ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року Справа № 902/1144/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Мельник О.В. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Мельников О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Україна" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 21 листопада 2022 року по справі №902/1144/22 (суддя - Тварковський А.А.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама України" про забезпечення позову

час та місце ухвалення: 21 листопада 2022 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; повний текст ухвали складено 28 листопада 2022 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама України"

до Фермерського господарства "Україна"

про стягнення 8458960 грн

за участю представників сторін:

від Позивача - Іванов В.П.;

від Відповідача - Лесик В.В..

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" (надалі Позивач) звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Фермерського господарства "Україна" (надалі Відповідач) про стягнення 5170762 грн 57 коп. попередньої оплати за непоставлений товар з урахуванням курсової різниці, 1672968 грн 30 коп. штрафу, 413796 грн 10 коп. неустойки та 1201443 грн 03 коп. річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач вказує на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №ADV_UKR_2/20 від 28 лютого 2020 року в частині своєчасної поставки Позивачу обумовленого Договором товару, внаслідок чого Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача 8458960 грн.

Разом із позовною заявою Позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту до вирішення спору по суті на грошові кошти, які належать Відповідачу та знаходяться на його банківських рахунках, в межах суми заявлених позовних вимог - 8458960 грн.

Ухвалою місцевого господарського суду від 21 листопада 2022 року заяву Позивача вих. №б/н від 2 листопада 2022 року про вжиття заходів забезпечення позову в справі №902/1144/22 задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать Відповідачу та знаходяться на його банківських рахунках в межах суми 3498601 грн 74 коп.. В решті вимог заяви Позивача про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Мотивуючи дану ухвалу, місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що тривалий період не повернення вказаних коштів (майже 2 роки), а також наявність низки актуальних виконавчих проваджень стосовно Відповідача на момент звернення заявника до суду, дають обґрунтовані підстави вважати, що в майбутньому може мати місце утруднення виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

При цьому місцевий господарський суд роблячи висновки щодо застосування заходів забезпечення позову вказав на те, що аналогічних правових висновків дотримується і Верховний Суд у своїй постанові від 6 жовтня 2022 року в справі №905/446/22.

З огляду на викладене місцевий господарський суд прийшов до висновку, що застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту, забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Отже, з урахуванням наведеного місцевий господарський суд прийшов до рішення, що обґрунтованим є забезпечення позову в межах фактично перерахованої Відповідачу суми попередньої оплати 3498601 грн 74 коп., тобто за виключенням заявлених до стягнення сум в частині збільшення основного боргу (попередньої оплати), штрафу, неустойки та 13% річних, оскільки обґрунтованість та правомірність таких нарахувань підлягає дослідженню під час розгляду справи по суті.

Поряд з цим, місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що обґрунтування Відповідача щодо уже забезпеченого виконання зобов`язання за Договором на підставі Товарної аграрної розписки від 20 лютого 2020 року та виданого виконавчого напису 18 грудня 2020 року про витребування у Відповідача та передачу Позивачу 1733,477 тон кукурудзи не спростовує доцільності забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, оскільки такий захід забезпечення не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання Відповідача до виконання певних дій, а діє виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Не погоджуючись з прийнятою місцевим господарським судом ухвалою, Відповідач звернувся в суд апеляційної інтснації з апеляційною скаргою, в якій просив суд задоволити апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні заяви Позивача про забезпечення заходів позову.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції взагалі не навів обгрунтувань, щодо заперечень Відповідача в частині існування забезпечення в межах договору поставки від 20 лютого 2020 року шляхом видачі аграрної розписки, так як в ухвалі про забезпечення позову виходив лише з того, що Відповідач не повертає кошти більше як два роки, при цьому чомусь взагалі залишив поза увагою, що наразі існує забезпечення за цим же ж договором та є виконавчі провадження щодо забезпечення за товарною аграрною розпискою. При цьому, на переконання апелянта, суд не враховує та не надає правову оцінку що на підставі цього ж договору від 20 лютого 2020 року видано аграрну розписку в забезпечення. Відповідач вважає, що стягнення попередньої оплати (де забезпечено позов) та забезпечення товарною аграрною розпискою є та існує в межах одного договору, а не різних, тому забезпечення позову згідно ухвали суду від 21 листопада 2022 року № 902/1144/22 та забезпечення товарною аграрною розпискою відбулося на підставі договору від 28 лютого 2020 року.

