досудового врегулювання спору, останній звертає увагу, що ним на адресу ТОВ "ВП Вільнянський маслозавод" була направлена досудова претензія № 251 від 18.04.2022. На докази цього ТОВ «Геліус ЛТД» надає суду опис вкладення в цінний лист, фіскальний чек від 19.04.2022 та витяг з офіційного сайту Укрпошти про вручення поштового відправлення № 020 ТОВ "ВП Вільнянський маслозавод" (арк. с. 99-100, том 1).

Однак, суд зазначає, що самого тексту претензії № 251 від 18.04.2022 суду не надано. В додатках до зустрічної позовної заяви дана претензія відсутня.

Відтак, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліус ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" заборгованість за зберігання товару в розмірі 780 649, 71 грн, є недоведеними, необґрунтованими та безпідставними, і, відповідно, задоволенню не підлягають.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи документів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів у даній справі не спростовує.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору за подання первісного позову покладаються на позивача за первісним позовом у розмірі 2 513, 67 грн та витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову покладаються на позивача за зустрічним позовом у розмірі 8 887, 67 грн.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 202, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕЛІУС ЛТД" про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору за подання первісного позову покласти на позивача за первісним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод".

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕЛІУС ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство Вільнянський молокозавод" про стягнення заборгованості за зберігання вантажу відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову покласти на позивача за зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕЛІУС ЛТД".

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 21.02.2023.

Суддя В.І. Ярошенко