РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2023Справа № 910/9798/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, )

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, )

про стягнення 11 911 878,91 грн,

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Гарматін К.В.

Від відповідача: Остапенко С.Л.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення заборгованості за заявою - приєднанням № 75-150-SD-21-00326 від 01.07.2021 до договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності у розмірі 156 581 639,97 грн, з яких: 151 252 385,58 грн основного боргу, 463 234,21 грн інфляційних втрат, 369 571,15 грн трьох відсотків річних та 4 496 449,03 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9798/22. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін; підготовче засідання призначено на 26.10.2022.

20.10.2022 через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому представник просив продовжити процесуальний строк на надання доказів у справі.

25.10.2022 через відділ діловодства суду позивачем подано відповідь на відзив.

У засіданні суду 26.10.2022 представник відповідача підтримав клопотання про продовження строку на надання доказів у справі, просив його задовольнити.

Представник позивача заперечень не навів.

У підготовчому засіданні 26.10.2022 оголошено перерву на 23.11.2022.

04.11.2022 через відділ діловодства суду відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

21.11.2022 через відділ діловодства суду відповідачем подані письмові пояснення по справі, в яких просив суд закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 151 252 385,58 грн.

22.11.2022 через відділ діловодства суду позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог та часткове закриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 заяву Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про закриття провадження у справі № 910/9798/22 задоволено. Провадження у справі № 910/9798/22 в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 151 252 385,58 грн - закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору. Заяву Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про збільшення розміру позовних вимог у справі № 910/9798/22 прийнято до розгляду. Подальший розгляд у справі за позовними вимогами Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" постановлено здійснювати про стягнення заборгованості за заявою - приєднанням № 75-150-SD-21-00326 від 01.07.2021 до договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності у розмірі 11 911 878,91 грн, з яких: 3 522 234,00 інфляційних втрат, 637 188,21 грн трьох відсотків річних та 7 752 456,70 грн пені.

У засіданні суду 23.11.2022 представник відповідача заявив усне клопотання про оголошення перерви у підготовчому засіданні.

Також представники сторін подали клопотання про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

Розглянувши дані клопотання представників сторін про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, суд на місці ухвалив задовольнити дане клопотання, відомості про дану процесуальну дію занесено до протоколу судового засідання.

У підготовчому засіданні 23.11.2022 оголошено перерву на 14.12.2022.

09.12.2022 від відповідача через відділ діловодства суду надійшли клопотання про зменшення суми штрафних санкцій, 3-х відсотків річних та інфляційних втрат та відзив на заяву про збільшення позовних вимог та часткове закриття провадження у справі, які залучено до матеріалів справи.

Також 13.12.2022 від позивача надійшли заперечення на відзив на заяву про збільшення позовних вимог та часткове закриття провадження у справі та на клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій, 3-х відсотків річних та інфляційних втрат, які залучено до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 14.12.2022 присутніми представниками сторін надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.02.2023.

15.12.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про повернення судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 1047 від 22.09.2022, в частині закритого провадження у справі № 910/9798/22 по стягненню основної суми боргу у розмірі 151 252 385,58 грн.

У судовому засіданні 01.02.2023 судом на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України оголошено перерву на 13.02.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 клопотання Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про повернення судового збору - задоволено; повернуто Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" зі спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 832 134 грн 83 коп., сплачений відповідно до платіжного доручення № 1047 від 22 вересня 2022 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 910/9798/22.

Представник позивача у судовому засіданні 13.02.2023 підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач у судовому засіданні 13.02.2023 проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі.

13.02.2023 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2021 Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - позивач, ВП «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом», ПДП) до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - відповідач, НЕК «Укренерго», ОСП) подано заяву - приєднання № 75-150-SD-21-00326 (далі - заява) до договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності (далі - договір).

Після акцептування заяви, що була подана у період дії умов договору, затверджених наказом НЕК «Укренерго» від 16.08.2019 № 445, умови договору затверджувались відповідачем ще й наказами від 25.02.2021 № 108 та від 18.01.2022 № 32.

Відповідно до пункту 1.2. договору позивач зобов`язується надати допоміжні послуги з регулювання частоти та активної потужності (далі - ДП) у частині забезпечення одного або більше резервів: резервів підтримки частоти (первинне регулювання); резервів відновлення частоти (вторинне регулювання); резервів заміщення (третинне регулювання), відповідно до умов цього договору, а ОСП зобов`язується здійснити оплату за надані ДП відповідно до умов цього договору та Правил ринку, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 307 (далі - правила ринку).

Придбання ДП здійснюється згідно з процедурою та умовами придбання ДП, визначеними правилами ринку (п. 1.4 договору).

