ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2023 р. Справа№ 910/130/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Голік О.А.;

від відповідача 1, 2, 5: Бойко Г.Є.;

від відповідача 1: Мартинюк О.М.;

від відповідача: не з`явився;

від відповідача 4: Шейбута Д.В.;

від третьої особи 1: Кузьменко Ю.С.;

від третьої особи 2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 (повний текст ухвали складено 03.10.2022)

у справі № 910/130/21 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до 1. ОСОБА_2 ;

2. ОСОБА_3 ;

3. ОСОБА_4 ;

4. ОСОБА_1 ;

5. ОСОБА_5

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

1) Національний Банк України,

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ" ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА"

про стягнення 201 089 038,47 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 відмовлено у заяві ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відмовляючи у заяві ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначив, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Заява про відшкодування витрат на правничу допомогу, остання не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача. При цьому, зважаючи на відомості вказані в заяві, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, зокрема право на подання відзиву, заяви про застосування строку позовної давності, клопотання про витребування доказів, клопотання про розгляд справи у закритому режимі, підготовка письмових пояснень. За наведених обставин, у суду відсутні будь-які підстави вважати, що витрати на правову допомогу адвоката були понесені відповідачем - 4 внаслідок саме необґрунтованих дій позивача. Крім того, відповідач у даній справі не зазначив (зокрема, у заяві) та не довів, а судом не встановлено факту вчинення позивачем дій, які можна визнати необґрунтованими в розумінні ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі №910/130/21 та стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 90 000 грн, 491 грн, пов`язаних з відправкою процесуальних документів та 255 грн, пов`язаних з друком, поданих до суду документів.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апелянт вказує, що наявність необґрунтованих дій вже була встановлена судом в ухвалі від 02.09.2022 про залишення позову без розгляду у цій справі з підстав порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог. При цьому, саме у зв`язку з необґрунтованими діями позивача з такого об`єднання його позов було залишено без розгляду. Водночас, з урахуванням принципу юридичної визначеності, суд не може приймати суперечливі рішення (в тому числі, щодо наявності/відсутності необґрунтованих дій сторони у справі).

Скаржник також зазначає, що відмовлючи у задоволенні заяви відповідача -4, суд першої інстанції врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норм ЦПК та КАС України, які не можуть застосовуватись при здійсненні господарського судочинства. При цьому суд не зазначив жодної норми ГПК України, яка б дозволяла суду встановлювати додаткові вимоги до заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу.

Крім того, апелянт звертає увагу, що посилання суду першої інстанції на підписання процесуальних документів ОСОБА_1 та нез`явлення адвоката Качерук Н.С. у судові засідання є безпідставними, оскільки по-перше, такої вимоги для компенсації витрат як обов`язкове підписання документів безпосередньо адвокатом чинний ГПК України не містить; по-друге, факт надання таких послуг підстверджується встановленими законом доказами (актами, договором, тощо); по-третє, відповідач -4 заявив вимоги про компенсацію витрат на підготовку, а не підписання чи подання документів; по-четверте, відповідач-4 не заявляв вимог про відшкодування витрат за участь у судових засіданнях; по-п`яте, суд не визнавав явку адвоката Кучерук Н.С. обов`язковою.

Також, апелянт зазначає, що матеріали справи не містять попередній розрахунок витрат відповідача -4, що відповідно до ч.2 ст. 124 ГПК України виключає можливість відмови в задоволенні заяви про відшкодування витрат з підстав його відсутності. Водночас, з оскаржуваної ухвали вбачається, що суд не відмовляє у задоволені в заяві з підстав відсутності такого рахунку.

Апелянт наголошує, що відмовлючи у задоволенні його заяви з підстав нібито не встановлення ним обставин необгрутованих дій позивача, суд не лише порушив принцип юридичної визначеності, але і право відповідача -4 на спрведлий судовий розгляд.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2022 справу № 910/16357/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/130/21 та розгляд апеляційної скарги призначено 24.11.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/130/21 на 19.12.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/130/21 на 13.02.2023.

Явка представників сторін

Відповідачка ОСОБА_4 та представник третя особа ТОВ"ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ" ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" у судове засідання, призначене на 13.02.2023 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, наявними в матеріалах справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка учасників судового процесу обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача 3 та третьої особи.

Позиції учасників справи

Відповідач-4 в судовому засіданні апеляційної інстанції 13.02.2023 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та стягнути на його корсить витрати на професійну правничу допомогу.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 13.02.2023 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Представник відповідачів-1,2,5 в судовому засіданні апеляційної інстанції 13.02.2023 просила розглянути апеляційну скаргу розсуд суду.

