ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2023 р. Справа№ 910/16357/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання: Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Поплавець І.В.; Дем`янюк Р.А.;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішенння Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 (повний текст рішення складено 17.08.2022)

у справі №910/16357/21 (суддя Полякова К.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартиного будинку «Бажана 30»

про визнання недійним рішення правління, скасування реєстраційних дій та стягнення 197 968,20 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Бажана 30" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Бажана 30" 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. В іншій частині заяви відмовлено.

Задовольняючи частково заяву позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначив, що наведені позивачем підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, а також, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, суд дійшов висновку зменшити розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 5000 грн., а саме: за подання відзиву на позовну заяву та за клопотання про застосування строків позовної давності - 4000 грн., подання додаткових письмових пояснень - 1000 грн. В іншій частині відповідачем не доведено співмірність, обґрунтованість та неминучість понесення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим, в їх розподілі та покладенні на позивача суд дійшов висновку відмовити.

Оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2022 у справі № 910/16357/21 позов задоволено частково, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають покладенню на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 4000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 у справі №910/16357/21 та відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В свою чергу просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апелянт вказує, що позивач наголосив, що відповідач не надавав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у договорі про надання юридичних послуг від 27.07.2020 № 27/07-20 та додатковій угоді від 22.11.2021 № 12 не наведено порядок обчислення та вартість погодинної оплати послуг, відповідачем неправомірно визначено пропорційність до розподілу судових витрат, розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи та обсягом послуг. Як зауважив позивач, позиція відповідача не змінювалася протягом розгляду справи в суді цивільної юрисдикції, оскільки всі подані відповідачем документи фактично повторюють викладені раніше доводи відповідача. Також надана відповідачем копія платіжного доручення про оплату послуг адвоката не містить відмітки про закінчення банківської операції.

Також апелянт стверджує, сума судових витрат на правничу допомогу є завищеною, неспіврозмірною та такою, що не відповідає критеріям розумності, що суперечить принципу розумності, тому суд повинен був відмовити позивачу у відшкодуванні відповідних судових витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з відзиву на апеляційну скаргу, поданого 07.11.2022, позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 у справі № 910/16357/21 без змін.

Позивач у відзиві зазначив, що суд першої інстанції правомірно стягнув витрати на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем на підтвердження витрат понесених на правничу допомогу адвоката подано усі необхідні первинні документи, що підтверджують розмір таких витрат та докази її сплати. У позовній заяві зазначено, що судові витрати позивача складаються також із суми витрат на правову допомогу, які можуть уточнюватися у порядку передбаченому ГПК України.

Позивач вказує, оскільки судом було задоволено одну позовну вимогу, а відмовлено в задоволені чотирьох позовних вимог, у суду були всі підстави для стягнення з позивача 8000 грн витрат на правничу допомогу, тому стягнення судом 4000 грн. є законим та обґрунтованим. Отже, вважає витрати на правничу допомогу адвоката понесені у даній справі були необхідними, розумними, співмірними зі складністю справи та часом витраченим адвокатом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2022 справу № 910/16357/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді Пашкіної С.А., Буравльова С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріалаи справи № 910/16357/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2022 у зв`язку з відпусткою судді Буравльова С.В. для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді Пашкіна С.А., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 у справі №910/16357/21 та розгляд апеляційної скарги призначено 07.11.2022 .

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 у справі №910/16357/21 призначено на 05.12.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 у справі №910/16357/21 відкладено на 23.01.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 оголошено перерву у судовому засіданні у справі № 910/16357/21 до 02.02.2023.

