ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"08" лютого 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/308/16

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.

За участю секретаря судового засідання Райніш М.І.

розглянувши заяву приватного підприємства АПК Унікор, м. Виноградів в особі ліквідатора арбітражного керуючого Тритяченко О.В. до ОСОБА_1 , м. Виноградів до ОСОБА_2 , м. Виноградів та до ПП ЗБК-Інвест, м. Мукачево про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями приватного підприємства АПК Унікор у зв`язку з доведенням до банкрутства на керівників та засновників (учасників) боржника.

у межах справи № 907/308/16

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю Виноградівський райагротехсервіс, м. Виноградів

до приватного підприємства АПК Унікор, м. Виноградів ()

про визнання банкрутом

За участю представників:

від ініціюючого кредитора - не з`явився

від ОСОБА_1 - Сочка Віталій Іванович, адвокат, ордер серія АО № 1042381 від 23 листопада 2021 року

від ОСОБА_2 - не з`явився

від ПП ЗБК-Інвест - не з`явився

ліквідатор - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про порушення справи про банкрутство боржника, оскільки останній неспроможний сплатити борг.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 24.05.2016 у справі №907/308/16 прийнято заяву про порушення справи про банкрутство до розгляду та призначено підготовче засідання суду на 06.06.2016 та зобов`язано арбітражного керуючого Панасюк Івана Вікторовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 593 від 21.03.2013) надати суду заяву про участь у справі про банкрутство приватного підприємства Унікор, м. Виноградів ().

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.06.2016р порушено провадження у справі № 907/308/16, визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - товариства з обмеженою відповідальністю Виноградівський райагротехсервіс, м. Виноградів, яким подано заяву про порушення справи про банкрутство до приватного підприємства Унікор (90300, Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Чапаєва, буд. 22Б, ) на загальну суму 2574415,36грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено по справі №907/308/16 розпорядником майна боржника - арбітражного керуючого Ракущинець Андрій Андрашович (свідоцтво №66 від 15.02.2013р.). 12.06.2016р оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство приватного підприємства Унікор.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 26.09.2016р. судом затверджено реєстр вимог кредиторів, визначено дату підсумкового засідання суду на 11.10.2016 р. та зобов`язано розпорядника майна ПП Унікор АК Ракущинець А.А. надати суду уточнений реєстр вимог кредиторів, провести збори кредиторів боржника, повідомивши про дату, місце і час проведення зборів визнаного судом кредитора, уповноважену особу працівників та засновників (учасників) боржника (докази чого надати суду).

Постановою господарського суду Закарпатської області від 08.11.16 визнано боржника банкрутом та призначено ліквідатором боржника Ракущинця А.А.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.09.2018 скаргу Акціонерного товариства ОТП Банк, м. Київ №12-4-5/199 від 03.07.2018 про усунення ліквідатора боржника Ракущинець А.А. від виконання ним своїх обов`язків задоволено, припинено повноваження ліквідатора приватного підприємства АПК Унікор, м. Виноградів () Ракущинець Андрія Андрашовича (свідоцтво №66 від 15.02.2013р.). Призначено ліквідатором ПП АПК Унікор, м. Виноградів () арбітражного керуючого Тритяченко Ольгу Володимирівну (свідоцтво від 13.05.2013 за №1009).

27.10.2021 до Господарського суду Закарпатської області надійшла заява від 22.10.2021 приватного підприємства АПК Унікор, м. Виноградів в особі ліквідатора арбітражного керуючого Тритяченко О.В. до ОСОБА_1 , м. Виноградів до ОСОБА_2 , м. Виноградів та до ПП ЗБК-Інвест, м. Мукачево про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями приватного підприемства АПК Унікор у зв`язку з доведенням до банкрутства на керівників та засновників (учасників) боржника.

Ухвалою суду від 03.11.2021 року прийнято до розгляду заяву та призначено на 24.11.2021 року.

17.11.2021 до суду ОСОБА_2 подано письмове пояснення по суті вимог ліквідатора, якою просить у її задоволенні відмовити у повному обсязі з підстав, наведених у ній.

Ліквідатором надіслано до суду 24.11.2021 року надіслано суду клопотання про розгляд справи без участі ліквідатора.

Представником ОСОБА_1 подано суду письмову заяву про застосування строків позовної давності щодо покладення субсидіарної відповідальності на керівників та учасників приватного підприємства Унікор за доведення до банкрутства.