Відповідно до пункту 2.2 договору обчислення платежів та розрахунок ціни здійснюється відповідно до правил ринку.

Виставлення рахунків та здійснення платежів здійснюються відповідно до процедур та графіків, зазначених у цьому договорі та правилах ринку (п. 6.1 договору).

ПДП складає та направляє ОСП два примірника підписаного зі своєї сторони Акту приймання-передачі наданих допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності (далі - Акт) до 08 числа місяця, наступного за тим, у якому такі послуги надавались (п. 6.2 договору).

У разі відсутності зауважень ОСП підписує Акт протягом трьох робочих днів з дати його отримання від ПДП або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, що повинні бути усунені (п. 6.3 договору).

Відповідно до пункту 6.4 договору ОСП здійснює остаточний розрахунок з ПДП протягом 10 робочих днів після підписання сторонами акту або з дати направлення Акту ПДП на адресу ОСП (у випадку не підписання або не направлення акту, або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ПДП податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ПДП грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих ДП.

Відповідно до підпункту 1 п. 7.3 договору ПДП має право: отримувати від ОСП своєчасну оплату за якісно надані ДП.

Відповідно до підпункту 1 п. 7.4 договору ОСП зобов`язується: здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату ДП на умовах, визначених цим договором.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до укладеного договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності, ПДП передав, а ОСП прийняв допоміжні послуги з регулювання частоти та активної потужності:

- за період з 01.06.2022 по 30.06.2022 в обсязі 53 230,000 Мвт*год, загальною вартістю 85 580 259,00 грн (з ПДВ), що підтверджується актом від 30.06.2022 № ДП/22/06- №0063 приймання-передачі наданих допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності по Договору від 05.07.2021 №0063-07012. Підписані кваліфікаційним електронним підписом (КЕП): акт за червень 2022 року та рахунок- фактуру від 08.07.2022 № 025 (позивач надіслав на електронну адресу відповідача супровідним листом від 08.07.2022 № 50-12/1926);

- за період з 01.07.2022 по 31.07.2022 в обсязі 40 120,000 Мвт*год, загальною вартістю 64 502 852,16 грн (з ПДВ), що підтверджується актом від 31.07.2022 № ДП/22/07-№0063 приймання-передачі наданих допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності по договору від 05.07.2021 № 0063-07012. Підписані КЕП: акт за липень 2022 року та рахунок-фактуру від 08.08.2022 № 026 (позивач надіслав на електронну адресу відповідача супровідним листом від 08.08.2022 № 50- 12/2405);

- за період з 01.08.2022 по 31.08.2022 в обсязі 45 615,000 Мвт*год, загальною вартістю 73 337 823,90 грн (з ПДВ), що підтверджується актом від 31.08.2022 № ДП/22/08- №0063 приймання-передачі наданих допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності по Договору від 05.07.2021 №0063-07012. Підписані КЕП: акт за серпень 2022 року та рахунок-фактуру від 09.09.2022 № 027 (позивач надіслав на електронну адресу відповідача супровідним листом від 09.09.2022 № 50- 12/2788).

Позивач зазначає, що НЕК «Укренерго мав сплатити ВП «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом» кошти за надані допоміжні послуги: по акту за червень 2022 року - 25.07.2022 (11.07.2022 дата підписання акту відповідачем + 10 робочих днів); по акту за липень 2022 року - 24.08.2022 (10.08.2022 дата підписання акту відповідачем + 10 робочих днів); по акту за серпень 2022 року - 26.09.2022 (12.09.2022 дата підписання акту відповідачем + 10 робочих днів).

Однак, ПАТ «Укренерго» розрахувалося за надані ВП «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом» у червні 2022 року допоміжні послуги не повністю і з порушенням строку оплати, заборгованість за якою, станом на дату подання позову до суду становила 13 411 709,52 грн.

Також оплата за надані ВП «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом» у липні 2022 року та серпні 2022 року допоміжні послуги станом на дату подання позову до суду НЕК «Укренерго» не здійснена в повному обсязі та заборгованість становила 137 840 676,06 грн.

Разом з тим, в процесі розгляду справи відповідачем було сплачено суму основного боргу у розмірі 151 252 385, 58 грн.

Таким чином, у зв`язку з частковим погашенням заборгованості розмір позовних вимог становить 11 911 878,91 грн, з яких 367 188,21 грн 3% річних, 3 522 234,00 грн - інфляційні втрати та 7 752 456,70 грн пені, враховуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог та ухвалу суду про закриття провадження у справі в частині.