Явка представників сторін

Представник відповідача у судове засідання 02.02.2023 не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Судова колегія, з урахуванням положень ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе здійснити розгляд заяви за відсутності представника Кабінету Міністрів України, оскільки явка учасників провадження обов`язковою не визнавалась та неявка представника відповідача не є перешкодою для прийняття судового рішення.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 02.02.2023 просив задовольнити апеляційну скаргу, з підстав, викладених у довододах, ухвалити нове рішення, яким відмовити відповідачу у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Бажана 30" про визнання недійсним рішення правління ОСББ "Бажана 30", оформленого протоколом від 11.10.2018 № 2018/10-11 та скасування реєстраційних дій, проведених за цим протоколом; стягнення невиплаченої заробітної плати з розрахунку мінімальної заробітної плати за період трудових стосунків з 07.07.2016 по 05.03.2018 у розмірі 55446 грн., невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період трудових стосунків з 06.03.2018 по 12.10.2018 у розмірі 97522,20 грн., середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день фактичного розрахунку, обов`язкової вихідної допомоги в розмірі 45000 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено частково. Визнано недійсним рішення правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Бажана 30", оформлені протоколом від 11.10.2018 № 2018/10-11 засідання правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Бажана 30". У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Бажана 30" на користь ОСОБА_1 2270 грн. витрат зі сплати судового збору.

27.07.2022 через відділ діловодства та документообігу суду від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Бажана 30" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Бажана 30" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Бажана 30" 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. В іншій частині заяви відмовлено.

Задовольняючи частково заяву позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначив, що наведені позивачем підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, а також, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, суд дійшов висновку зменшити розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 5000 грн., а саме: за подання відзиву на позовну заяву та за клопотання про застосування строків позовної давності - 4000 грн., подання додаткових письмових пояснень - 1000 грн. В іншій частині відповідачем не доведено співмірність, обґрунтованість та неминучість понесення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим в їх розподілі та покладенні на позивача суд дійшов висновку відмовити.

Крім того, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2022 у справі № 910/16357/21 позов задоволено частково, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають покладенню на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 4000 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Разом з тим, чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно із частинами першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Колегія суддів зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Крім того, частина третя статті 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Колегія суддів також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Таким чином, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічний висновок, викладений у висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, відповідачем надано договір про надання юридичних послуг № 27/07-20 від 27.07.2020 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Бажана 30" (замовник) та адвокатом Вербицьким Я.В., за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати йому консультації та/або послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, з питань правового забезпечення діяльності замовника, формування необхідних документів тощо, а замовник зі своєї сторони зобов`язується прийняти зазначені послуги й оплатити їх.

Відповідно до пункту 4.1 договору щомісячна оплата консультацій та/або послуг, наданих відповідно до даного договору складає 5000 грн.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що додатковий обсяг послуг та порядок його оплати визначаються додатковими угодами до цього договору.

22.11.2021 між сторонами укладено додаткову угоду № 12 до договору, за якою на підставі пункту 4.5 договору виконавець зобов`язується надати замовнику правничу допомогу, що полягає в представленні інтересів замовника в Господарському суді міста Києва за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Бажана 30" про визнання недійсним рішення правління, скасування реєстраційних дій та стягнення 197968,20 грн. у справі № 910/16357/21. Кінцевий обсяг наданих послуг визначається в актах прийому-передачі наданих послуг.

Пунктом 2 додаткової угоди передбачено, що сторони дійшли згоди відповідно до пункту 4.5 договору визначити розмір винагороди за цією додатковою угодою № 12 у розмірі 10 000 грн.

Винагорода сплачується замовником без виставлення виконавцем рахунку (пункт 3 додаткової угоди від 22.11.2021 № 12).

31.01.2022 сторонами договору підписано акт № 1 прийому-передачі наданих послуг до додаткової угоди від 22.11.2021 № 12, за яким виконавець надав, а замовник прийняв виконані у відповідності з додатковою угодою від 22.11.2021 № 12 послуги правничої допомоги. Вартість наданих послуг за даним актом № 1 складає 10 000 грн., що включає: підготовку та подання відзиву на позовну заяву від 24.11.2021 - 5000 грн. (5 год.; 23 ст.); підготовку та подання клопотання про застосування строків позовної давності від 24.11.2021 - 1500 грн. (1,5 год.; 3 ст.); підготовку та подання додаткових письмових пояснень від 14.12.2021 - 2000 грн. (2 год.; 6 ст.); підготовку та подання клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката - 1500 грн. (1,5 год., 3 ст.).

Відповідно до платіжного доручення від 11.01.2022 № 85 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Бажана 30" сплатило Вербицькому Я.В. 10000 грн. згідно з додатковою угодою від 22.11.2021 № 12.

З огляду на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, відповідач просив покласти на позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 8000 грн.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 11.02.2021 у справі №920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі позивач зазначив, що відповідач не надавав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у договорі про надання юридичних послуг від 27.07.2020 № 27/07-20 та додатковій угоді від 22.11.2021 № 12 не наведено порядок обчислення та вартість погодинної оплати послуг, відповідачем неправомірно визначено пропорційність до розподілу судових витрат, розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи та обсягом послуг. Як зауважив позивач, позиція відповідача не змінювалася протягом розгляду справи в суді цивільної юрисдикції, оскільки всі подані відповідачем документи фактично повторюють викладені раніше доводи відповідача. Також надана відповідачем копія платіжного доручення про оплату послуг адвоката не містить відмітки про закінчення банківської операції.

Відповідно до частин 1-3 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників. При цьому, аналіз частини другої статті 124 ГПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Близькі за змістом висновки, застосування частини другої статті 124 ГПК України, містяться у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №922/1897/18, від 24.12.2019 у справі №909/359/19, від 13.02.2020 у справі №911/2686/18, від 19.02.2020 у справі №910/16223/18, від 21.05.2020 у справі №922/2167/19, від 10.12.2020 у справі №922/3812/19, від 25.03.2021 у справі № 905/717/20.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідачем наводився попередній розрахунок судових витрат на правничу допомогу в розмірі 20000 грн., що спростовує відповідні твердження позивача.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до пункту 4.5 договору від 27.07.2020 № 27/07-20 сторонами погоджено визначення додаткового обсягу послуг та порядок їх оплати додатковими угодами.

За умовами додаткової угоди від 22.11.2021 № 12 до договору адвокат Вербицький Я.В. зобов`язався надати відповідачу правничу допомогу у справі № 910/16357/21, розмір винагороди встановлено в сумі 10000 грн.

Отже, умовами додаткової угоди від 22.11.2021 № 12 до договору сторони погодили вартість винагороди за надання правничої допомоги в межах даної справи у фіксованому розмірі 10000 грн.

В акті прийому-передачі наданих послуг від 31.01.2022 № 1 на суму 10000 грн. визначено, що надані послуги включають підготовку та подання відзиву на позовну заяву від 24.11.2021 - 5000 грн. (5 год.; 23 ст.); підготовку та подання клопотання про застосування строків позовної давності від 24.11.2021 - 1500 грн. (1,5 год.; 3 ст.); підготовку та подання додаткових письмових пояснень від 14.12.2021 - 2000 грн. (2 год.; 6 ст.); підготовку та подання клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката - 1500 грн. (1,5 год., 3 ст.).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

Враховуючи наведені позивачем підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, а також виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, суд дійшов правомірного висновку та зменшив розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 5000 грн., а саме: за подання відзиву на позовну заяву та за клопотання про застосування строків позовної давності - 4000 грн., подання додаткових письмових пояснень - 1000 грн. В іншій частині відповідачем не доведено співмірність, обґрунтованість та неминучість понесення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим, в їх розподілі та покладенні на позивача відмовлено. Оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2022 у справі № 910/16357/21 позов задоволено частково, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають покладенню на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 4000 грн.

Відтак, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката та частково задовольнив вимоги позивача про стягнення витрат на послуги адвоката в розмірі 4 000 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 додаткове рішенння Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 у справі №910/16357/21 задоволенню не підлягає. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 у справі №910/16357/21 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 123-126, 129, 240, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішенння Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 у справі №910/16357/21, залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 у справі №910/16357/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/16357/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписаний 15.02.2023.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді С.А. Пашкіна

В.В. Сулім