ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2023 року м. Дніпро Справа № 904/2079/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Кузнецова В.О.

при секретарі судового засідання: Радіновському Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2022 (суддя Н.М. Євстигнеєва) у справі № 904/2079/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фін-Трейд Сервіс", м. Біла Церква Київської області

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення 262 729,71грн., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фін-Трейд Сервіс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просило стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" заборгованість у розмірі 2699 979,25 грн., з яких: основний борг у розмірі 2 437 249,54грн; пеня у розмірі 123 117,26грн; 3 % річних у розмірі 12 413,54грн; інфляційні втрати у розмірі 127 198,91грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2022 у справі № 904/2079/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фін-Трейд Сервіс" задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь позивача пеню у сумі 123 117,26грн., 3% річних у сумі 12373,95грн, втрати від інфляції у сумі 127198,91 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 3940,35 грн.; у решті заявлених вимог відмовлено; повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Фін-Трейд Сервіс" з Державного бюджету України сплачений судовий збір в розмірі 36558,73грн, перерахований згідно платіжного доручення № 17 від 13.07.2022, оригінал якого міститься в матеріалах справи.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені у сумі 123 117,26грн. та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував обставин віднесення шахт ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" до об`єктів критичної інфраструктури, здійснення господарської діяльності на межі виробничих можливостей та скрутного матеріального становища відповідача через збройну агресію РФ проти України та введення воєнного стану, тому безпідставно не зменшив заявлену позивачем до стягнення пеню у відповідності до ст. 551 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2022 у справі № 904/2079/22, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 14.02.2023р.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу відповідача безпідставною, посилаючись при цьому на не наведення відповідачем необхідних обставин та не доведення належними доказами підстав для зменшення, нарахованої позивачем пені за прострочку виконання відповідачем свого грошового зобов`язання.

Апелянт наданим йому правом участі у судовому засіданні не скористався та звернувся до апеляційного суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності свого представника.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а неявка представника апелянта не перешкоджає апеляційному перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті за відсутності представника останнього.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 19 липня 2019 року Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фін-Трейд Сервіс" (продавець, постачальник) був укладений договір поставки № 8305-ПУ-УМТС-Т, відповідно до умов якого (п.1.1.) в порядку та на умовах, передбачених даним договором, постачальник зобов`язується поставити у власність покупця обладнання виробничо-технічного призначення (в подальшому - продукція), в асортименті, кількості, в строки, по ціні та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невід`ємними частинами даного договору.

Покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється у його власність відповідно до умов цього договору (п. 1.2 договору).

Датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При постачанні автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на видатковій накладній. При постачанні залізничним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена в залізничній накладній, що підтверджує прибуття продукції на залізничну станцію призначення (в узгоджене місце призначення поставки), п. 4.7. договору.

Пунктом 4.8. договору визначено, що обов`язки постачальника вважаються виконаними з моменту передавання продукції у розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в належній якості, комплектності, асортименті, кількості, в строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі та специфікаціях до договору. Обов`язки покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції.

Право власності на продукцію, ризики втрати чи пошкодження продукції переходять від постачальника до покупця з дати поставки продукції (п. 4.9 договору).

Відповідно до п. 5.4 договору розрахунки за продукцію, що постачається постачальником по даному договору, здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Пунктом 6.8. договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець за письмовою вимогою постачальника сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати від вартості своєчасно не сплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

Цей договір може бути скріплений печатками сторін, набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Сторони дійшли згоди, що в разі належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2020 включно (п. 8.1 договору).

В межах зобов`язань за договором, ТОВ "Фін-Трейд Сервіс" (постачальник) належним чином виконав обов`язки за договором поставки, зокрема постачання Товару було здійснено відповідно до видаткових накладних. Товар був прийнятий Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля".

Так, на виконання зобов`язань за договором ТОВ "Фін-Трейд Сервіс" було поставлено ПРАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" серед іншого Товар, що підтверджується видатковими накладними: № 3 від 19.01.2022 на суму 481 650,00грн (а.с.24), № 5 від 19.01.2022 на суму 25224,00грн (а.с.25), № 10 від 21.01.2022 на суму 98 280,00грн (а.с.26), № 16 від 01.02.2022 на суму 540 351,00грн (а.с.27), № 17 від 01.02.2022 на суму 5616,00грн (а.с.28), № 20 від 03.02.2022 на суму 270 270,00грн (а.с.29), № 21 від 03.02.2022 на суму 126 000,00грн (а.с.30), № 22 від 03.02.3022 на суму 279 701,28грн (а.с.31), № 26 від 12.02.2022 на суму 318 343,06 грн (а.с.32), № 27 від 12.02.2022 на суму 27060,00грн (а.с.33), № 30 від 16.02.2022 на суму 290 042,76грн (а.с.34). Загальна вартість поставленого товару складає 2462538,10грн.

29.06.2022 позивач направив на адресу відповідача вимогу з проханням сплатити заборгованість за поставлений товар, яка отримана 06.07.2022 (а.с. 35-36).

Після отримання вимоги відповідач 08.07.2022 частково сплатив за поставлений товар 26232,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 2579586 від 08.07.2022 на суму 1008,00грн та № 2579587 від 08.07.2022 на суму 25224,00грн. Залишок несплаченої заборгованості станом на дату звернення з позовом до суду складав 2436306,10грн (2462538,10грн-26232,00грн).