Відповідач в апеляційній скарзі вказав, що з доданих до позовної заяви доказів (серед яких є додаток - заява про забезпечення, котра адресована лише суду), не вбачається доказів того що кошти, які є у Відповідача, на момент прийняття рішення у справі можуть зникнути, зменшитись за кількістю. Окрім того, апелянт вказав, що подана заявником заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення Відповідача від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову. При цьому, Відповідач зазначає те, що до даної заяви не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, із якими чинне законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову та які б свідчили про неможливість ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів. Водночас, Відповідач наголошує на тому, що Позивачем не надано суду доказів вчинення Відповідачем дій з приховування грошових коштів, як-то вчинення правочинів на відчуження майна, укладення договорів, що не охоплюються звичайною господарською діяльністю Відповідача, з метою переведення коштів на інших осіб. Апелянт констатує, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі лише зазначив, що зважаючи на наявність низки актуальних виконавчих проваджень стосовно Відповідача на момент звернення заявника до суду, які дають обґрунтовані підстави вважати, що в майбутньому може мати місце утруднення виконання судового рішення, у разі задоволення позову, і при цьому суд першої інстанції не конкретизував яких саме виконавчих проваджень, що на думку Відповідача вказує на необґрунтованість ували суду про забезпечення позову та винесення її без детального дослідження всіх доказів. При цьому, апелянт вказав, що станом на дату подачі даної апеляційної скарги будь-яких виконавчі провадження за Відповідачем відсутні, окрім виконавчого провадження, що існує за товарною аграрною розпискою в межах забезпечення за договором поставки від 20 лютого 2020 року та від 28 лютого 2022 року.

Ухвалою Північнозахідного апеляційного господарського суду від 2 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача; запропоновано Позивачу подати відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Відповідачу.

На виконання вимог ухвали Позивач подав відзив на апеляційну скаргу Відповідача, в котрому просив ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с. м.о. 107-115). Зазначивши, що твердження апелянта не заслуговує на увагу, адже чинне законодавство та актуальна судова практика не вимагають обов`язку надати суду «прямі» докази того, що кошти можуть зникнути, у випадку застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на рахунки Відповідача. Метою забезпечення є саме гарантія задоволення законних вимог Позивача, а достатньо обґрунтованим припущенням для суду, що майно, яке є у Відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, є саме недобросовісні дії Відповідача, направлені на уникнення відповідальності за порушення зобов`язань, що свідчить про потенційне небажання виконувати судове рішення у випадку задоволення позову. Відповідно, застосування заходів забезпечення позовних вимог Позивача до Відповідача, за даних умов, є вимушеною необхідністю, що в подальшому забезпечить захист порушених прав та охоронюваних законом інтересів, з огляду на те, що Відповідачем до цього часу не повернуто Позивачеві отриману від нього попередню оплату за Договором поставки та Відповідач досі продовжує безпідставно користуватись отриманими від Позивача коштами. Додатково Відповідач зазначив, що на розгляді Господарського суду Вінницької області перебувала справа №902/439/21 за позовом Позивача до Відповідача про стягнення збитків за Договором поставки, стягнення заборгованості, забезпеченнями за яким наразі є предметом розгляду у нашій справі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18 січня 2023 року апеляційну скаргу Відповідача призначено до розгляду на 1 лютого 2023 року об 14:00 год..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23 січня 2023 року задоволено клопотання Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалено забезпечити представнику Позивача участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 1 лютого 2023 року, з підстав, наведених в даній ухвалі, розгляд апеляційної скарги відкладено на 15 лютого 2023 року об 14:00 год.

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 15 лютого 2023 року від Позивача надійшли письмові пояснення, в котрих Позивач просив врахувати те, що 2 лютого 2023 року Господарським судом Вінницької області прийнято рішення у справі № 902/1144/22 про стягнення з Відповідача на користь Позивача грошових коштів (за договором поставки кукурудзи, який за своїми умовами майже аналогічний договору у справі № 922/1142/22), яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Відповідача 5 170 762 грн 57 коп. основного боргу, 1672 968 грн 30 коп. штрафу, 411 602 грн 05 коп. пені, 1201433 грн 03 коп. процентів. В решті позову про стягнення 2194 грн 05 коп. пені відмовлено.

В судовому засіданні від 15 лютого 2023 року представник Відповідача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, та з підстав, висвітлених у ній, просить суд задоволити апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні заяви Позивача про забезпечення заходів позову. Зазначивши, що з доказів, долучених до матеріалів справи, не вбачається доказів того, що кошти, які є у Відповідача, на момент прийняття рішення у справі можуть зникнути, зменшитись за кількістю, а подана заявником заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення Відповідача від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову. Також представник Відповідача зазначає, що Позивачем не надано суду доказів вчинення Відповідачем дій з приховування грошових коштів, як-то вчинення правочинів на відчуження майна, укладення договорів, що не охоплюються звичайною господарською діяльністю Відповідача, з метою переведення коштів на інших осіб. Представник Відповідача зазначив, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі лише зазначив, що зважаючи на наявність низки актуальних виконавчих проваджень стосовно Відповідача на момент звернення заявника до суду, які дають обґрунтовані підстави вважати, що в майбутньому може мати місце утруднення виконання судового рішення, у разі задоволення позову, і при цьому суд першої інстанції не конкретизував яких саме виконавчих проваджень не стосується, що вказує на необґрунтованість ували суду про забезпечення позову без детального дослідження всіх доказів. Представник апелянта вказав, що станом на дату подачі даної апеляційної скарги будь-яких виконавчі провадження за Відповідачем відсутні, окрім виконавчого провадження, що існує за товарною аграрною розпискою в межах забезпечення за договором поставки від 20 лютого 2020 року та від 28 лютого 2022 року. Представник Відповідач вказав, що наразі Відповідач є діючим підприємством, яке проводить свою господарську діяльність та має певні обмеження щодо сплати податків, заробітної плати, оскільки має постійно звертатися із відповідним запитом до державного виконавця для надання дозволу щодо сплати таких коштів шляхом зняття арешту з рахунку.

В судовому засіданні від 1, 15 лютого 2023, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Позивача заперечив проти доводів, наведених в апеляційній скарзі Відповідача, та з підстав, висвітлених у відзиві, просив суд відмовити в її задоволенні, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, зазначивши, що твердження апелянта не заслуговує на увагу, адже чинне законодавство та актуальна судова практика не вимагають обов`язку надати суду прямі докази того, що кошти можуть зникнути, у випадку застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на рахунки Відповідача. Метою забезпечення є саме гарантія задоволення законних вимог Позивача, а достатньо обґрунтованим припущенням для суду, що майно, яке є у Відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, є саме недобросовісні дії Відповідача, направлені на уникнення відповідальності за порушення зобов`язань, що свідчить про потенційне небажання виконувати судове рішення у випадку задоволення позову. Відповідно, застосування заходів забезпечення позовних вимог Позивача до Відповідача, за даних умов, є вимушеною необхідністю, що в подальшому забезпечить захист порушених прав та охоронюваних законом інтересів, з огляду на те, що Відповідачем до цього часу не повернуто Позивачеві отриману від нього попередню оплату за Договором поставки та Відповідач досі продовжує безпідставно користуватись отриманими від Позивача коштами. Додатково Відповідач зазначив, що 2 лютого 2023 року Господарським судом Вінницької області прийнято рішення у справі № 902/1144/22 про стягнення з Відповідача на користь Позивача грошових коштів (за договором поставки кукурудзи, який за своїми умовами майже аналогічний договору у справі № 922/1144/22), яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Відповідача 5 170 762 грн 57 коп. основного боргу, 1672 968 грн 30 коп. штрафу, 411602 грн 05 коп. пені, 1201433 грн 03 коп. процентів. В решті позову про стягнення 2 194 грн 05 коп. пені відмовлено. Також представник Відповідача вказав, що у постанові Верховного Суду в справі №824/85/21 встановлено недобросовісну поведінку Відповідача, що є підставою для застосування заходів забезпечення позову.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржувану ухвалу скасувати, відмовити в задоволенні заяви Позивача про застосування заходів забезпечення позову. При цьому колегія виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову в даній справі є стягнення 5170762 грн 57 коп. попередньої оплати за непоставлений товар з урахуванням курсової різниці, 1672968 грн 30 коп. штрафу, 413796 грн 10 коп. неустойки та 1201443 грн 03 коп. 13 % річних.

