ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"07" лютого 2023 р. м. Ужгород Справа №907/564/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Експрес Техбуд, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Гарантбуд, м. Ужгород Закарпатської області

про стягнення суми 397 623,04 грн, в тому числі 227 200 грн заборгованості за надані послуги, 20 969,74 грн пені, 39 571,51 грн інфляційних нарахувань, 19 001,79 грн 15% річних та 90 880 грн штрафу (з урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог),

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Іваниш Д.П.

представники:

Позивача не з`явився

Відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Товариством з обмеженою відповідальністю Експрес Техбуд, м. Київ заявлено позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Гарантбуд, м. Ужгород Закарпатської області про стягнення суми 411 748,34 грн, в тому числі 227 200 грн заборгованості за надані послуги, 36 949,47 грн пені, 37 717,08 грн інфляційних нарахувань, 19 001,79 грн 15% річних та 90 880 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 26.08.2022 відкрито провадження у справі №907/564/22 в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.09.2022. Явку уповноважених представників сторін у підготовче засідання визнано обов`язковою. Встановлено відповідачу строк на подання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачеві, а доказів надіслання суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали. Встановлено позивачеві строк на надання суду та відповідачеві відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву.

Ухвалами суду від 21.09.2022 та 20.10.2022 підготовчі засідання відкладалися з підстав, наведених в ухвалах суду.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.11.2022 задоволено клопотання представника позивача про зменшення розміру позовних вимог б/н від 19.10.2022 (вх. №02.3.1-02/5572/22 від 20.10.2022), яким останній просить стягнути з відповідача 397 623,04 грн, в тому числі 227 200 грн заборгованості за надані послуги, 20 969,74 грн пені, 39 571,51 грн інфляційних нарахувань, 19 001,79 грн 15% річних та 90 880 грн штрафу; закрито підготовче провадження у справі №907/564/22 та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 07.02.2023. Явка уповноважених представників учасників процесу судом визнана на власний розсуд.

Представник позивача через підсистему Електронний суд надіслала клопотання б/н від 07.02.2023, яким просить розглянути справу без її участі; заявлені позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи по суті, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, на виклик суду впродовж розгляду даної справи жодного разу не з`явився.

Надіслана на його офіційну юридичну адресу, зазначену у витязі з ЄДРЮОФОПтаГФ, поштова кореспонденція (ухвали суду від 21.09.2022, 20.10.2022 та 30.11.2022) повернута на адресу господарського суду відділенням поштового зв`язку з відміткою за закінченням терміну зберігання.

У даному контексті суд зазначає, що за змістом ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, одним із судових рішень є ухвала.

Відтак, у розумінні вищевказаних положень процесуального законодавства, ухвали суду є судовим рішенням, а тому, відповідно до пп. 17.1. п. 17 Перехідних положень ГПК України та ч. 10 ст. 242 ГПК України, надсилається у паперовій формі відповідачеві.

Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення, зокрема, є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №904/9904/17, від 26.11.2019 у справі №910/568/19, від 16.07.2020 у справі №904/4673/19, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.12.2022 у справі №910/1730/22).

Водночас направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20).

Разом з тим, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Крім того, у матеріалах справи наявні довідки Господарського суду Закарпатської області, із яких вбачається, що ухвала суду від 26.08.2022 про відкриття провадження у справі №907/564/22, ухвали суду від 21.09.2022, від 20.10.2022 та ухвала від 30.11.2022 про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті були надіслані одержувачу ТОВ Гарантбуд в його електронний кабінет та, відповідно, доставлені до його електронного кабінету 26.08.2022, 22.09.2022, 03.11.2022 та 19.12.2022.

Водночас вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ухвалою суду від 30.11.2022 явка учасників справи в судове засідання 07.02.2023 судом була визнана на власний розсуд, відтак, виходячи із засад змагальності та диспозитивності у господарському судочинстві, передбачених статтями 13, 14 ГПК України, учасники справи на власний розсуд скористалися наданим їм частиною 1 статті 42 ГПК України процесуальним правом на участь в судовому засіданні під час розгляду даної справи по суті.

Згідно із приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому, відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позивач просить суд задоволити позов у повному обсязі з урахуванням поданого суду клопотання про зменшення позовних вимог, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема, стверджує, що відповідач своєчасно не виконав умови Договору про надання послуг спеціалізованою технікою №ЕТ 1412/2021 від 14.12.2021 в частині взятих на себе договірних зобов`язань щодо оплати за надані послуги, внаслідок чого в останнього виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 227 200 грн. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 20 969,74 грн пені, 39 571,51 грн інфляційних нарахувань, 19 001,79 грн 15% річних та 90 880 грн штрафу.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслано на його офіційну юридичну адресу, зазначену у витязі з ЄДРЮОФОПтаГФ та до електронного кабінету), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення із приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Експрес Техбуд (виконавцем, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Гарантбуд (замовником, відповідачем у справі) було укладено Договір про надання послуг спеціалізованою технікою №ЕТ 1412/2021 від 14.12.2021 (далі Договір), пунктом 1.1. якого встановлено, що виконавець за умовами цього Договору зобов`язується власними чи орендованими будівельними машинами (екскаваторами), механізмами чи автотранспортом (далі за текстом спеціалізована техніка) надати послуги (виконати роботи) на об`єктах замовника, а замовник зобов`язується сплачувати виконавцю плату за надані послуги (виконані роботи) у розмірі та порядку, визначеному даним Договором.

Згідно із п. 2.1., 2.2. Договору, обсяг необхідних послуг (робіт), кількість, тип спеціалізованої техніки, строк надання послуг (виконання робіт), місце, дата та час подачі спеціалізованої техніки, вартість години роботи техніки та мінімальний запланований щоденний час роботи спеціалізованої техніки, та інші необхідні умови надання послуг (виконання робіт) попередньо погоджуються сторонами у заявках, та визначаються (підтверджуються) сторонами у довідках про виконані послуги/роботи та актах наданих послуг (виконаних робіт). Сторонами може бути погоджений інший графік надання послуг (виконання робіт) із зазначенням добового або середньодобового обсягу надання послуг (виконання робіт), початку та закінчення роботи кожної зміни, включаючи вихідні та святкові дні. Заявка на надання послуг (виконання робіт) може надаватися замовником в довільній письмовій чи усній формі засобами електронного та/чи телефонного зв`язку. У разі якщо між сторонами немає зауважень, щодо якості та кількості наданих послуг (виконаних робіт), що фіксується шляхом підписання сторонами акту виконаних робіт (наданих послуг), довідок про надані послуги (виконані роботи) до них та/чи інших документів, що підтверджують надання послуг (виконання робіт), зберігання скан-копій заявок та/чи обмін оригіналами не є обов`язковим для сторін, оскільки вартість та номенклатура послуг підтверджується сторонами у актах виконаних робіт (наданих послуг)/довідках про надані послуги та/чи інших документів, що підтверджують надання послуг (виконання робіт) (у разі їх підписання без зауважень).

Ціна Договору складається із суми вартості послуг (робіт), зазначеної у специфікаціях, а також додаткових витрат виконавця, понесених під час виконання цього Договору. Оплата вартості фактично наданих виконавцем послуг (виконаних робіт) здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту завершення надання послуг (виконання робіт). Надані в перший місяць з початку дії Договору послуги оплачуються виключно на умовах 100 % передоплати. За згодою сторін може бути погоджено інший порядок розрахунків, що не суперечить чинному законодавству України. Додаткові витрати виконавця, понесені під час виконання цього Договору, компенсуються замовником протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати надання виконавцем підтверджуючих документів (п. 4.1., 4.2. Договору).

За змістом п. 4.4. Договору, акти наданих послуг (виконаних робіт) готує виконавець на підставі раніше підписаних довідок про надані послуги, не рідше одного разу протягом календарного місяця надання послуг (виконання робіт), і передає у двох екземплярах для підписання уповноваженому представнику замовника. Уповноважений представник замовника протягом 3-х робочих днів підписує акти наданих послуг (виконаних робіт), скріплює підпис печаткою (у разі її наявності) та один екземпляр повертає виконавцю.

Підпунктом 5.1.1. пункту 5.1. Договору передбачено, що за порушення строків платежів, передбачених цим Договором, замовник сплачує на користь виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки оплати. У випадку прострочки здійснення оплати понад 30 календарних днів замовник додатково сплачує виконавцеві штраф у розмірі 40% від суми заборгованості.

Згідно із підп. 5.1.2. п. 5.1. Договору, крім зазначених вище пені та штрафу, сторони погодили, що відповідно до ст. 625 ЦК України, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, сума боргу стягується з врахуванням встановленого індексу інфляції та 15% річних за весь час прострочення. Сторони погодили, що позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється сторонами цього Договору тривалістю в три роки.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 14.12.2022, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань, до їх повного виконання (п. 6.1. Договору).

На виконання умов Договору позивачем у період із 27.12.2021 до 18.01.2022 було надано відповідачу послуги спеціалізованою технікою (бульдозером) на загальну суму 234 300 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі приймання робіт (надання послуг) №727 від 27.12.2021, №833 від 28.12.2021, №835 від 29.12.2021, №837 від 30.12.2021, №50 від 06.01.2022, №53 від 08.01.2022, №55 від 09.01.2022, №60 від 10.01.2022, №143 від 11.01.2022, №144 від 12.01.2022, №145 від 13.01.2022, №146 від 14.01.2022, №147 від 16.01.2022, №148 від 17.01.2022 та №193 від 18.01.2022.

Водночас відповідач свої зобов`язання з оплати вартості наданих йому послуг виконав частково, перерахувавши позивачу лише суму 7100 грн, із огляду на що за відповідачем станом на момент подання до суду даного позову рахується заборгованість перед ТОВ Експрес Техбуд у розмірі 227 200 грн. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення з останнього 20 969,74 грн пені, 39 571,51 грн інфляційних нарахувань, 19 001,79 грн 15% річних та 90 880 грн штрафу.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст. 204 Цивільного кодексу України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У свою чергу, відповідно до вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що в період із 27.12.2021 до 18.01.2022 відповідачу було надано послуг спеціалізованою технікою (бульдозером) на загальну суму 234 300 грн, свідченням чого є долучені до матеріалів справи акти здачі приймання робіт (надання послуг), підписані відповідачем без будь-яких зауважень.

Водночас надані виконавцем та прийняті замовником послуги за вищевказаними актами здачі приймання робіт (надання послуг) відповідач оплатив частково у розмірі 7100 грн, свідченням чого є наявна в матеріалах справи копія банківської виписки по рахунку позивача, із огляду на що у відповідача станом на дату розгляду справи існує заборгованість перед позивачем у розмірі 227 200 грн.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги, внаслідок чого у відповідача виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 227 200 грн.

При цьому, у матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано суду доказів щодо повної оплати суми заборгованості.

Згідно із положеннями ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, саме акт виконаних робіт (наданих послуг) є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції, та, відповідно, є підставою для здійснення розрахунків за фактично виконані роботи (надані послуги).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 у справі №914/1556/17.

З огляду на вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов`язання, зокрема, не здійснив оплату вартості наданих позивачем послуг у повному обсязі, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 227 200 грн, факт існування якої належним чином доведений та не спростований відповідачем у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми 227 200 грн заборгованості за надані послуги є законними, документально доведеними та обґрунтованими, а відтак, підлягають задоволенню.

На підставі підп. 5.1.1. пункту 5.1. Договору позивач просить стягнути з відповідача суму 20 969,74 грн пені, а також штраф у розмірі 90 880 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Підпунктом 5.1.1. пункту 5.1. Договору встановлено, що за порушення строків платежів, передбачених цим Договором, замовник сплачує на користь виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки оплати. У випадку прострочки здійснення оплати понад 30 календарних днів замовник додатково сплачує виконавцеві штраф у розмірі 40% від суми заборгованості.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум пені та штрафу, суд зазначає, що пеня в розмірі 20 969,74 грн, а також штраф у розмірі 90 880 грн нараховані правомірно (розгорнутий розрахунок пені та штрафу міститься в матеріалах справи) та підлягають стягненню з відповідача повністю.

У даному контексті суд також враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19, за яким можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань не лише не заборонено, але й передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України. При цьому, щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто, не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Крім того, за прострочення оплати вартості наданих послуг позивач, посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача суму 39 571,51 грн інфляційних нарахувань та 19 001,79 грн 15% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 09.02.2021 у справі №520/17342/18.

Здійснивши перевірку нарахування позивачем інфляційних нарахувань та 15% річних за заявлений ним період, судом встановлено, що суми 39 571,51 грн інфляційних нарахувань та 19 001,79 грн 15% річних обраховані вірно та підлягають стягненню з відповідача повністю.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись відповідними процесуальними правами і надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 227 200 грн заборгованості за надані послуги, 20 969,74 грн пені, 39 571,51 грн інфляційних нарахувань, 19 001,79 грн 15% річних та 90 880 грн штрафу є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України в розмірі 5964,35 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 130, 191, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Гарантбуд, вул. Собранецька, будинок 39, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 01514698) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Експрес Техбуд, просп. Степана Бандери, будинок 32, м. Київ, 04073 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 39618812) суму 397 623,04 грн (Триста дев`яносто сім тисяч шістсот двадцять три гривні 04 коп) , в тому числі 227 200 грн (Двісті двадцять сім тисяч двісті гривень) заборгованості за надані послуги, 20 969,74 грн (Двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень 74 коп) пені, 39 571,51 грн (Тридцять дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят одну гривню 51 коп) інфляційних нарахувань, 19 001,79 грн (Дев`ятнадцять тисяч одну гривню 79 коп) 15% річних та 90 880 грн (Дев`яносто тисяч вісімсот вісімдесят гривень) штрафу, а також 5964,35 грн (П`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири гривні 35 коп) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 22.02.2023.

Суддя Пригара Л.І.