ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2023 р. Справа№ 920/780/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Буринський молокозавод"

на рішення Господарського суду Сумської області

від 14.11.2022

у справі №920/780/22 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом Комунального підприємства "Буринь-теплосервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буринський молокозавод",

про стягнення 64691 грн 70 коп.

УСТАНОВИВ:

КП "Буринь-теплосервіс" звернулось до Господарського суду Сумської області з позовною заявою про стягнення з ТОВ "Буринський молокозавод" 43142 грн 82 коп. основного боргу, 1579 грн 00 коп. пені по договору про надання послуг з поводженням з побутовими відходами №41 від 02.01.2020 та 14250 грн 38 коп. основного боргу, 2935 грн 97 коп. пені, 2783 грн 53 коп. інфляційних збитків по договору на розміщення та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях № 2 від 10.03.2016.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.11.2022 у справі № 920/780/22 позовні вимоги Комунального підприємства "Буринь-теплосервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буринський молокозавод" про стягнення 64691 грн 70 коп. задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Буринський молокозавод" на користь Комунального підприємства "Буринь-теплосервіс" 57393 грн 20 коп. основного боргу, 2201 грн 20 коп. витрат по сплаті судового збору. У позові в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Буринський молокозавод" на користь Комунального підприємства "Буринь-теплосервіс" 2783 грн 53 коп. інфляційних збитків та 4514 грн 97 коп. пені відмовлено. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 279 грн 90 коп. покладено на Комунальне підприємство "Буринь-теплосервіс".

Рішення обґрунтовано тим, що факт надання позивачем послуг на загальну суму 57393 грн 20 коп. (по Договору 41 на суму 43142 грн 82 коп. та по Договору 2 на суму 14250 грн 38 коп.) встановлений судом та підтверджений матеріалами справи, відповідач належних та допустимих доказів сплати боргу не подав, не надав і обґрунтованих заперечень про причини невиконання господарського зобов`язання, а тому вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вищезазначеної суми є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Суд не прийняв до уваги розрахунок суми пені, так як відповідно до п. 7.3. Договору 41 відповідач був зобов`язаний здійснювати щомісячні платежі за надані послуги у строк не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. У випадку здійснення періодичних платежів строк виконання зобов`язань настає для боржника кожного місяця у відповідний день сплати, визначений у договорі. Тому позивач повинен був здійснити розрахунок пені із урахуванням зазначених умов договору для кожного окремого періоду, а не на загальну суму боргу, яка виникла станом на останній день періоду, за який стягується заборгованість станом на 31.08.2022. Так, станом на 31.08.2021 (день, визначений позивачем як дата початку розрахунку пені) не існувало заборгованості у розмірі 43142 грн 82 коп. Суд не має право виходити за межі заявлених позовних вимог та самостійно визначати інший, ніж зазначено позивачем, період нарахування пені, а зазначений позивачем період не є правомірним, тому суд відмовив у позові в частині стягнення з відповідача 1579 грн 00 коп. пені по Договору №41 від 02.01.2020. Суд не прийняв до уваги розрахунок суми пені, так як відповідно до п. 2.1. Договору 2 рахунки та інші платіжні документи підлягають оплаті відповідачем в триденний термін після їх пред`явлення. Судом встановлено, що матеріали справи не місять доказів, коли саме позивачем були пред`явлені рахунки, тому у суду відсутня можливість перевірити період початку нарахування пені, тому суд відмовив у позові в частині стягнення з відповідача 2935 грн 97 коп. пені по Договору №2 від 10.03.2016.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Буринський молокозавод" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд рішення Господарського суду Сумської області від 14.11.2022 у справі №920/780/22 скасувати. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги. При цьому відповідач у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що у матеріалах справи відсутні акти виконання робіт з вивозу твердих побутових відходів починаючи з січня 2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №920/780/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Буринський молокозавод», ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 02.01.2020 між Комунальним підприємством "Буринь-теплосервіс" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Буринський молокозавод" було укладено договір про надання послуг з поводженням з побутовими відходами №41, згідно із умовами якого позивач (виконавець) зобов`язався згідно з графіком надавати послуги з поводженням з побутовими відходами, а відповідач (споживач) зобов`язався своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором (послуги).

Згідно з умовами п. 2.1., 2.2. Договору 41 позивач надає споживачеві послуги з поводження з твердими, великогабаритними і ремонтними відходами. Послуги з вивезення твердих, великогабаритних і ремонтних відходів надаються за контейнерною схемою.

Зі змісту п. 4.2. Договору убачається що розрахунок обсягу і вартості послуг здійснюється згідно з Додатком №1 до Договору, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Пунктом 7.2. Договору 41 передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 7.3. Договору у разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Послуги оплачуються в безготівковій формі (п. 7.4. Договору).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач стверджував, що належним чином надавав послуги по Договору 41, проте за період з грудня 2020 року по серпень 2022 року платежі по Договору не сплачувались, у зв`язку з чим заборгованість відповідача по Договору 41 складає 43142 грн 82 коп. Позивач надав до суду докази надання таких послуг: акти виконаних робіт, рахунки-фактури та акт звірки взаємних розрахунків.

