ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2023 р. Справа№ 910/15707/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання: Огірко А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Демидов О. В., Гриньковський С. П., адвокат;

від відповідача: Саламаха Р. Р. - адвокат,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Демидова Олександра Вікторовича, м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 (повний текст складено 22.06.2022)

у справі № 910/15707/21 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Демидова Олександра Вікторовича, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Фурсової Ірини Германівни, м. Київ

про стягнення 740 354,35 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У вересні 2021 року Фізична особа-підприємець Демидов Олександр Вікторович (далі - ФОП Демидов О.В., позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Фурсової Ірини Германівни (далі - ФОП Фірсова І.Г., відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 740 354,35 грн, з яких: 226 513,44 грн - основний борг, 501 565,74 грн - штраф за простій, 12 275,17 грн - пеня.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором від 12.02.2021 №12/02/2021/1.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі № 910/15707/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Присуджено до стягнення з ФОП Демидова О. В. на користь ФОП Фурсової І. Г. 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні статей 76, 77, 78 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження обставин виконання ним на замовлення відповідача спірних робіт у визначеному позивачем обсязі та сумі, рівно як і доказів прийняття таких робіт відповідачем та виникнення у останнього обов`язку щодо їх оплати. При цьому судом першої інстанції не встановлено, що докази, надані позивачем на підтвердження таких обставин, є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем на їх спростування.

Оскільки визнані необґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача 226 513,44 грн основного боргу, за висновком суду першої інстанції відсутні підстави і для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 501 565,74 грн штрафу та 12 275,17 грн пені.

З огляду на відмову у задоволенні позову повністю, суд першої інстанції здійснив розподіл судових витрат у даній справі та у відповідності до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України поклав їх на позивача, в тому числі і понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00грн, вважаючи їх розумними та співмірними із складністю даної справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП Демидов О. В. 18.07.2022 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі № 910/15707/21 скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 226 513,44 грн, штраф за простій у розмірі 501565,74 грн та пеню у розмірі 12 275,17 грн, поклавши судові витрати на відповідача.

Поряд з цим скаржник просив дослідити докази: копії електронних доказів - відеоконференції ZOOM про обговорення умов договорів та технічних завдань з представниками та афілійованими особами ТОВ "АДА ГРУПП" та ФОП Фурсової І. Г., копію договору між ФОП Демидовим О.В. та ТОВ "АДА ГРУПП" з додатками, копії листів електронної пошти, чатів у месенджерах Телеграм та Вайбер, договорів, актів виконаних робіт, платіжних доручень, які додані до апеляційної скарги, а також призначити у справі судову комп`ютерно-технічну експертизу для вирішення питань: 1) чи є програмне забезпечення, виготовлене за договором №12/02/2021/1 від 12.02.2021 року між ФОП Демидовим О.В. до ФОП Фурсовою І.Г. частиною програмного забезпечення за договором між ФОП Демидовим О.В. та ТОВ "АДА ГРУПП"? 2) яка ступінь готовності програмного забезпечення за договором №12/02/2021/1 від 12.02.2021 року між ФОП Демидовим О.В. до ФОП Фурсовою І.Г. та технічним завданням на його виготовлення? Проведення експертизи доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз; оплату за експертизу покласти на позивача.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначив, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, визначення спірних правовідносин.

Так, за твердженням скаржника, суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних, чим позбавив позивача права в процесі розгляду справи подати додаткові докази, зокрема електронні, з метою їх дослідження, а також подати заяву про призначення у справі судової комп`ютерно-технічної експертизи.

Водночас позивачем в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення від 22.06.2022 було отримано ним 27.06.2022, що підтверджується матеріалами справи та доданими до скарги доказами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2022 справу № 910/15707/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г. А., суддів Іоннікової І. А. та Чорногуза М. Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15707/21; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ФОП Демидова О. В. на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/15707/21 до надходження матеріалів справи.

01.08.2022 матеріали справи № 910/15707/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 поновлено ФОП Демидову О. В. строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі № 910/15707/21, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд справи призначено на 20.09.2022 о 15 год 20 хв.

У судовому засіданні 20.09.2022 Північним апеляційним господарським судом було оголошено перерву до 10 год 30 хв 25.10.2022.

25.10.2022 з 10 год 28 хв до 12 год 34 хв в м. Київ була оголошена повітряна тривога, у зв`язку з чим розгляд даної справи не відбувся з об`єктивних причин, які не залежали від суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2022 розгляд апеляційної скарги ФОП Демидова О. В. на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі № 910/15707/21 призначено на 24.11.2022 о 16 год 00 хв.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці з 17.11.2022 по 02.12.2022.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2022, справу № 910/15707/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г. А., суддів Коробенка Г. П. та Чорногуза М. Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2022 вищезазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ФОП Демидова О. В. на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі № 910/15707/21, яка призначена до розгляду у судовому засіданні на 24.11.2022 о 16год 00хв.