При цьому, підставою позовних вимог у даній справі є неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №ADV_UKR_2/20 від 28 лютого 2020 року в частині своєчасної поставки Позивачу обумовленого Договором товару.

Позивач, зважаючи на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за Договором, звернувся до місцевого господарського суду із заявою про забезпечення позову.

Колегія суддів констатує, що статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частинами першою, третьою статті 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За змістом статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, колегія суддів зауважує, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. При зверненні до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача, заявник зобов`язаний надати докази того, що запропонований захід до забезпечення позову дійсно може виключити можливість невиконання або утруднення виконання судового рішення.

Поряд з тим, колегія суддів звертає увагу, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

У відповідності до статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу

Згідно зі статтями 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року в справі №910/9498/19, від 17 вересня 2020 року в справі №910/72/20, від 15 січня 2021 року в справі №914/1939/20, від 16 лютого 2021 року в справі №910/16866/20, від 15 квітня 2021 року в справі №910/16370/20, від 24 червня 2022 року в справі №904/3783/21, від 26 вересня 2022 року в справі №911/3208/21.

Проаналізувавши обгрунтування заяви Позивача про забезпечення позову та докази долучені до такої заяви колегія суддів зазначає, що Позивачем не було наведено достатніх підстав щодо наявності обставин, які б свідчили про ймовірність ускладнення виконання судового рішення по справі у разі задоволення позову.

При цьому, апеляційний господарський суд констатує факт того, що на відміну від сталої практики Верховного Суду (в тому чимслі й наведеної місцевим господарським судом - постанова Верховного Суду від 21 листопада 2022 року № 902/1144/22) при забезпеченні у справі №902/1144/22 а ні заявник, а ні суд не вказували і не досліджували питання того, чи може Відповідач в будь-який момент розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунку, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності для стягнення таких коштів (дане, зокрема вбачається з пункту 29 постанови Верховного суду від 6 жовтня 2022 року по справі №905/446/22, на один абзац з котрої, як на цілу правову позицію, покликався місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі). Тобто, суд першої інстанції при прийнятті оспорюваної ухвали взагалі проігнорував той факт, що виконання рішення суду можливе як грошовими коштами, так і майном і лише факт відсутносиі їх в достатній кількості в сукупності можуть призводити до висновків про те, що таке незабезпечення може в майбутньому утруднити виконання рішення суду (в разі його задоволення). Водночас, прийняття місцевим господарським судом судового рішення щодо забезпечення, без дослідження зазначеного вище факту, вже само по собі свідчить про передчасність таких висновків суду першої інстанції (щодо запезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки).

Також апеляційний господарський суд наголошує і на тому, що в пункті 25 зазначеної судом постанови Верховного Суду вказується, не про виникнення будь-якого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а саме обгрунтованих припущень.