Ухвалою суду від 24.11.2021 відкладено судове засідання та розгляд заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на 20.01.2022.

20.01.2022 ліквідатором подано заперечення на заяву керівника про застосування строків позовної давності.

Ухвалою суду від 20.01.2022 відкладено розгляд заяви на 23.02.2022р.

Судове засідання 23.02.2022 не відбулось у зв`язку з зв`язку з перебуванням головуючої судді Ремецькі О.Ф. у щорічній відпустці з 22.02.2022 року згідно наказу Господарського суду Закарпатської області №02.4-08/1-к від 22.02.2022 року.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Європейський суд з прав людини зазначає, що тривалість розгляду справи повинно відповідати розумним строкам. Таку розумність треба оцінювати у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів (див. рішення Європейського суду з прав людини від 12 березня 2009 року у справі «Вергельський проти України» (Vergelskyy v. Ukraine, заява № 19312/06).

Такими критеріями у розумінні суду наразі є те, що внаслідок триваючої широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» було постановлено про часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30-ть діб, а у подальшому 22 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 травня 2022 року строком на 90 діб, - до 23 серпня 2022 року, та в подальшому Указом Президента України від 12.08.2022, затвердженого Законом № 2500-IX від 15.08.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб - до 21 листопада 2022.

Указом Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено, що у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Так, ухвалою суду від 28.02.2022 р. відкладено судове засідання в межах розумного строку у зв`язку з запровадженням в Україні воєнного стану.

Ухвалою суду від 03.11.2022 призначено до розгляду заяву ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на 29.11.2022.

Ухвалою суду від 29.11.2022 року судове засідання по розгляду заяви про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями приватного підприємства АПК Унікор у зв`язку з доведенням до банкрутства на керівників та засновників (учасників) боржника було призначено на 21.12.2022.

Проте, судове засідання по розгляду заяви про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями приватного підприємства АПК Унікор у зв`язку з доведенням до банкрутства на керівників та засновників (учасників) боржника на 21.12.2022 року не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючої судді Ремецькі О.Ф. у невикористаній частині щорічної основної відпустки з 21.12.2022 року по 13.01.2023 року включно, згідно наказу Господарського суду Закарпатської області №02.4-08/38-к від 19.12.2022 року.

Ухвалою суду від 23.12.2022 року відкладено розгляд справи на 08.02.2023 року

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що заява ліквідатора боржника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною шостою статті 12 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Загальні умови та підстави для притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство визначені Господарським кодексом України (далі - ГК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Згідно з частиною першою статті 215 ГК України у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва-боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

Умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом (частина третя статті 215 ГК України).

Відповідно до частини першої статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Застосування субсидіарної відповідальності у справах про банкрутство урегульовано нормами частини другої статті 61 КУзПБ, чинного на час подання ліквідатором заяви.

Частиною друга статті 61 КУзПБ, передбачено, що під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника-юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом.

Визначене частиною другою статті 61 КУзПБ господарське правопорушення, за вчинення якого засновники (учасники, акціонери), керівник боржника та інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності поряд з боржником у процедурі банкрутства у разі відсутності майна боржника, має обґрунтовуватися сторонами через встановлення складу такого правопорушення (об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони).

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у даному випадку - права кредитора (-ів) на задоволення його (їх) вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності майна у боржника.

Об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб та/або юридичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів.

Суб`єктами правопорушення є особи визначені частиною другою статті 61 КУзПБ.

Суб`єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб`єкта правопорушення).

Отже субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності. Для застосування такої відповідальності необхідним є встановлення судом складових елементів господарського правопорушення як об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона правопорушення.

З огляду на зміст предмету судового розгляду, доводів сторін та поданих письмових заперечень, на думку суду, необхідним є вирішення питань щодо: змісту та умов застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство до суб`єктів субсидіарної відповідальності та ефективності обраного ліквідатором способу захисту інтересів боржника та кредиторів тощо.

Згідно з статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Провадження у справі про банкрутство боржника було відкрито 24.05.2016 року.

Слід зазначити, що Кодекс України з процедур банкрутства набув чинності 18.10.2018 року, тобто норми про притягнення керівника, засновників та третіх осіб за доведення до банкрутства не існувало, а отже була відсутня цивільна відповідальність в рамкам справи про банкрутство боржника.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

При цьому, судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, а роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996 ["Cantoni v. Frace", заява № 17862/91, §31-32), "Вєренцов проти України" від 11.04.2013 ("Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, §65)].

Крім того, суд керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Разом з тим, аналізуючи позицію ліквідатора та письмові пояснення учасників справи, суд констатує наступне.

14.10.2011р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк») та Приватним підприємством «АПК Унікор», в особі керівника Параски Юрія Юрійовича, був укладений іпотечний договір №PL 11-527/29-1 (надалі - договір іпотеки).

Згідно п.25. Договору іпотеки ПП «АПК Унікор» передало в іпотеку АТ «ОТП Банк» нерухоме майно, а саме - будівлі та споруди майнового комплексу і знаходяться за адресою Закарпатська область, Виноградівський район, м.Виноградів, вул. Чапаева, буд. 22 «Б» і належать ПП «АПК Унікор» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ №743635 від 26.05.2011р.

В березі 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного підприємства « АПК Унікор», в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила визнати недійсним пункт 1 Рішення №2-11 засновника ПП «АПК Унікор» від 21.04.2011р. в частині внесення ОСОБА_1 в якості внеску до статутного капіталу 1ll1 «АПК Унікор» частково будівлі майнового комплексу, колишнього плодоконсервного заводу, які розташовані в АДРЕСА_1 ; скасувати рішення Виконавчого комітету Виноградівської міської ради, Закарпатської області від 24.05 .201 1р. №161; скасувати свідоцтво про право власності від 26.05.2011р. серія САВ №743635 на нерухоме майно видане ПП «Унікор» Виконавчим комітетом Виноградівської міської ради Закарпатської області на підставі рішення від 24.05 .20 11р. номер 1 б 1; скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ПП «АПК Унікор», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 33747519, номер запису 495 в книзі 2-ф; визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , спільно з ОСОБА_1 .

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.0б.2014р. у позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 08.10.2014р. з урахуванням додаткового рішення від 19.01.2015р. скасоване рішення суду першої інстанції, а позов задоволено частково. Визнано недійсним п.1 рішення № 2- 1 засновника 1111 « АПК УНІКОР» від 21 квітня 2011 р. (ідентифікаційний код юридичної особи 37321236) у частині внесення ОСОБА_1 у якості внеску до статутного капіталу цього підприємства будівлі майнового комплексу колишнього плодоконсервного заводу, які розташовані по АДРЕСА_1 . Визнано незаконним і скасовано рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради № 161 від 24 травня 2011 р. Визнано незаконним і скасоване видане ПП « АПК УНІКОР» свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 26 травня 2011 р.

У відповідності до п . 14 Договору іпотеки іпотекодавець (ПП «АПК Унікор) зобов`язаний негайно (протягом одного Банківського дня), як тільки Іпотекодавцю стане відомо про будь-яку інформацію, факт чи подію, що може вплинути на виконання Клієнтом Боргових зобов`язань, може мати наслідком настання Випадку невиконання умов Договору та/або настання Випадку. Невиконання умов Документів забезпечення, та/або може вплинути на виконання зобов`язань щодо / ставлення до Банку будь-яких третіх осіб, що вступають у правовідносини з Банком відповідно до положень Договору Застави та/або у зв`язку з ним, повідомити Банк в письмовому вигляді (якщо застосовується, мають містити підпис уповноваженої (их) особи(іб) та відбиток печатки Іпотекодавця) про та інформацію, факт чи подію. Зокрема, про будь-яку зміну / заміну / доповнення документації, що передана Банку відповідно до умов Договору Застави, суттєву зміну характеру господарської діяльності (якщо застосовується) Іпотекодавця, зміни у складі (структурі) власників істотної участі/ кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) (якщо застосовується) у Іпотекодавцеві, залучення Іпотекодавцем банківського кредиту та/або отримання Іпотекодавцем інших послуг від фінансових та/або кредитних установ згідно договорів (правочинів), укладених після набрання чинності Договором Застави.

Таким чином, ОСОБА_1 та ПП «AHK Унікор» було відомо про те, що нерухоме майно є в іпотеці АТ «ОТП Банк». Відповідно до умов договору іпотеки та вимог ЦПК України вказані особи зобов`язані були повідомити банк і суд про існування обтяження даного майна іпотечним договором, однак не зробили цього.