Судове засідання 24.11.2022 у призначений час не відбулось, з огляду на відсутність доступу до мережі інтернет в приміщенні Північного апеляційного господарського суду, що призвело до технічної неможливості проведення судового засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2022 розгляд апеляційної скарги ФОП Демидова О. В. на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі № 910/15707/21 призначено на 15.12.2022 о 15 год 40 хв.

У судовому засіданні 15.12.2022 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали про відмову у задоволенні заяви ФОП Демидова О. В. про призначення судової комп`ютерно-технічної експертизи у даній справі.

15.12.2022 апеляційним господарським судом у судовому засіданні оголошено перерву до 16год 00хв 26.01.2023, про що винесено відповідну ухвалу.

Позиція інших учасників справи.

17.08.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційний господарський суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі - без змін.

За твердженням представника відповідача, суд першої інстанції ухвалив у даній справі рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права при всебічному дослідженні всіх обставин справи, а апеляційна скарга ФОП Демидова О. В. є необґрунтованою та безпідставною, ґрунтується на помилковому тлумаченні норм чинного процесуального та матеріального права. У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечив доводи позивача щодо можливості прийняття судом апеляційної інстанції додаткових (нових) доказів у справі та призначення судової комп`ютерно - технічної експертизи.

Позивач у поданій відповіді на відзив виклав обґрунтування правомірності своїх доводів, зазначених в апеляційній скарзі, просив їх врахувати та задовольнити вимоги апеляційної скарги.

У поданому запереченні на відповідь на відзив відповідач просив суд відхилити наведені позивачем пояснення, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Заявлені у справі клопотання та результати їх розгляду.

В апеляційні скарзі позивач просив при її розгляді дослідити копії електронних доказів - відеоконференції ZOOM про обговорення умов договорів та технічних завдань представниками та афілійованими особами ТОВ "Ада Групп" та ФОП Фурсова І.Г., копію договору між ФОП Демидовим О.В. та ТОВ "Ада Групп" з додатками, копії електронної пошти, чатів у месенджерах Телеграм та Вайбер, договорів, актів виконаних робіт, платіжних доручень, що додані до апеляційної скарги.

Крім того, 20.09.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи довідки щодо змісту відеозаписів відеконференцій за участі сторін, листів електронної пошти від Ярослава Каменєва та від відповідача.

Обґрунтовуючи подання додаткових доказів до суду апеляційної інстанції, позивач зазначив, що поза увагою суду першої інстанції залишилися важливі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки суд першої інстанції помилково відніс дану справу до категорії малозначних.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаних клопотань, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 124, пунктів 1, 3 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному учаснику справи більш сприятливі, аніж іншим умови в розгляді конкретної справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що позивач станом на день подання позову, заяви про усунення недоліків мав у своєму розпорядженні зазначені докази та не був позбавлений можливості надати ці докази разом із вказаними заявами, а відтак з огляду на приписи частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, зазначені докази (які не були подані до суду першої інстанції) не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки позивач не довів наявність (з наданням відповідних доказів) винятковості цього випадку та неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Явка представників сторін.

У судове засідання 26.01.2023 з`явилися представники позивача та відповідача.

Позивач та його представник судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив суд відмовити в її задоволенні, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як зазначає ФОП Демидов О. В. у позовній заяві, 12.02.2021 між ним, як виконавцем, та ФОП Фурсовою І. Г., як замовником, укладено Договір № 12/02/2021/1 (далі - Договір або Договір № 12/02/2021/1 від 12.02.2021) за умовами якого:

- виконавець бере на себе зобов`язання відповідно до умов, визначених цим Договором та Додатками до нього виконати роботи з доопрацювання замовнику Інтернет-проекту (далі по тексту - роботи), а замовник зобов`язується своєчасно прийняти та оплатити виконані роботи відповідно до умов цього Договору (п. 1.1 Договору);

- вартість робіт встановлюється в гривнях, що є еквівалентом відповідної суми в доларах США за курсом Національного банку України на день оплати (з розрахунку не менше 28,50 грн за 1,00 долар США і вказується в Додатку №1 до Договору (п. 2.1 Договору);

- відповідно до Додатку №1 до Договору, вартість робіт за цим Договором становить 377 522,40 грн, що еквівалентно 13 246,40 доларів США за курсом Національного банку України (але не менше 28,50 гривень за 1 долар США);

- замовник перераховує виконавцю авансовий платіж в розмірі 30% від вартості, зазначеної в Додатку №1 до Договору протягом 2-х банківських днів після підписання цього Договору (п. 3.1 Договору);

- замовник перераховує виконавцю платіж у розмірі 35% від вартості, зазначеної в Додатку №1 до цього Договору, протягом 2-х банківських днів після демонстрації робіт по документації і дизайну робіт (п. 3.2 Договору);

- решту суми в розмірі 35 % замовник перераховує виконавцю протягом 2-х банківських днів після підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт (п. 3.3 Договору);

- виконавець має право при несвоєчасному прийнятті робіт з боку замовника, вимагати від замовника оплати простою виконавця з розрахунку 8 год 1 робочий день (п. 4.3.3 Договору)

- у разі прострочення виконання зобов`язань по оплаті робіт, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день такого прострочення, але не більше 10% від загальної вартості виконаних робіт (п. 6.4. Договору).