10.03.2016 між сторонами був укладений договір на розміщення та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях №2 та Додаткову угоду №1 до даного договору від 04.01.2020.

Відповідно до умов Договору 2 позивач забезпечує відповідача розміщенням та захороненням ТПВ на міському полігоні в обсязі 448,74 м. куб. на рік, але не більше затверджених міськвиконкомом лімітів.

Згідно із п. 2.1. Договору 2 в редакції Додаткової угоди №1, облік кількості побутового сміття здійснюється згідно ст. 39 Закону України "Про відходи", розмір плати установлюється на основі нормативів, затверджених рішенням сесії міської ради. Тарифи на послуги з 01 січня 2020 року складають 47,63 грн за 1 м.куб, в т.ч. податок 20%. Сума договору складає 21373 грн 49 коп.

Рахунки та інші платіжні документи підлягають оплаті відповідачем в триденний термін після їх пред`явлення.

Позивач посилається на те, що він належним чином надавав послуги по Договору 2. Позивач надав до суду докази надання таких послуг: акти виконаних робіт, рахунки-фактури та акт звірки взаємних розрахунків.

Проте за період з жовтня 2021 року по серпень 2022 року платежі по Договору відповідачем не сплачувались. У зв`язку наведеним заборгованість відповідача по Договору 2 складає 14250 грн 38 коп.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог закону та у встановлений у зобов`язанні строк.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг виконавець зобов`язується за завдання замовника надати послугу, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що факт надання позивачем послуг на загальну суму 57393 грн 20 коп. (43142 грн 82 коп. по Договору 41 та 14250 грн 38 коп. по Договору 2) підтверджений наявними у справі доказами. Належних та допустимих доказів сплати боргу відповідач не подав, не надав і обґрунтованих заперечень про причини невиконання господарського зобов`язання, а отже позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вищезазначеної суми основного боргу є такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені та інфляційних втрат колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Пунктом 8.1. Договору 41 передбачено, що сторони несуть відповідальність за порушення договору відповідно до статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". За несвоєчасне внесення плати за послуги споживач сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. При цьому загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір установлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1579 грн 00 коп. пені, нарахованої за період з 01.08.2021 по 31.08.2022 на загальну суму боргу 43142 грн 82 коп., яка виникла станом на 31.08.2022.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що наданий позивачем розрахунок суми пені є необґрунтованим, оскільки відповідно до п. 7.3. Договору 41 відповідач був зобов`язаний здійснювати щомісячні платежі за надані послуги у строк не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. У випадку здійснення періодичних платежів строк виконання зобов`язань настає для боржника кожного місяця у відповідний день сплати, визначений у договорі. Тому позивач повинен був здійснити розрахунок пені із урахуванням зазначених умов договору для кожного окремого періоду, а не на загальну суму боргу, яка виникла станом на останній день періоду, за який стягується заборгованість станом на 31.08.2022. Так, станом на 31.08.2021 (день, визначений позивачем як дата початку розрахунку пені) не існувало заборгованості у розмірі 43142 грн 82 коп.

Оскільки суд не має права виходити за межі заявлених позовних вимог та самостійно визначати інший, ніж зазначено позивачем, період нарахування пені, а зазначений позивачем період не є правомірним, тому місцевим господарським судом правомірно відмовлено у позові в частині вимог про стягнення з відповідача 1579 грн 00 коп. пені по Договору №41 від 02.01.2020.

Пунктом 2.1. Договору 2 передбачено, що в разі несвоєчасної сплати рахунків відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки за кожний прострочений день.

Розрахунок пені додано позивачем до позовної заяви.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2935 грн 97 коп. пені, нарахованої за період з 01.01.2022 по 31.08.2022 на загальну суму боргу 14250 грн 38 коп., яка виникла станом на 31.08.2022.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про неприйняття до уваги розрахунку суми пені, так як відповідно до п. 2.1. Договору 2 рахунки та інші платіжні документи підлягають оплаті відповідачем в триденний термін після їх пред`явлення.

Оскільки з матеріали справи неможливо установити дату пред`явлені відповідачу рахунків, тому у суду відсутня можливість перевірити період початку нарахування пені. За таких обставин місцевим господарським судом правомірно відмовлено у позові в частині стягнення з відповідача 2935 грн 97 коп. пені по Договору №2 від 10.03.2016.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 2783 грн 53 коп. інфляційних збитків, розрахованих за період з 01.01.2022 по 31.08.2022 по Договору 2.

Оскільки з матеріали справи неможливо встановити дату пред`явлені відповідачу рахунків, тому у суду відсутня можливість перевірити період початку нарахування інфляційних збитків. Отже місцевим господарським судом правомірно відмовлено у позові в частині стягнення з відповідача 2783 грн 53 коп. інфляційних збитків по Договору №2 від 10.03.2016.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилається скаржник - ТОВ "Буринський молокозавод" , в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Сумської області від 14.11.2022 у справі № 920/780/22, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Сумської області від 14.11.2022 у справі № 920/780/22 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Буринський молокозавод" на рішення Господарського суду Сумської області від 14.11.2022 у справі № 920/780/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 14.11.2022 у справі № 920/780/22 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Буринський молокозавод".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов