ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2023 р. Справа №910/11992/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Гаврилюка О.М.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання: Гибало В.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Мартиненко О.В.

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 14.11.2022

про відмову у відкритті провадження у справі

у справі №910/11992/22 (суддя - Маринченко Я.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертрейдплюс"

Чепурного Олександра Анатолійовича

третя особа Центральна база виробничо-технологічної комплектації

Національної гвардії України

про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року Акціонерне товариство "Банк інвестицій та заощаджень" (далі - АТ "Банк інвестицій та заощаджень") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертрейдплюс" (далі - ТОВ "Інтертрейдплюс") та ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 308 229,46 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/11992/22 відмовлено АТ "Банк інвестицій та заощаджень" у відкритті провадження.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 175 ГПК України, оскільки встановив, що в іншій справі, а саме в справі №910/21571/21 вже було прийнято рішення, яке набрало законної сили, між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що заявлено у даному позові.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, АТ "Банк інвестицій та заощаджень" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/11992/22 та направити справу до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків, викладених в ухвалі, встановленим обставинам справи, що є наслідком його скасування та направлення позову на розгляд до суду першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі позивач, зокрема зазначає, що судом першої інстанції не було враховано того факту, що існують інші докази та підстави, які не були додані та не були враховані при розгляді справи №910/21571/21.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2022 апеляційну скаргу АТ "Банк інвестицій та заощаджень" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Ткаченка Б.О., Гаврилюка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги АТ "Банк інвестицій та заощаджень" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/11992/22 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано матеріали справи №910/11992/22 з Господарського суду міста Києва.

02.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/11992/22 з Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/11992/22 за апеляційною скаргою АТ "Банк інвестицій та заощаджень" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 та призначено до розгляду на 14.02.2023.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач та третя особа, у порядку статті 263 ГПК України своїм правом не скористалися, до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу не подали.

У судове засідання 14.02.2023 з`явився представник позивача, відповідач та третя особа представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частин 12, 13 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників учасників справи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

В силу приписів статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§66, §69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява №11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників справи про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача та третьої особи.

У судовому засіданні 14.02.2023 представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 14.02.2023 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом апеляційної інстанції, АТ "Банк інвестицій та заощаджень" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про солідарне стягнення з ТОВ "Інтертрейдплюс" та ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 308 229,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, на підставі договору про надання банківської гарантії від 09.12.2020 №24225/20-ГВ, у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ "Інтертрейдплюс" умов договору підряду на капітальне будівництво від 27.12.2019 №428 на виконання додаткових робіт по зазначеному договору, було сплачено на користь Бази виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України суму банківської гарантії забезпечення виконання зобов`язань №24225/20-ГВ у розмірі 308 229,46 грн. Проте, ТОВ "Інтертрейдплюс" та ОСОБА_1 , як поручитель, ухиляються від відшкодування суми гарантії, на підставі чого позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за банківською гарантією у розмірі 308 229,46 грн. Крім того, позивач зазначає, що вже звертався до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідачів вказаної заборгованості за банківською гарантією від 09.12.2020 №24225/20-ГВ у розмірі 308 229,46 грн. Також, позивач вказує, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 у справі №910/21571/21 рішення Господарського суду міста Києва 29.04.2022 у справі №910/21571/21 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову, оскільки АТ "Банк інвестицій та заощаджень" не надано доказів та не доведено належними засобами доказування, наявності обставин, якими він обґрунтував позовні вимоги, а саме виникнення підстав для реалізації права на зворотну вимогу (регрес) 308 229,46 грн. гарантійної суми та її задоволення. На підставі викладеного, позивач зазначає, що звертається до Господарського суду міста Києва з новою позовною заявою на підставі інших доказів та з інших підстав.

При дослідженні матеріалів позовної заяви, місцевим господарським судом встановлено, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/21571/21 за позовом АТ "Банк інвестицій та заощаджень" до ТОВ "Інтертрейдплюс" та ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Центральної бази виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України, про стягнення 308 229,46 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.04.2022 у справі №910/21571/21 позов АТ "Банк інвестицій та заощаджень" задоволено, проте постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2022 у справі №910/21571/21 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову АТ "Банк інвестицій та заощаджень" - відмовлено.

Суд першої інстанції встановив, що сторонами у справі №910/11992/22 як і у справі №910/21571/21 виступають АТ "Банк інвестицій та заощаджень" (в якості позивача), ТОВ "Інтертрейдплюс" (в якості відповідача-1), ОСОБА_1 (в якості відповідача-2) та Центральна база виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України (в якості третьої особи).

Отже, склад сторін у справі №910/11992/22 відповідає складу сторін у справі №910/21571/21.

Крім того, у справі №910/21571/21 позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за банківською гарантією від 09.12.2020 №24225/20-ГВ у розмірі 308 229,46 грн.

Водночас, у справі №910/11992/22 позивач також просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за банківською гарантією від 09.12.2020 №24225/20-ГВ у розмірі 308 229,46 грн.

Таким чином, предмети позовів у вказаних справах є ідентичними, оскільки в обох випадках позивачем заявлялася вимога про стягнення заборгованості за банківською гарантією від 09.12.2020 №24225/20-ГВ.

Зі змісту позовних заяв у справі №910/11992/22 та у справі №910/21571/21 вбачається, що підставами цих позовів є обставини, згідно з якими між АТ "Банк інвестицій та заощаджень" та ТОВ "Інтертрейдплюс" було укладено договір про надання банківської гарантії №24225/20-ГВ, відповідно до якої гарант 10.12.2020 на користь Центральної бази виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України видав банківську гарантію №24225/20-ГВ з метою виконання договору підряду на капітальне будівництво від 27.12.2019 №428 та додаткові угоди до нього, проте ТОВ "Інтертрейдплюс" та ОСОБА_1 , як поручителем, суму гарантії у розмірі 308 229,46 грн. не було виплачено позивачу.

Відтак, підстави позову у справах №910/11992/22 та №910/21571/21 є одними і тими ж.

Відповідно Господарський суд міста Києва ухвалою від 14.11.2022 відмовив у відкритті провадження посилаючись на пункт 2 частини 1 статті 175 ГПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Згідно з пунктами 1, 3 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи із принципу гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Частинами 1, 2 статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що у грудні 2021 року АТ "Банк інвестицій та заощаджень" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ТОВ "Інтертрейдплюс" та ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості у розмірі 308 229,46 грн.

Позовні вимоги ґрунтувались на тому, що позивачем, на підставі договору про надання банківської гарантії від 09.12.2020 №24225/20-ГВ, у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ "Інтертрейдплюс" умов договору підряду на капітальне будівництво від 27.12.2019 №428 на виконання додаткових робіт по зазначеному договору, було сплачено на користь Бази виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України суму банківської гарантії забезпечення виконання зобов`язань від 10.12.2020 №24225/20-ГВ у розмірі 308 229,46 грн. Однак, ТОВ "Інтертрейдплюс" та ОСОБА_1 , як поручитель, ухиляються від відшкодування суми гарантії, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути суму гарантії з відповідачів солідарно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.04.2022 у справі №910/21571/21 позов АТ "Банк інвестицій та заощаджень" задоволено, проте постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2022 у справі №910/21571/21 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову АТ "Банк інвестицій та заощаджень" - відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові по справі №910/21571/21, судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивачем не надано суду доказів порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами за банківською гарантією забезпечення виконання зобов`язань від 10.12.2020 №24225/20-ГВ для сплати грошових коштів виплачених гарантом (позивачем) бенефіцару - Центральній базі виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України, а також позивачем не надано суду доказів надіслання за адресою відповідача-1 вимоги про стягнення грошових коштів по гарантії. Таким чином, вимоги про стягнення солідарно з відповідачів грошових коштів виплачених гарантом (позивачем) Центральній базі виробничо-технологічної комплектації Національної гвардії України не підлягають задоволенню через не доведення позивачем наявності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання забезпеченого гарантією), а також не доведення позивачем надіслання відповідачу-1 вимоги для сплати грошових коштів по гарантії.

Отже з урахуванням приписів норм закону, позивач скористався правом на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку.

У той же час, позивачем у даній справі заявлена вимога про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за банківською гарантією від 10.12.2020 №24225/20-ГВ у розмірі 308 229,46 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Отже, з вказаної вище норми вбачається, що суд наділений правом відмовити у відкритті провадження у справі, коли встановить, що такий спір вирішується або вже вирішений.

Крім того, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що долучення позивачем разом з позовною заявою від 02.11.2022: доказів направлення повідомлення вимоги від 04.01.2021 №03-9/03/18, копії вимог про відшкодування фактичної сплаченої гарантійної суми на вірні адреси та адреси зазначені в договорі про надання банківської гарантії, роздруківки рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2021 у справі №911/552/21 та подання клопотання про витребування інших доказів, які не були надані з позовною заявою у справі №910/21571/21, є лише доказами, які позивач мав надати суду на підтвердження обставин, що обґрунтовували його позовні вимоги, при розгляді справи №910/21571/21, і не надання яких зумовило відмову в задоволенні його позовних вимог.

Посилання апелянта на висновки, викладені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 у справі №910/4574/19 є помилковими, оскільки у справах №910/4574/19 та №910/8954/19 є одними й тими ж самими сторони, підстави позову, проте різні предмети позовів, тобто матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Таким чином, колегія судів дійшла висновку, що при наявності однакових сторін та підстав позову, але різних предметів позовів, судом першої інстанції помилково було закрито провадження у справі №910/4574/19 на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 та пункту 2 частини 1 статті 175 ГПК України.

Колегія суддів також зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинне тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів ("Brumarescu проти Румунії", №28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності"). Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону). Наприклад, у справі "Олександр Волков проти України" (OleksandrVolkov v. Ukraine) від 09.01.2013, заява №21722/11, порушення принципу юридичної визначеності було констатоване Європейським судом з прав людини з огляду на відсутність у законодавстві України положень щодо строків давності притягнення судді до відповідальності за порушення присяги, в контексті дотримання вимог "якості закону" при перевірці виправданості втручання у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної у даній справі судової ухвали відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на підставі статті 129 ГПК України підлягають покладенню на скаржника.

Керуючись статтями 267-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/11992/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/11992/22 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11992/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 15.02.2023.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді О.М. Гаврилюк

Б.О. Ткаченко