Позивач зазначив, що на виконання умов Договору ним було отримано від відповідача авансовий платіж у розмірі 113 256,72 грн, що підтверджується платіжним дорученням №30 від 16.02.2021.

Позивач стверджує, що в середині квітня 2021 через відеосервіс ZООМ ним було здійснено демонстрацію робіт по документації і дизайну відповідачу.

05.07.2021 позивач направив відповідачу вимогу, відповідно до якої просив відповідача прийняти роботи по документації і дизайну (демонстраційні матеріали) та протягом 2-х банківських днів здійснити платіж у розмірі 35% від вартості, зазначеної у Додатку №1 до Договору. Крім того, позивач повідомив, що роботи по Договору виконані ним на 95% та для завершення робіт потрібні вихідні дані, а тому просив відповідача протягом 7 календарних днів з моменту отримання даного листа надати всі матеріали, документи та доступи (за визначеним у листі переліком), які необхідні для завершення виконання робіт. У додатку до цієї вимоги зазначено демонстраційні матеріал (презентація) щодо виконання робіт по документації і дизайну згідно Договору (в друкованому вигляді) в 1 примірнику на 22 аркушах. Вказана вимога з доданими демонстраційними матеріалами (презентацією) надіслана на адресу відповідача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист № 651 та фіскальним чеком № 9131 від 05.07.2021 (за пересилання відправлення за № 651).

Враховуючи умови пункту 3.2 Договору, позивач вважає, що відповідач був зобов`язаний 07.07.2021 (протягом 2-х банківських днів після відправлення демонстраційних матеріалів в паперовому вигляді) перерахувати позивачу кошти у розмірі 35% від вартості, зазначеної в Додатку №1 до Договору, а саме 132 132,84 грн.

Наразі відповідач не перерахував позивачу кошти у зазначеній сумі, що, на думку позивача, свідчить про порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань по Договору щодо оплати вартості виконаних робіт.

16.07.2021 на адресу позивача надійшла відповідь на вимогу №16/07/2021-1 від 16.07.2021, відповідно до якої відповідач зазначив, що позивач не виконав взяті на себе обов`язки за домовленістю сторін, а також не усунув допущені ним недоліки при виконанні робіт, про які відповідач йому повідомив раніше листом, до закінчення строку виконання робіт, 18.05.2021, не звертався до відповідача з письмовим запитом про надання додаткових вихідних даних (інформації). Вважаючи, що позивач роботи згідно домовленостей не виконав і у зв`язку з таким простроченням виконання зобов`язання втратило інтерес для відповідача, останній вимагав від позивача повернути у семиденний строк отриманий авансовий платіж.

Позивач 04.08.2021 направив відповідачу заперечення на відповідь на вимогу №16/07/2021-1 від 16.07.2021, в якому вказав про свою відмову від Договору у відповідності до приписів статті 848 Цивільного кодексу України, просив відповідача перерахувати кошти за вже виконанні роботи у розмірі 226 513,44 грн, сплатити штраф за простій у розмірі 372 129,42 грн (69 робочих днів *5393,18 грн) та пеню у розмірі 9 296,36 грн за період з 28.04.2021 по 04.08.2021.

При цьому, позивач не погодився з наявності недоліків щодо суті виконаних робіт та в додатку №1 до заперечення від 04.08.2021 навів свої аргументи на підтвердження належного виконання ним своїх зобов`язань за Договором.

Зі змісту вказаного додатку №1 убачається, що в ньому позивачем сформовано доводи на зауваження відповідача, викладені у листі-попередженні від 11.05.2021 (вих №11/05/2021-1), який отримано позивачем 15.05.2021.

Позивач, вважаючи, що ним згідно Договору було виконано роботи на 95%, а відповідачем було сплачено лише авансовий платіж у розмірі 113 256,72 грн, звернувся до господарського суду з даним позовом про стягнення основної заборгованості у розмірі 226 513,44 грн, а також нарахованих на підставі п. 4.3.3 Договору штрафу за простій у розмірі 501 565,74 грн (93 робочих дні * 5393,18 грн) та на підставі п. 6.4 Договору пені у розмірі 12 275,17 грн за період з 28.04.2021 по 03.09.2021.

Відповідач проти позову заперечив у повному обсязі, зазначивши, що до позовної заяви позивач долучив копію Договору №12/02/2021/1 від 12.02.2021, який не підписаний відповідачем як замовником. Відповідач наголосив, що не погоджував вказану редакцію Договору, у тому числі і п. 4.3.3 Договору, яким передбачено право виконавця вимагати від замовника оплати простою виконавця.