Представник третьої особи 1 в судовому засіданні апеляційної інстанції 13.02.2023 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У січні 2021 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення з відповідачів майнової шкоди у розмірі 201 089 038,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що відповідачами, як пов`язаними з банком - Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" (далі Банк), особами прийняті рішення, на підставі яких здійснено ряд завідомо збиткових активних операцій з надання кредитних коштів (що не повернуті банку) у великих розмірах під явно неліквідне забезпечення у вигляді цінних паперів та здійснено придбання цінних паперів у портфель Банку, які прямо протирічили інтересам останнього та його кредиторам, що призвело до завдання збитків Банку загалом у розмірі 201 089 038,47 грн. Позивач вважає, що наведене свідчить про наявність підстав для солідарної відповідальності відповідачів, відповідно до приписів ст. 1190 Цивільного кодексу України та частин 5-6 ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.01.2021 р. повернуто позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 р. ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 скасовано і повернено матеріали справи до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду. Апеляційний суд вказав, що висновки господарського суду першої інстанції є передчасними, на стадії відкриття провадження у справі, суд має надавати оцінку доказам, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, а не перевіряти докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.06.2021 р. залишено без руху позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та встановлено строк для усунення недоліків та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору в розмірі 58 800,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.06.2021 відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2022 задоволено заяву представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про залишення позову без розгляду. Позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення 201 089 038, 47 залишено без розгляду.

14.09.2022 через загальний відділ діловодства суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Як вбачається з вищевказаної заяви, відповідач зазначив, що у запереченнях від 25.08.2021, він заявив про понесення останнім витрат на правничу допомогу у порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, а відтак останній просить стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб витрати на правничу допомогу у розмірі 90 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 відмовлено у заяві ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відмовляючи у задоволенні заяві ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначив, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Заява про відшкодування витрат на правничу допомогу, остання не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача. При цьому, зважаючи на відомості вказані в заяві, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, зокрема право на подання відзиву, заяви про застосування строку позовної давності, клопотання про витребування доказів, клопотання про розгляд справи у закритому режимі, підготовка письмових пояснень. За наведених обставин, у суду відсутні будь-які підстави вважати, що витрати на правову допомогу адвоката були понесені відповідачем - 4 внаслідок саме необґрунтованих дій позивача. Крім того, відповідач у даній справі не зазначив (зокрема, у заяві) та не довів, а судом не встановлено факту вчинення позивачем дій, які можна визнати необґрунтованими в розумінні ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч.ч. 1, 2 п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Як вбачається з матеріалів справи 26.07.2021 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву (перша заява по суті), який не містив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження розміру понесених судових витрат відповідач 4 надав:

Детальний опис наданих послуг, копію договору про надання правової допомоги від 26.02.2021, копію додаткової угоди (додатку № 1) до договору про надання правової допомоги від 26.02.2021, копію ордеру на представництво інтересів ОСОБА_1 адвокатом Кучерук Ніною Станіславівною, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 07.09.2021 № 1, копію рахунку від 07.09.2022, копію реєстру згрупованих відправлень від 16.11.2021 (на підтвердження поштових витрат за відправку письмових пояснень від 16.11.2021 у розмірі 281 грн.)., копію товарного чеку від 16.11.2021 з копією фіскального чеку (на підтвердження витрат, пов`язаних з друком поданих до суду документів).

Як вбачається з детального опису наданих послуг Шейбуту Денису Вікторовичу, останньому було надано наступну правову допомогу:

- підготовка в межах судової справи № 910/130/21 відзиву на позов (включаючи вивчення матеріалів позовної заяви більше ніж на 35 арк. та доданих до неї більше 100 додатків, аналіз та пошук судової практики), кількість - 15 год, вартість за годину - 2 500 грн, загальна вартість - 37 500 грн;

- підготовка в межах судової справи № 910/130/21 заяви про застосування строку позовної давності, кількість - 1 год вартість за годину - 2 500 грн, загальна вартість 2 500 грн;

- підготовка в межах судової справи № 910/130/21 клопотання про витребування доказів (від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб), кількість - 1 год. 30 хв, вартість за годину - 2 500 грн, загальна вартість - 3 750 грн.

- підготовка в межах судової справи № 910/130/21 клопотання про розгляд справи у закритому режимі кількість - 30 хв, вартість за годину - 2 500 грн загальна вартість - 1 250 грн;

- підготовка в межах судової справи № 910/130/21 заперечень (на відповідь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на відзив) (включаючи вивчення матеріалів відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на відзив, аналіз та пошук судової практики), кількість - 8 год. вартість за годину 2 500 грн загальна вартість 20 000 грн;

- підготовка в межах судової справи № 910/130/21 письмових пояснень на пояснення представника Національного банку України від 20.09.2021 року№ 18-0012/87475. кількість - 8 год, вартість за годину 2 500 грн, загальна вартість - 20 000 грн;

- підготовка в межах судової справи № 910/130/21 письмових пояснень від 01.09.2022 (включаючи попередню підготовку листа судовому експерту, доктору економічних наук, професору Корінько М. Д. щодо можливості призначення судової експертизи), кількість - 2 год, вартість за годину- 2 500 грн, загальна вартість -5 000 грн.