У період з 22 липня 2022 року по 2 вересня 2022 року відповідач повністю сплатив заборгованість, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та не заперечується позивачем (а.с.94-102, 126-127, 132-140).

У зв`язку з повним погашенням заборгованості за поставлений товар позивач надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" 262729,71грн, з яких: пеню у розмірі 123 117,26грн; 3 % річних у розмірі 12 413,54грн; інфляційні втрати у розмірі 127 198,91грн.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань відповідно до статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно з нормами статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У встановлений договором строк протягом п`яти банківських днів з 90 календарного дня з дати поставки продукції (п. 5.4. договору) відповідач свої зобов`язання з оплати поставленого товару не виконав.

Строк оплати за поставлений товар настав: за видатковою накладною № 3 від 19.01.2022 на суму 481 650,00грн - 25.04.2022, за видатковою накладною № 5 від 19.01.2022 на суму 25224,00грн - 25.04.2022, за видатковою накладною № 10 від 21.01.2022 на суму 98 280,00грн - 27.04.2022, за видатковою накладною № 16 від 01.02.2022 на суму 540 351,00грн - 09.05.2022, за видатковою накладною № 17 від 01.02.2022 на суму 5616,00грн - 09.05.2022, за видатковою накладною № 20 від 03.02.2022 на суму 270 270,00грн - 11.05.2022, за видатковою накладною № 21 від 03.02.2022 на суму 126 000,00грн - 11.05.2022, за видатковою накладною № 22 від 03.02.3022 на суму 279 701,28грн - 11.05.2022, за видатковою накладною № 26 від 12.02.2022 на суму 318 343,06грн - 19.05.2022, за видатковою накладною № 27 від 12.02.2022 на суму 27060,00грн - 19.05.2022, за видатковою накладною № 30 від 16.02.2022 на суму 290 042,76грн - 24.05.2022.

У зв`язку з простроченням оплати поставленого товару позивачем нараховано пеню у розмірі 123 117,26грн; 3 % річних у розмірі 12 413,54грн; інфляційні втрати у розмірі 127 198,91грн.

Період нарахування пені, річних та інфляційних втрат - з 28.04.2022 по 12.07.2022.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При укладенні договору поставки сторони домовились, що у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець за письмовою вимогою постачальника сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати від вартості своєчасно не сплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції (п.6.8 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як передбачено ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пеня нарахована позивачем відповідними періодами, при цьому, тривалість цих періодів не перевищує шестимісячного строку, який передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України та з урахуванням договірного обмеження (не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції).

Здійснивши перерахунок розміру заявленої до стягнення пені, суд першої інстанції встановив, що позивачем не враховано, що день оплати заборгованості не вважається днем прострочки виконання зобов`язання. Однак це не вплинуло на загальну суму пені, яку заявляє до стягнення позивач, оскільки пеня обмежена за умовами договору 5% від вартості не своєчасно оплаченої продукції.

За підрахунком суду першої інстанції пеня за видатковою накладною № 3 від 19.01.2022 на суму 481650,00грн за період з 28.04.2022 по 07.07.2022 включно (08.07.2022 відбулася часткова оплата) складає 32593,85грн, а 5% від суми 481650,00грн 24082,5грн. В іншій частині розрахунок пені є вірним.

Таким чином, місцевим господарським судом визначено, що стягненню підлягає пеня у сумі 123 117,26грн., розмір якої відповідачем не оспорюється.

Відповідач просив зменшити розмір неустойки відповідно до ст. 551 ЦК України, мотивуючи це тим, що станом на 17.08.2022 сплатив заборгованість за договором, а повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України спричинило кризу в усіх галузях життя та економіки українців. Деякі підприємства групи ДТЕК знаходяться під обстрілами, а деякі на тимчасово окупованих російськими військами територіях. З початку війни ДТЕК безкоштовно надає електроенергію державним та комунальним установам, військовим і силовим структурам, виробникам хліба.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для зменшення неустойки, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зробила наступні висновки.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Верховний Суд у постанові від 10.12.2020 по справі № 904/6250/19 звертав увагу, що реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що застосоване в статті 233 Господарського кодексу України та частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України словосполучення суд має право та може бути зменшений за рішенням суду свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанції користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи обставини, які мають значення.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленої неустойки, яка нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що розмір заявлених нарахувань (пені, відсотків річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 262 729,71грн) складає 10,7% суми основного боргу на дату звернення з позовом до суду. Отже, загальна сума нарахувань відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Крім цього, позивачем нараховано пеню не за весь період прострочки.

З матеріалів справи також вбачається, що порушення строків оплати мало місце і відповідач не навів обґрунтування наявності обставин, які б суттєво перешкоджали здійснити своєчасну оплату у визначений договором строк. Умови договору, в тому числі порядок та строк оплати, були відповідачу відомі, і відповідач міг, здійснивши своєчасну оплату, уникнути цих нарахувань, або суттєво зменшити їх. За таких обставин зменшення штрафних санкцій зможе привести до втрати неустойкою засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що у даному випадку відповідачем не доведено існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення пені. При цьому розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача є співрозмірним з порушенням та становить лише 5,05% від суми боргу на дату звернення до суду.

Апеляційний суд такж вважає за необхідне зазначити, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2022 у справі № 904/2079/22р., в оскаржуваній частині, відсутні.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3721,50грн. слід покласти на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2022 у справі № 904/2079/22р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2022 у справі № 904/2079/22р. залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 15.02.2023 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О. Кузнецов