Отже, звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати до дня фактичної оплати основного боргу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором про постачання електричної енергії.

За ч. 1 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості у відповідача перед позивачем за допоміжні послуги з регулювання частоти та активної потужності за період з 01.06.2022 по 31.08 2022 в обсязі 138 965,000 МВт*год в сумі 151 252 385,58 грн.

Однак, під час розгляду справи позивачем та відповідачем було повідомлено про повну оплату сум основного боргу, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки сума основного боргу, заявлена позивачем до стягнення, погашена відповідачем в повному обсязі, предмет спору у справі в частині стягнення 151 252 385,58 грн відсутній, ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 провадження у справі № 910/9798/22 за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 151 252 385,58 грн - закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Окрім наведеного розміру заборгованості позивачем заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 367 188,21 грн, 3 522 234,00 грн - інфляційні втрати та 7 752 456,70 грн пені за порушення строків розрахунку.

Факт прострочення відповідачем оплати за приймання-передачу допоміжних послуг з регулювання частоти активної потужності підтверджується наявними у матеріалах справи фактичними даними та під час вирішення спору спростований не був.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі №924/312/18 від 13.02.2019, у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019, у справі №910/21564/16 від 10.07.2019.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат і встановив, що вказаний розрахунок здійснено з урахуванням встановленого договором строку оплати та здійснених відповідачем оплат, визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, розрахунок арифметично правильний, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 637 188,21 грн на 3 522 234,00 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на зупинення нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на підставі постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022, з огляду на те, що відповідно до вказаної постанови зупинення нарахування та стягнення відбувається саме штрафних санкцій, проте 3 % річних та інфляції не є штрафними санкціями, а є складовою боргу. Тому не може бути зменшено і розмір інфляційних втрат та процентів, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Стосовно заявлених до стягнення з відповідача 7 752 456,70 грн пені, то суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 6.5 договору, у випадку порушення строків розрахунків відповідно до правил ринку та/або цього договору ПДП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % від суми прострочення платежу (але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діє на день прострочення) за кожний день такого прострочення у порядку, передбаченому Господарським кодексом України.

Разом з тим, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 було введено воєнний стан в Україні.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що утворений Кабінетом Міністрів України. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

Так, судом встановлено, що НКРЕКП прийнято Постанову "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" від 25.02.2022 № 332.

26.04.2022 Постанову НКРЕКП доповнено п. 16, згідно якого передбачено зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії, на період військового стану.

Тобто, оскільки спірні господарські правовідносини склалися відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", то вказана постанова НКРЕКП підлягає застосуванню до них.

При цьому, суд зауважує, що період нарахування пені позивачем заявлено такий, який входить в період дії воєнного стану.

Отже, з огляду на наведені вище обставини, позивач нарахував до стягнення пеню за період з 26.07.2022 по 01.11.2022 необґрунтовано.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача пені нарахованої в розмірі 7 752 456,70 грн визнається судом безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Твердження позивача щодо того, що Постанова НКРЕКП "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" від 25.02.2022 № 332 носить рекомендаційний характер, суд визнає помилковими, оскільки положення названої постанови НКРЕКП є спеціальними щодо правового регулювання спірних правовідносин у даній справі.

Відповідно до положень Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»:

- Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг (частина перша статті 1);

- Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом (стаття 3);

- рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою. Рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг (стаття 14).

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №911/782/21.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені, інфляційних втрат та 3% річних на 95%, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Тобто, зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (така правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 01.08.2019 у справі №922/2932/18, від 08.10.2019 у справі №922/2930/18, від 08.10.2019 у справі № 923/142/19, від 09.10.2019 у справі №904/4083/18).

З огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв (ст.233 ГК України), суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Відповідач не виконував зобов`язання щодо оплати вартості проданої ППБ балансуючої електричної енергії із порушенням строку, що й зумовило звернення позивача із даним позовом до суду.

Докази винятковості даного випадку, невідповідності розміру стягуваних сум вів матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, розмір інфляційних втрат та 3% річних не підлягають зменшенню, тому клопотання відповідача в цій частині задоволенню не підлягає.

Клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій в частині стягнення пені на 95% суд залишає без розгляду, оскільки вимога позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 7 752 456,70 грн не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 86, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) 3 % річних у розмірі 637 188 (шістсот тридцять сім тисяч сто вісімдесят вісім) грн 21 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 522 234 (три мільйони п`ятсот двадцять дві тисячі двісті тридцять чотири) грн 00 коп., та судовий збір у розмірі 62 391 (шістдесят дві тисячі триста дев`яносто одна) грн 33 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 15.02.2023

Суддя І.О. Андреїшина