Як встановлено судом, всі долучені процесуальні документи були підписані безпосередньо з боку Шейбута Дениса Вікторовича, у судові засідання адвокат Кучерук Ніна Станіславівна не з`являлась, що підтверджується протоколами судового засідання.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

26.02.2021 між Адвокатським об`єднанням «ЮРІМЕКС» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги від 26 лютого 2021 року.

26.02.2021 між Адвокатським об`єднанням «ЮРІМЕКС» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 26 лютого 2021 року.

Відповідно до додаткової угоди сторони визначили, що згідно з договором та цією додатковою угодою Адвокатське об`єднання «ЮРІМЕКС» з метою забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта зобов`язується надати клієнту наступну правову допомогу в межах судової справи № 910/130/21 (далі - «судова справа») за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про стягнення 201 089 038,47 грн. у Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді та Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду (далі за текстом - «Правова допомога»):

1.1. Підготовка (складання) для подачі до Господарського суду міста Києва в межах судової справи відзиву, заперечень, письмових пояснень, заяв, клопотань тощо (включаючи, в тому числі, вивчення процесуальних документів з доданими до них додатками інших учасників справи);

1.2. Підготовка (складання) для подачі до Північного апеляційного господарського суду в межах судової справи апеляційних та інших скарг, відзивів на них, заперечень, пояснень, заяв, клопотань тощо (включаючи, в тому числі, вивчення процесуальних документів з доданими до них додатками інших учасників справи);

1.3. Підготовка (складання) для подачі до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в межах судової справи касаційних та інших скарг, відзивів на них, заперечень, пояснень, заяв, клопотань тощо (включаючи, в тому числі, вивчення процесуальних документів з доданими до них додатками інших учасників справи);

1.4. Представництво інтересів Клієнта у судових засіданнях в межах судової справи у Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді, Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду (включаючи, але не обмежуючись, підготовку до судових засідань, участь у судових засіданнях, надання усних пояснень тощо);

1.5. Складання та подання процесуальних документів (клопотань, заяв, заперечень проти клопотань/заяв, скарг тощо) в межах судової справи, які не передбачені пунктами 1.1.-1.3. цієї Додаткової угоди та вчинення інших процесуальних дій, необхідних для забезпечення належної реалізації прав і обов`язків Клієнта та представництва інтересів Клієнта в межах розгляду судової справи у Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді, Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду (в тому числі, але не виключно, ознайомлення з матеріалами справи, аналіз документів, наявних в матеріалах вказаних справ, збирання доказів, підготовку (складання) листів тощо).

Як було зазначено вище, усі долучені процесуальні документи були підписані безпосередньо з боку ОСОБА_1 , у судові засідання адвокат Кучерук Ніна Станіславівна не з`являлась, що підтверджується протоколами судового засідання.

Разом з тим, у ст. 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу у разі закриття провадження у справі, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача, як правильно зазначив суд першої інстанції в оскарженій ухвалі.

Отже, відповідно до приписів ч. 5 ст. 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Близька за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20.

Аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат: ст. 129 ГПК України (розподіл судових витрат) та ст. 130 ГПК України (розподіл судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду) дає підстави для висновку, що в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 130 ГПК України.

У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже,відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду.

Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Колегія суддів враховує, що ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак, відповідно до висновків Верховного Суду (викладених у постановах від 16.02.2021 у справі № 905/121/19, від 13.05.2021 у справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21, від 18.01.2022 у справі № 922/2017/17) очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, ч. 5 ст. 130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Як вбачається із заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, вона не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача. При цьому, зважаючи на відомості вказані в заяві, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, зокрема право на подання відзиву, заяви про застосування строку позовної давності, клопотання про витребування доказів, клопотання про розгляд справи у закритому режимі, підготовка письмових пояснень.

Крім того, відповідач у даній справі не зазначив (зокрема, у заяві) та не довів, а судом не встановлено факту вчинення позивачем дій, які можна визнати необґрунтованими в розумінні ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

За наведених обставин, а також зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження необґрунтованість дій позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/130/21 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі №910/130/21 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 124-130, 255, 269, 270, 271, 275, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі № 910/130/21, залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 у справі №910/130/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/130/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписаний 16.02.2023.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім