ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"17" лютого 2023 р. м. Черкаси справа № 925/1017/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Сторчак М.В., за участі представників сторін:

від позивача: Зарщиков М.В. - за довіреністю;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: АТ "Укрексімбанк"- не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Віва-Трейд" (м. Черкаси) до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" (м. Київ) про визнання рішення незаконним та стягнення 11 782 995,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов з вимогами про:

- визнання рішення приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" № 1459-05 від 26.08.2021 про відмову у виплаті страхового відшкодування за договором страхування № 004/009-094844/016МА від 10.09.2020 та № 004/009-094846-016МА від 03.11.2020 незаконним;

- стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" (, місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Білоруська, 3) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Віва Трейд" (, адреса: 18021, м. Черкаси, вул. Героїв Дніпра, 53, кв. 99) суму боргу в розмірі 11 782 995,40 грн. (одинадцять мільйонів сімсот вісімдесят дві тисячі дев`ятсот дев`яносто п`ять гривень 40 коп.) які складаються із основного боргу, інфляційних втрат та пені на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 Банк Філія АТ Укрексімбанк МФО: 322313.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26.01.2023 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Віва-Трейд" (м. Черкаси) до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" (м. Київ) про визнання рішення незаконним та стягнення 11 782 995,40 грн. - залишено без розгляду за заявою позивача.

В засіданні 26.01.2023 відповідач вказав, що протягом п`яти днів після прийняття рішення у справі ним будуть подані документи про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

07.02.2023 судом зареєстровано заяву відповідача від 31.01.2023 про стягнення з позивача 362 850,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (з додатками), яку надіслано суду поштовим зв`язком із дотриманням строків по ГПК України.

У відповідності до ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Також за правилами ч. 5 ст. 130 ГПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч. 6 ст. 130 ГПК у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

В засідання по розгляду заяви відповідача про вирішення питань розподілу судових витрат представник відповідача не з`явився, відмови від заяви не подано.

Ухвалою від 13.02.23 відповідачу відмовлено в участі в засіданні в режимі відеоконференції через відсутність майданчика для бронювання у Господарському суді Черкаської області.

В засідання 17.02.2023 позивачем подано заяву про відмову стягнення судових витрат на користь відповідача, яку судом приєднано до справи.

Заслухавши заперечення представника позивача і дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено наступне:

Ухвалою від 26.01.2023 суд задовольнив заяву позивача та залишив позов у справі без розгляду.

У відповідності до ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

У відповідності до ч. 5 ст. 130 ГПК України у разі ... залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Доведення необґрунтованості дій позивача покладається на відповідача.

Відповідач у справі заперечував проти залишення позову без розгляду за заявою позивача з підстав, що такі дії позивача жодним чином не обґрунтовані і є зловживанням з боку позивача його процесуальними правами.

Відповідач звертає увагу суду, що позивач вже звертався із позовом з тим же предметом і з тих же підстав до Страхової компанії "Брокбізнес" і через несплату судового збору цей позов ухвалою від 25.01.22 Господарський суд Черкаської області повернув позивачу.

Також вказав, що при повторному зверненні до суду із аналогічним позовом вже у даній справі, позивач надав докази відправки попередньої позовної заяви з іншим обсягом позовних вимог. Крім того, позов було подано не за місцем знаходження відповідача.

Відповідач вважає, що в діях позивача є ознаки зловживання його процесуальними правами, які, зокрема, виразилися і у необґрунтованому, або штучному об`єднанні позовних вимог з метою зміни підсудності справи.

Також відповідач вказує, що позивач постійно під час підготовчого провадження подавав заяви і клопотання, в т.ч. необґрунтовані, подавав до них докази в порушення ст. 80 ГПК, намагався створювати і подавати у справу нові докази, а саме - покази свідків в порушення ст. 80 та 88 ГПК України, які не було прийнято судом до розгляду. Це свідчить про необґрунтованість позовної заяви, недоліки якої позивач намагався усунути під час судового розгляду.

Такі дії позивача зумовлювали збільшення витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

На думку відповідача, повна наперед обізнаність із запереченнями відповідача проти виплати страхового відшкодування, залишення судом без розгляду клопотання позивача про долучення до справи показань свідків, спонукали позивача подати заяву про залишення його позову без розгляду, оскільки йому стало зрозуміло, що подані ним докази не підтверджують обставини, якими позивач обґрунтував позовні вимоги.

Такі обставини відповідач в їх сукупності вважає доказами необґрунтованості дій позивача за визначеного ним складу сторін, предметом судового позову, за позовними вимогами, за ініціативи якого судове провадження було завершено без ухвалення рішення по суті спору.

Відповідач також вказує, що метою залишення позивачем позову у даній справі без розгляду є підготовка і надання суду нових доказів вже для майбутнього третього звернення із позовом до суду проти відповідача.

Відповідач вважає, що позивач порушив вимоги ст. 13 ЦК України про заборону вчинення дій з наміром завдати шкоди іншим особам.

Суд відхиляє доводи відповідача, що необґрунтованість заяви позивача про залишення позову без розгляду будь-якими обставинами, вже свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки за правилами ч. 5 ст. 226 ГПК України такі заяви не вимагають будь-якого обґрунтування і суд не має права з`ясовувати і оцінювати такі підстави.

Зі свого боку позивач просить звернути увагу, що подання ним позову у даній справі до відповідача не можна вважати необґрунтованою дією позивача, яким за подання цього позову було в цілому сплачено 220 000,00 грн. судового збору, а в ході розгляду справи було збільшено позовні вимоги.

Подання другого позову позивач пояснює відсутністю коштів на оплату судового збору за першим позовом, які були накопичені товариством згодом.

При зверненні до Господарського суду Черкаської області позивачем було застосовано норми ГПК України про альтернативну підсудність, що не є зловживанням процесуальними правами та не є неправомірними діями позивача.

Суд вважає, що відповідачем не подано належних доказів необґрунтованих дій позивача, виходячи з наступного:

За правилами чинного ГПК України відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування (ст. 13,74 ГПК) необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та чи пред`явив необґрунтований позов.

Суд при цьому враховує, що сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129 -130 ГПК України дає підстави для висновку про те, що у разі залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною. У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, (лише) внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже, відповідач повинен мотивовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду.

Попереднє доведення відповідачем до відома позивача детальної та обґрунтованої позиції відповідача з приводу відмови у виплаті страхового відшкодування не є підставою неможливості чи забороною звернення позивача до суду за вирішенням спору. Навіть за наявності такої обставини і переконання відповідача у своїй правоті і безпідставності позову, звернення до суду за вирішенням спору саме по собі не може вважатися необґрунтованою дією позивача.

Навіть якщо підстав для задоволення позову не буде встановлено і у позові буде відмовлено, то і це ще не є свідченням неправомірних дій позивача. Відмова в позові, зазвичай, здійснюється судом не через неправомірні дії позивачів, а через недоведеність ними позовних вимог.

За правилами ст. 162 ГПК України саме позивач формує зміст позовної заяви, викладає вимоги щодо предмету спору, їх обґрунтування, викладає обставини спірних відносин, підтвердження їх доказами, обсяг яких позивач також визначає самостійно.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

На час прийняття ухвали про залишення позову без розгляду справа налічує 3 томи, позивач вживав заходів щодо подання додаткових доказів та обґрунтувань для задоволення своїх позовних вимог.

Тим самим позивач на підставі власного бачення змісту правовідносин сторін намагався довести правову підставу свого позову.

Сама по собі поява в ході розгляду справи нових доказів та пояснень сторін не може розцінюватися судом як безспірні докази неправомірності дій позивача по поданню позову на час звернення позивача до суду, оскільки спір є складним, навіть потребував від сторін проведення експертиз і тому в ході оцінки сторонами взаємних доводів та заперечень у них може виникнути потреба в необхідності подання інших доказів чи обґрунтувань позовних вимог.

Чинним ГПК України (ч. 4 ст. 13) передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, в т.ч. і стосовно подання доказів на доведення своїх позовних вимог.

У відповідності до ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом цієї норми зловживанням процесуальними правами є дії сторони, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Ухвала від 26.01.2023 про залишення позову ТОВ "Віва-Трейд" без розгляду приймалася судом на підставі заяви позивача в порядку п.5) ч. 1 ст. 226 ГПК України, а не через застосування судом заходів впливу на позивача за зловживання ним своїми процесуальними правами.

До часу прийняття ухвали про залишення позову без розгляду суд не приймав ухвал з висновками про зловживання позивачем своїми процесуальними правами та не застосовував до позивача відповідних наслідків, які передбачені ГПК України. Отже суд вже не вправі робити такі висновки про зловживання позивача після залишення позову без розгляду (тому що по них суду слід вживати заходи реагування - імперативна норма ч. 4 ст. 43 ГПК) -- бо провадження у справі вже завершено.

Саме по собі звернення позивача до суду із доказами, які відповідач вважає неналежними, бо не спростовують (на його думку) заперечень СК проти вплати страхового відшкодування, намагання позивача подати в справу додаткові докази у вигляді показань свідків, ще не свідчить про необґрунтовані дії позивача, тим більше якщо на час звернення до суду позов було обґрунтовано колом тих доказів та обставин, які позивач визначив необхідними для пред`явлення свого позову.

Суд вважає, що після постановлення ухвали про залишення позову без розгляду, суд вже не має права в подальшому робити ніякі висновки про те, які докази у справі були належними і допустимими, чи достатній їх обсяг для задоволення позову, яке значення вони мають чи не мають для вирішення спору і доведення сторонами їх позицій у спорі.

Суд також керується тим, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та гарантується безумовним доступом до правосуддя незалежно від ступеня обґрунтованості позову (на думку іншого учасника спору), обсягу доказів, спливу строку позовної давності та ін. обставин.

Також і саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень у його реалізації через необхідність обґрунтування спеціальними причинами. Залишення позову без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення. При цьому суд не перевіряє підстави і мотиви подання такої заяви, а залишення позову без розгляду за правилами ст. 226 ГПК України дає право позивачу повторного звернення до суду після усунення обставин, що його зумовили.

Отже суду з боку відповідача не надано безспірних доказів необґрунтованих дій позивача при зверненні до суду та на стадії її розгляду, що позивач при цьому мав на увазі явно протиправну мету і діяв на порушення прав та інтересів відповідача; що при цьому дії позивача були умисними, а підстави захищати свої права у позивача були взагалі відсутніми.

Оскільки необґрунтованість дій позивача відповідачем не доведена, то суд не аналізує доводи та заперечення сторін з приводу співмірності витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 362850,00 грн., її обґрунтованість обсягом надання послуг адвоката та доведеність цих витрат.

На підставі викладеного у задоволенні заяви відповідача ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" від 31.01.2023 про вирішення питань розподілу судових витрат і стягнення з позивача 362 850,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 244, 234 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити відповідачу, приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Брокбізнес", у задоволенні заяви від 31.01.2023 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 362 850,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повний текст ухвали складено 19 лютого 2023 року

Суддя Н.М. Спаських