В той же час суд апеляційної інстанції критично оцінює твердження Позивача щодо того, що для забезпечення позоову в даній справі суд має взяти до уваги обстаивни щодо невиконання зобов`язання, встановлені в іншій справі. В даному аспекті апеляційний господарський суд звертає увагу Позивача на те, що з правової позиції ВПВС висвітленої в постанові від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 вбачається, що достатньо обгрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення та, що про такі обставини може свідчити вчинення Відповідачем дій, спрямованих на ухилення від зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. При цьому, апеляційний господарський суд наголошує на тому, що вимога щодо повернення коштів була направлена Позивачем для Відповідача лише 9 жовтня 2022 року, і лише з цього часу у Відповідача міг виникнути обов`язок щодо їх поверненя, а до того в правовій природі його не існувало, а існував виключно обов`язок щодо поставки товару (що і було предметом дослідження в поданому судовому рішенні по даній справі).

В той же час, вказані рішення не можуть бути доказами в даній справі про забезпечення (з огляду на аналіз вищевказаної правової позиції суду), адже вказані судові рішення і обставини, що в ньому встановлені: по-перше, не є діями, що вчинялися після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду; по-друге, стосуються виключно виконання зобов`язання по договру поставки товару, а не нового зобов`язання щодо повернення грошових коштів, що могло виникнути виключно після пред`явлення вимоги про це.

З огляду на вищевказане суд апеляційної інстанції констатує хибність зазначення в оскаржуваній ухвалі місцевим господарським судом (як і Позивача в заяві про вжиття заходів), як підстави для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, того, що Відповідач тривалий час не повертає вказаних коштів, майже протягом 2 років. Колегія суду при цьому констатує наступне.

Так, Позивач, подаючи позовну заяву, зазначає, що 9 жовтня 2022 року ним направлено на адресу Відповідача, як це передбачено умовами Договору, вимогу (повідомлення) від 9 жовтня 2022 року про припинення (розірвання) Договору поставки від 28 лютого 2020 року про повернення попередньої оплати, а також сплату штрафних санкцій та процентів, яка згідно рекомендованого повідомлення отримана Відповідачем 21 жовтня 2022 року, та залишилася без відповіді та задоволення.

Відповідно лише з дати отримання Відповідачем вимоги Позивача про повернення попередньої оплати, а також сплату штрафних санкцій та процентів, а саме з 21 жовтня 2022 року, слід обраховувати період невиконання зобов`язання Відповідача перед Позивачем, який, зважаючи на подання позовної заяви 8 листопада 2022 року, аж ніяк не охоплює 2 роки, а складає лише місячний термін.

При цьому колегія суддів зазначає, що саме Позивач повинен обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

В той же час, матеріали справи не містять, а Позивачем не подано доказів, котрі б свідчили про обставини вчинення Відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з Позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення Відповідача від виконання судового рішення та відкриття виконавчих проваджень (за результатами правовідносин Позивача та Відповідача в іншій справі, стосовного одного ж і того договору поставки) без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Дана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 17 листопада 2022 року по справі №922/1116/22.

Що ж стосується покликання суду на позицію Верховного Суду, зазначену в постанові від 6 жовтня 2022 року в справі №905/446/22, а саме щодо того, що саме Відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду Позивач, то колегія суддів вважає підставною та обгрунтованою апеляційну скаргу Відповідача в частині доведення обставин щодо недоцільності та неспівмірності заходів забезпечення позову, вжитих оскаржуваною ухвалою, про що зазначено вище в даній постанові, тим більше з огляду на встановлені вище факти, в тому числі щодо того, що Позивач взагалі не ставить під сумнів можливості виконання зобов`язання, зокрема, майном Відповідача і місцевий господарський суд забезпечуючи позов не проводив дослідження в цій частині, хоча практика Верховного Суду вказує на необхідність такого дослідження, як і не надав жодних доказів вчинення Відповідачами саме дій, вчинених Відповідачем після подання Позивачем, що могли свідчити про можливість ускладнити або навіть унеможливити таке виконання в майбутньому (в разі задоволення такого позову).