Недотримання вимог вказаного п.14 Договору іпотеки є самостійною підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки (вищевказану нерухомість, тобто підставою заявлення банком вимоги до іпотекодавця.

У період з 25.03.201Ір. по 28.12.2015р. керівником та єдиним засновником ПП «АПК Унікор» був ОСОБА_1 .

14.10.2011р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк») та Приватним підприємством «АПК Унікор», в особі керівника Параски Юрія Юрійовича, був укладений договір застави №PL11-529/29-1 (надалі - договір застави).

Відповідно до п.13 договору застави розпоряджатися (відчужувати, передавати у володіння чи використання у будь-який спосіб) Предметом застави, будь-якій(им) третій(м) особі(ам) виключно (лише) за умови (обставини) отримання попередньої письмової згоди (має містити підписи уповноважених осіб та відбиток печатки) Банку на це. Також передавати (відступати, здійснювати заміну сторони) будь-які права та/або зобов`язання за Договором Застави будь-якій(им) третій (м) особі (ам) виключно (лише) за умови (обставини) отримання попередньої письмової згоди (має містити уповноважених осіб та відбиток печатки) Банку на це.

Однак, із 21.12.2015 Приватне підприємство « ЗБК-Інвест» стало учасником (засновником) ПП «AHk Унікор» із 100% часток статутного капіталу підприємства, а керівником ПП «АПК Унікор» став ОСОБА_2 та виконував повноваження керівника підприємства до винесення господарським судом Закарпатської області постанови від 08.11.2016р. у справі №907/308/1б, якою припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном.

Указані, всупереч інтересам підприємства, протиправні дії керівника Параска Ю.Ю. порушено вимоги законодавства в частині збереження майна боржника, та перебуває у заставі банку, що фактично стали підставою для неможливого виконання грошових зобов`язань перед АТ «ОТП Банк» і як наслідок, доведення ПП «АПК Унікор» до банкрутства.

ПП «ЗБК-Інвест» , як єдиний засновник підприємства жодної дії щодо повернення безпідставно вилученого майна на Користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нерухомого майна не вчиняло, чим порушено п.8.7.з Статуту підприємств (виключно компетенцією зборів учасників (засновників) е винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб Підприємств).

Відтак, ліквідатор стверджує, що указані обставини доводять, що діяння єдиного засновника підприємства ПП «ЗБК- Інвест» після отримання 100% частки у статутному капіталі та керівника ОСОБА_2 , були спрямовані на заподіяння шкоди підприємству, оскільки не було вчинено жодних дій для здійснення господарської діяльності, погашення заборгованості перед АТ «ОТП Банк» та відновлення платоспроможності підприємства, що призвело до його банкрутства.

Однак, як вже було зазначено, від відповідачів надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільний кодекс України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд розглянувши заяву про застосування строків позовної давності, ухвалив її задовольнити.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як зазначає ліквідатор, підставою для покладення субсидіарної відповідальності є вчинення дій протягом 2011-2015, відповідно до яких, відбулось виведення всіх основних фондів боржника, що і призвело до банкрутства.

Порушенням прав підприємства банкрута слід рахувати з моменту, коли керівник такого підприємства міг звернутись із заявою про оскарження таких актів органів місцевого самоврядування. В залежності від дати прийняття актів строк позовної давності спливає відповідно з 2013 по 2018 pp.

В постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012 зазначено, що у разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок/перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Тому, при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності, що становить 3 роки.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський Суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами №№ 22083/93, 22095/93).

Заявником не подано жодного обґрунтування щодо строків позовної давності із зверненням із такою заявою, у тому числі необхідності її поновлення в силу процесуальних обставин.

Таким чином, строк позовної давності сплинув.

Нормами статті 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За приписами частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному зверненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на викладені обставини на наведені норми суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку із доведенням його до банкрутства у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства та ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ліквідатора арбітражного керуючого Тритяченко О.В. до ОСОБА_1 , м. Виноградів до ОСОБА_2 , м. Виноградів та до ПП ЗБК-Інвест, м. Мукачево про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями приватного підприємства АПК Унікор у зв`язку з доведенням до банкрутства на керівників та засновників (учасників) боржника відмовити повністю.

2. Копію ухвали направити учасникам провадження у справі про банкрутство.

Повний текст ухвали складено 17.02.2023

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом України з процедур банкрутства та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ремецькі О.Ф.