Водночас, відповідач підтвердив, що у процесі перемовин сторони досягли згоди щодо обсягу робіт, які позивач повинен був виконати на користь відповідача, строків виконання робіт і вартості послуг позивача, після чого відповідач сплатив на користь позивача авансовий платіж у сумі 113 256,72 грн.

За поясненнями відповідача у відзиві на позовну заяву, цільове призначення авансового платежу, а саме "сплата за роботи інтернет-проекту зг. договору №12/02/2021/1 від 12.02.2021 року" було зазначено бухгалтером відповідача з посиланням на Договір, оскільки платіж було здійснено згідно з виставленим позивачем рахунком №2 від 12.02.2021, в якому позивач самостійно визначає цільове призначення оплати.

Відповідач наголошував на недотримання позивачем досягнутих домовленостей. Зважаючи на неналежну якість робіт і порушення строку виконання робіт позивачем, відповідач згідно листа-попередження №11/05/2021-1 від 11.05.2021, направленого з електронної пошти представника відповідача на електронну пошту позивача , повідомив позивачеві зміст претензій щодо якості виконання робіт, їх обсягу і порушення строків та запропонував позивачу усунути допущені недоліки протягом 7 (семи) робочих днів з дати отримання листа або розірвати будь-які домовленості сторін і повернути суму отриманого авансу.

В подальшому, у відповіді на вимогу №16/07/2021-1 від 16.07.2021, відповідач детально обґрунтував зміст допущених позивачем порушень та з урахуванням неналежної якості виконаних робіт повторно повідомив позивача про необхідність повернути сплачений авансовий платіж у сумі 113 256,72 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що результати виконаних робіт йому не передавались та ним не приймались за актом прийому-передачі виконаних робіт, як це передбачено Договором, на який посилається позивач. Посилання позивача на те, що в середині квітня 2021 року ним, нібито, було здійснено демонстрацію робіт по документації і дизайну через відеосервіс ZOOM, не відповідають дійсності. Факт здійснення відповідної демонстрації відповідачем не визнається. Відповідний спосіб демонстрації виконаних робіт не погоджувався відповідачем.

Відповідач вважає бездоказовим твердження позивача про ступінь готовності виконаних робіт - 95%, оскільки визначено одноособово позивачем, такі роботи не були виконані та прийняті відповідачем.

Долучена до позову "презентація", як зауважує відповідач, не містить підписів сторін, дати створення вказаного документу та не підтверджує ступінь виконання робіт позивачем на 95%.

За твердженням відповідача, в момент здійснення авансового платежу ним надано позивачеві всі вихідні дані та інформацію, які були необхідні для належного, повного і своєчасного виконання погодженого обсягу робіт, жодного разу позивач не звертався до відповідача із письмовими запитами на отримання будь-яких додаткових відомостей, матеріалів чи документів, хоча саме така форма запиту встановлена п. 4.2.6 Договору, яким позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відтак, враховуючи, що роботи були виконані позивачем не в повному обсязі, частина робіт не виконана взагалі, строк виконання робіт істотною мірою був порушений позивачем, а відповідач був вимушений звернутися до іншого підрядника, який надає аналогічні послуги, відповідач вважає, що підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів у розмірі 226 513,44 грн відсутні. А оскільки відповідачем не прострочено виконання зобов`язань з оплати вартості робіт, які не виконані позивачем і не передані відповідачу, строки їх виконання істотно порушені саме позивачем, нарахування та пред`явлення до стягнення з відповідача пені в сумі 12 275,17 грн є необґрунтованим.

Вимога позивача про стягнення 501 565,74 грн "простою виконавця", на думку відповідача, не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не погоджував відповідну умову Договору, а нормами законодавства не передбачено таку штрафну санкцію.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Як убачається з матеріалів даної справи, вирішення даного спору залежить від висновків щодо наявності/відсутності між сторонами договірних правовідносин. За умови підтвердження фактичного укладення між сторонами договору підлягає розгляду питання щодо його відповідності вимогам закону та залежно від цього встановлення обставин щодо обсягу виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором та настання відповідних наслідків для них.

Частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За приписами статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 208 Цивільного кодексу України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами (частина 1 статті 218 Господарського кодексу України).

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами-юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частини 1, 7 статті 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами (частини 1, 2 статті 843 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини 1, 2 статті 640 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його часткового чи повного виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Матеріалами справи підтверджується, позовні вимоги ґрунтуються на Договорі № 12/02/2021/1 від 12.02.2021, який містить Дадаток №1 "Перелік робіт" та Додаток №2 "Розрахункова оцінка робіт".

Сторонами зазначеного Договору визначено позивача (виконавець) та відповідача (замовник).

Предметом Договору №12/02/2021/1 від 12.02.2021 є виконання позивачем робіт з доопрацювань Інтернет-проекту, які відповідач зобов`язаний своєчасно прийняти та оплатити. При цьому, Інтернет-проект має бути виготовлений за специфікаціями W3C консорціуму (www.w3c.org) і перевірений в обсязі приймально-тестових випробувань.

Пунктом 1.3. вказаного Договору передбачено, що вид, обсяг, терміни виконання і вартість робіт визначаються сторонами в Додатку №1, який є невід`ємною його частиною.

За умовами розділу 3 цього Договору передбачено порядок розрахунків, відповідно до яких замовник перераховує виконавцю авансовий платіж в розмірі 30% від вартості, зазначеної в Додатку №1, протягом 2-х банківських днів після підписання цього Договору, 35% - протягом 2-х банківських днів після демонстрації робіт по документації і дизайну робіт, 35% - протягом 2-х банківських днів після підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт.

Додаток №1 до Договору "Перелік робіт" містить:

- розділи найменування робіт з відповідними конкретизацією їх складових: структурний комплекс, дизайн комплекс, програмний комплекс згідно з Додатком №2, технічний комплекс;

- термін виконання робіт: 70 робочих днів (без урахування часу узгодження робіт з замовником);

-термін подання вихідних даних замовником: 30 робочих днів з моменту підписання даного Договору;

- вартість робіт: 377 522,40 грн без ПДВ, що еквівалентно 13 246,40 доларів США, без ПДВ, за курсом Національного банку України (але не менше 28,50 грн за 1 долар СЩА).

У Додатку №2 до цього Договору визначено розрахункову оцінку робіт, перелік яких співпадає з переліком робіт зазначених в розділі 3 Додатку №1 до Договору, кількість годин на проектування, протитипування, дизайн, адапт. дизайн, верстку, програмування, тестування, копірайтинг/наповнення, аккаутінг, менеджент команди - 706, оцінку години фахівця в доларах, оцінку години фахівця у гривні, вартість по етапам робіт у доларах та у гривні, загальну вартість робіт у доларах - 13 246,40 та у гривні - 377 522,40.

З доданих до позовної заяви копій Договору та Додатків №1, №2 до нього ("Перелік робіт", "Розрахункова оцінка робіт") убачається, що вони підписані позивачем, відповідачем вказаний Договір з додатками не підписаний.

Відповідач у відзиві на позовну заяву стверджував, що не погоджував редакцію Договору № 12/02/2021/1 від 12.02.2021, долучену позивачем до матеріалів справи. Проте, інших редакцій відповідного договору матеріали справи не містять та сторонами не надано.

Водночас, із наданої позивачем копії платіжного доручення №30 від 16.02.2021 слідує, що відповідач перерахував на рахунок позивача, зазначений в розділі 12 "Юридичні адреси та банківські реквізити сторін" Договору, кошти в сумі 113 256,72 грн, що становить 30% від загальної вартості робіт, передбаченої в Договорі №12/02/2021/1 від 12.02.2021 та його Додатках №1, №2, та відповідає умовам порядку розрахунків, передбаченому у пункті 3.1. цього Договору. Крім того, призначенням здійсненого платежу за вказаним платіжним дорученням відповідачем вказано "оплата за роботи інтернет-проекту зг. договору №12/02/2021/1 від 12.02.2021".

Також, зі змісту доданої позивачем до матеріалів позовної заяви копії відповіді на вимогу від 16.07.2021 за вих. №16/07/2021-1, отриманої ним від відповідача, убачається, що останній підтверджує проведення між сторонами переговорів та досягнення домовленостей щодо виконання позивачем комплексу робіт з розробки та інтеграції конфігуратора на сайт з погодженням конкретних технічних вимог до робіт.

Разом з цим, заперечуючи виконання позивачем взятих на себе зобов`язань, відповідач у цій відповіді на вимогу наголошує, що раніше ним був направлений на адресу позивача лист із зазначенням недоліків виконаних робіт і повторно вказує на перелік робіт, що підлягав виконанню за домовленістю сторін, та їх стан фактичного виконання.

Проаналізувавши зміст переліку робіт, які згадуються відповідачем у вказаному документі як погоджені за домовленістю сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду констатує, що вони повністю збігаються з найменуваннями робіт, зазначених у Додатку №1 до Договору №12/02/2021/1 від 12.02.2021.

Крім того, у переліку робіт, зазначеному у відповіді на вимогу від 16.07.2021 як погодженому за домовленістю сторін, відповідач посилається, зокрема, на Додаток №2 (доробка технічного завдання згідно з Додатком №2; доробка протитипування і проектування проекту згідно з Додатком №2; розробка адаптивного інформаційно-іміджевого дизайну проекту згідно з Додатком №2).

Оскільки в матеріалах справи не міститься іншого Додатку №2, відмінного за змістом від Додатку №2 до Договору №12/02/2921/1 від 12.02.2021, і відповідачем такого доказу не надано до суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що відповідач має в своєму розпорядженні Додаток №2, який є невід`ємною частиною Договору №12/02/2921/1 від 12.02.2021, а отже посилання на вказаний Додаток у листуванні з позивачем підтверджує розуміння відповідачем таких обставин.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив отримання від позивача рахунку №2 від 12.02.2021, який містить посилання на Договір №12/02/2021/1 від 12.02.2021, а також погодження сторонами строку виконання робіт - не повинен перевищувати 70 робочих днів, що відповідає строку, передбаченому у Додатку №1 до Договору.

Здійснивши авансовий платіж по банківським реквізитам позивача (розділ 12 Договору №12/02/2021/1 від 12.02.2021) із зазначенням у платіжному документі Договору №12/02/2021/1 від 12.02.2021 як підстави для проведення такої оплати, визначивши суму авансового платежу у розмірі 30% від вартості робіт у повній відповідності до умов пункту 3.1. Договору №12/02/2021/1 від 12.02.2021 (розмір 30%) та Додатку №1 до Договору №12/02/2021/1 від 12.02.2021 (вартість робіт 377 522,40 грн), визнавши у відповіді на вимогу №16/07/2021-1 від 16.07.2021 обсяги і види робіт за переліком, який є аналогічним переліку робіт, передбаченому у Додатку №1 до Договору №12/02/2021/1 від 12.02.2021, та зазначивши у цій відповіді посилання на Додаток №2, підтвердивши у відзиві на позовну заяву погоджений сторонами строк виконання позивачем робіт - 70 робочих днів, що відповідає терміну виконання, встановленому у Додатку №1 до Договору №12/02/2021/1 від 12.02.2021, відповідач фактично прийняв до виконання Договір №12/02/2021/1 від 12.02.2021, а отже своїми діями схвалив його.

З огляду на дослідженні і з`ясовані докази і обставини, надаючи їм оцінку у всій сукупності та взаємозв`язку у відповідності до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що дії сторін у спірних правовідносинах свідчать про укладення ними Договору №12/02/2021/1 від 12.02.2021 з Додатками №1 та №2 до нього, у редакції наданій позивачем до позовної заяви.

Зазначений Договір за своєю правовою природою є договором підряду та містить всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а саме: предмет договору(обсяг та види робіт), ціну (вартість робіт), строк виконання робіт.

Пред`являючи позовні вимоги щодо стягнення залишку вартості робіт за Договором в розмірі 226 513,44 грн, що складає різницю між загальною вартістю робіт (377 522,40 грн) та здійсненим відповідачем авансовим платежем (113 256,72 грн), позивач вказує на виконання ним своїх зобов`язань за Договором на 95% і нездійснення відповідачем чергової оплати після демонстрації робіт по документації і дизайну.

Стверджуючи про виконання робіт відповідно до умов Договору та Додатків до нього, позивач посилається у позовній заяві на проведення у квітні 2021 року через відеосервіс ZOOM демонстрації робіт по документації і дизайну.

На підтвердження даних обставин позивач надав до матеріалів позовної заяви паперову копію Презентації результатів розробки Sparkle Design конфігуратора (Демонстраційні матеріали (презентація) щодо виконаних робіт по документації і дизайну згідно Договору № 12/02/2021/1 від 12.02.2021 на 22 аркушах), яка була надіслана відповідачу 05.07.2021 разом з вимогою про сплату коштів у розмірі 35% від загальної вартості робіт.

При цьому, з посиланням на умови пункту 3.2 Договору позивач зазначає, що зобов`язання з оплати суми в розмірі 35% від загальної вартості робіт (132132,84 грн) у відповідача виникло 07.07.2021. Тобто, позивач наданими доказами і викладеними в позові поясненнями доводить факт проведення ним демонстрації робіт по документації і дизайну за Договором шляхом направлення на адресу відповідача такої презентації у паперовому вигляді 05.07.2021. Інших доказів на підтвердження даних обставин позивач не надав.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1998 та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Відповідно до приписів статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно з частиною першою статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (частина 2 статті 96 Господарського процесуального кодексу України).

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (частина 3 статті 96 Господарського процесуального кодексу України).

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу (частина 4 статті 96 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина 5 статті 96 Господарського процесуального кодексу України).

Аналізуючи положення зазначених норм процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина 3 статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Обґрунтовуючи свої доводи позивач стверджував в позовній заяві, що ним роботи виконані у відповідності до пункту 4.1.1. Договору, тобто відповідно до умов цього Договору та Додатків до нього, підтвердженням чого є здійснена ним у квітні 2021 року через відеосервіс ZOOM демонстрація робіт по документації і дизайну, паперову копію якої надіслано відповідачу з вимогою щодо виконання умов договору 05.07.2021 та додано до матеріалів позовної заяви.

Досліджуючи умови пункту 4.1.1 Договору у кореспонденції з положеннями пунктів 3.2., 3.3. цього Договору, суд апеляційної інстанції вважає, у відповідача (замовника) виникає зобов`язання щодо здійснення на користь позивача (виконавця) платежу у розмірі 35% загальної вартості робіт протягом 2-х банківських днів після демонстрації робіт по документації і дизайну, тобто робіт виконаних згідно з розділами Додатку №1 до Договору "Перелік робіт", а саме: структурний комплекс, дизайн комплекс, програмний комплекс згідно з Додатком №2. А зобов`язання щодо повного розрахунку виникає у відповідача після виготовлення інтернет-проекту за специфікаціями W3C консорціуму (www.w3c.org) і перевіреного в обсязі приймально-тестових випробувань, що відповідає розділу "технічний комплекс" Додатку №1 до Договору "Перелік робіт", в межах якого має бути здійснено верстку (розділи і сторінки), тестування проекту та інтеграцію результатів робіт в існуючий сайт замовника, а також підписання сторонами акта прийому-передачі робіт.

Водночас, як убачається з матеріалів справи, відповідач 11.05.2021 надіслав на адресу позивача лист попередження, яке отримане позивачем 15.05.2021, в якому вказано на конкретні недоліки щодо якості виконаних робіт, їх обсягу та порушення строків та запропоновано позивачу усунути допущені недоліки протягом 7 робочих днів з дати отримання листа або розірвати правовідносини з наступним поверненням отриманих коштів.

У подальшому, у відповіді на вимогу №16/07/2021-1 від 16.07.2021 відповідач повторно вказав позивачу на недоліки виконаної роботи, не усунення їх у запропонований відповідачем строк, що свідчить про невиконання позивачем робіт. У зв`язку з втратою відповідачем інтересу до виконання зобов`язань, останній просив повернути отриманий авансовий платіж у 7-дений строк.

Позивач у запереченні на відповідь на вимогу від 04.08.2021 не погодився з наявністю недоліків у виконаній роботі та у додатку №1 до цього заперечення навів свої аргументи, які, на його думку, доводять належне виконання робіт.

Як вже зазначалося проведення відповідачем повного розрахунку за виконані роботи за Договором здійснюється на підставі акта приймання-передачі виконаних робіт.

При цьому, за умовами пункту 5.1. Договору на позивача покладено обов`язок про повідомлення в письмовій формі відповідача про закінчення виконання робіт та передачі підписаних ним актів відповідачу.

Відповідач протягом трьох робочих днів з дати отримання письмового повідомлення про закінчення виконаних робіт підписує акти прийому-передачі виконаних робіт або письмово повідомляє позивача (із зазначенням аргументованих причин) про відмову від підписання зазначених актів (пункт 5.2 Договору).

У разі надання відповідачем письмового повідомлення про відмову від підписання актів прийому-передачі виконаних робіт, сторони складають двосторонній акт з переліком невідповідностей виконаних робіт Додатку №1, необхідних доопрацювань і додаткову угоду щодо терміну їх виконання (пункт 5.3. Договору).

За умовами пункту 5.4. Договору у разі ненадання відповідачем підписаних актів прийому-передачі виконаних робіт протягом трьох робочих днів з дати отримання, або письмового повідомлення про відмову від підписання, виконані роботи вважаються прийнятими відповідно до актів прийому-передачі виконаних робіт, підписаних позивачем в односторонньому порядку.

Згідно з частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Як вбачається з положень Договору, передумовою для підписання відповідних актів є передача позивачем таких актів відповідачу. Після отримання таких актів у відповідача є три робочих дні для їх підписання або ж надання мотивованої відмови.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що норма частини першої статті 545 Цивільного кодексу України закріплює право боржника на отримання доказів, що підтверджують виконання зобов`язання. Право боржника вимагати від кредитора підтвердження прийняття виконання покликане забезпечити виконання боржником покладеного на нього тягаря доведення належного виконання зобов`язання.

Виходячи з приписів статті 545 Цивільного кодексу України тягар доведення належного виконання позивачем свого обов`язку за договором (в цьому випадку надання відповідачу актів виконаних робіт), а так само обставин, які перешкоджали виконанню цього обов`язку, несе позивач як боржник у цьому зобов`язанні. Докази виконання позивачем обов`язку, передбаченого п. 5.1. Договору, які б дозволили встановити передання відповідачу актів прийому-передачі виконаних робіт, позивач до матеріалів справи не надав.

Натомість, у відповідача не виникло обов`язку з оплати виконаних робіт у розмірі 226 513,44грн, відповідно у даному випадку строк оплати виконаних робіт у повному обсязі за Договором не настав, а отже позивачем не доведено, що його право як підрядника порушено.

З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції також вважає, що надана позивачем паперова копія Презентації результатів розробки Sparkle Design конфігуратора (Демонстраційні матеріали (презентація) щодо виконаних робіт по документації і дизайну згідно Договору № 12/02/2021/1 від 12.02.2021) не є належним доказом виконання позивачем робіт у відповідності до умов Договору та Додатків до нього (пункту 4.1.1. Договору), оскільки її зміст свідчить, що позивачем не враховані недоліки, на які вказував відповідач у листуванні з позивачем (лист попередження від 11.05.2021, відповідь на вимогу від 16.07.2021).

Посилання позивача на положення частині 1 статті 848 Цивільного кодексу України суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення заборгованості за Договором, а не відшкодування збитків.

Виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у даній справі, надаючи їм оцінку у відповідності до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення грошових коштів у розмірі 226 513,44грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь відповідача 501 565,74 грн штрафу за простій, суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими, зважаючи на таке.

Умовами пункту 4.3.3. Договору передбачено право позивача, при несвоєчасному прийнятті робіт з боку відповідача, вимагати від відповідача оплати простою відповідача як виконавця з розрахунку 8 годин 1 робочий день.

Позивач, наполягаючи на виникненні у нього простою з 28.04.2021 (з дати направлення листа про прийняття робіт), не надав до суду доказів передачі відповідачу робіт у вказаний період у відповідності до умов Договору і Додатків до нього, і відповідно прострочення прийняття виконаних робіт відповідачем з указаної дати.

Поряд з цим, як вже встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем не доведено факт виконання ним робіт у відповідності до 4.1.1. Договору та передачі їх відповідачу у встановленому пунктом 5.1. Договору порядку, а отже виникнення у відповідача обов`язку щодо їх прийняття, що виключає наявність підтверджених обставин несвоєчасного (простроченого) прийняття відповідачем таких робіт станом на час звернення до суду з позовом у даній справі.

Крім того, зі змісту пункту 4.3.3. Договору убачається, що сторонами не досягнуто згоди щодо розміру оплати за період простою (у твердому розмірі за годину/робочий день чи іншим розрахунковим шляхом). Визначення позивачем розміру плати за простій за 1 робочий день шляхом поділу загальної вартості робіт за Договором на кількість робочих днів передбаченого Договором строку виконання робіт є одноособовим рішенням позивача, який не відповідає умовам Договору.

Колегія суддів апеляційного господарського суду також вважає безпідставно заявленою до стягнення з відповідача пеню в сумі 12 275,17грн за період з 28.04.2021 по 03.09.2021 виходячи із суми боргу 226 513,44грн, оскільки як підтверджено наявними у матеріалах справи доказами у відповідача не виникло обов`язку з оплати виконаних робіт у розмірі 226 513,44грн, тобто строк оплати виконаних робіт у повному обсязі за Договором не настав, а отже відповідач не є таким, що прострочив виконання зобов`язань з оплати робіт у зазначений позивачем у розрахунку період.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду, надаючи правову кваліфікацію доказам, які подані сторонами з урахуванням фактичних обставин справи та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, вважає, що підстави для задоволення позову ФОП Демидова О. В. в повному обсязі відсутні.

Щодо доводів позивача в апеляційній скарзі про помилковість віднесення судом першої інстанції даної справи до категорії малозначних, що є обов`язковою підставою для скасування рішення та ухвалення нового у відповідності до вимог пункту 7 частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції їх відхиляє, з огляду на таке.

Згідно з частиною 3, пунктом 2 частини 5 статті 12 Господарського процесуального України, спрощене позовне провадження призначено для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01.01.2021 така сума складає 1 135 000,00 грн (2 270,00 грн х 500), при цьому ціна позову у даній справі становить 740 354,35 грн.

Суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі від 20.01.2022, оцінивши предмет та підстави позову, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг і характер доказів (зважаючи на відсутність заяви про призначення експертизи), дійшов обґрунтованого висновку, що ця справа є незначної складності, визнав її малозначною і тому постановив розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 247 Господарського процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Дана справа не відноситься до справ, зазначених у частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, тому виходячи зі змісту спірних правовідносин, предмету та підстав позову правомірно розглянута місцевим господарським судом у спрощеному провадженні, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Приписами частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач отримав ухвалу суду першої інстанції від 20.01.2022 про відкриття провадження у даній справі 25.01.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №189. У зазначеній ухвалі судом першої інстанції роз`яснено сторонам їх процесуальні права, зокрема щодо можливості подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, проте позивач зазначеним правом не скористався. При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що право на подання відповідного клопотання позивачем не залежить від змісту та характеру поданого відповідачем відзиву.

У своїх запереченнях позивач не навів жодних аргументів про те, що за ціною позову, значенням для сторін, категорією, складністю, обсягом та характером доказів чи будь-якими іншими критеріями справа належить до тих, які повинні розглядатись в порядку загального позовного провадження, обмежившись посиланнями на те, що він не мав можливості належним чином реалізувати свої права щодо надання додаткових доказів.

Вказані позивачем обставини не можуть слугувати підставою для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, оскільки визначений процесуальним законодавством порядок подання позивачем доказів не залежить від форми господарського судочинства. Відповідно до частин 2, 4, 5, 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, одночасно повідомивши суд про неможливість з об`єктивних причин подати у цей строк певні докази, при визнанні поважними таких причин суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження.

За таких обставин, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального та процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноматність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанцій, інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою статті 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні позову повністю не вбачається. Апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованою.

Судові витрати.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Демидова Олександра Вікторовича на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/15707/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі №910/15707/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15707/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 13.02.2023.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

М.Г. Чорногуз