Окрім того, судове рішення в даній справі базувалося на існуванні загальновідомої обставини - факт проведення активних бойових дій на території, де знаходиться відповідач (Донецька область, Волноваський район, смт. Володимирівка), з огляду на що Верховний Суд в цій справі вказав, що саме такі обставини можуть спричинити тимчасову або повну затримку господарської діяльності відповідача, що, в свою чергу, може вплинути на його фінансовий стан та платоспроможність; з огляду на проведення активних бойових дій у місцезнаходженні відповідача існує реальна загроза знищення/розкрадання майна, що належить відповідачу на праві власності, а також існує ймовірність зменшення його грошових активів. Відтак, і суди першої, апеляційної інстанції як і Верховний Суд саме з огляду на вказане, прийшли до висновку про необхідність забезпечити позов, в тому числі й накладенням арешту на грошові кошти Відповідача. Водночас, в оскарженій ухвалі суд першої інстанції взявши лише витяг з правової позиції наведеної Верховним Судом взагалі не звернув уваги на вказані обставини, в зв`язку з чим помилково прийшов до висновку, що забезпечуючи позов по даній справі він дотримувався аналогічних правових висновків, що і Верховний Суд у своїй постанові від 6 жовтня 2022 року в справі №905/446/22 (суд першої інстанції навіть в наведеному витязі з правової позиції не звернув увагу на те, що Верховним Судом зазначно не лише фактор встановлення можливості Відповідача в будь-який момент розпорядитися коштами, які занаходяться на його рахунку, а і фактор відчужити майно, на що як встановлено вище суд першої інстанції не звернув уваги; саме ці фактори в сукупності можуть давати висновки про можливість утруднення виконання судового рішення в майбутньому).

Разом з тим, переглядаючи прийняту ухвалу, суд апеляційної інстанції не збирає нових доказів для прийняття рішення щодо підставності поданої заяви про забезпечення позову, а оцінює законність і обгрунтованість такого судового рішення прийнятого місцевим господарським судом на основі доказів та доводів, поданих сторонами.

Відтак, колегія суддів зазначає, що Позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення Відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, тоді як посилання Позивача в заяві на потенційну можливість ухилення Відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

З приводу доводів Позивача щодо наявності підстав для забезпечення позову у зв`язку із тим, що у Відповідача не буде достатньо коштів для виплати заборгованості, то колегія суддів зазначає, що такі обставини є безпосередньо предметом позову у даній справі, а факт ухилення Відповідача від виконання інших зобов`язань не є встановленим та підлягає встановленню під час вирішення справи по суті і сам по собі не може свідчити про майбутнє ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

За таких обставин, судова колегія прийшла до висновку про те, що у господарського суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для задоволення заяви Позивача та вжиття заходів забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на ймовірне утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, відкриття виконавчих проваджень, не є достатньою підставою для задоволення вказаної заяви.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала Господарського суду Вінницької області від 21 листопада 2022 року в справі №902/1142/22 є такою, що не відповідає нормам процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала підлягає скасуванню.

Відтак, виносячи дану постанову та враховуючи те, що апеляційним господарським судом задоволено апеляційну скаргу Відповідача, апеляційний господарський суд, відповідно статті 129 ГПК України, покладає судовий збір за розгляд апеляційної скарги на Позивача.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Україна" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 21 листопада 2022 року по справі №902/1144/22 - задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 21 листопада 2022 року по справі №902/1144/22 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама України" про забезпечення позову в справі №902/1144/22.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама України" (01033, м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, буд. 13, оф. №4А/41, кож ) на користь Фермерського господарства "Україна" (22511, с. Стара Прилука, Вінницький район, Вінницька область, ) 2481 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Господарському суду Вінницької області видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

8. Матеріали оскарження ухвали у справі №902/1144/22 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови виготовлено 20 лютого 2023 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Бучинська Г.Б.