ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. ОдесаСправа № 915/577/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.,

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Кратковський Р.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Бланковська Г.О., довіреність №234 від 19.09.2022; Гусельщікова М.А., довіреність №28 від 09.01.2023;

від відповідача - Скоропуд І.А., ордер серії ВЕ №1079240 від 23.01.2023; Діденко Ю.О., довіреність №186 від 22.12.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон»

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від „19" січня 2023 про забезпечення позову

у справі № 915/577/22

за позовом: Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон»

про: стягнення 149160977,47 гривень,

головуючий суддя: Алексєєв А.П.

місце прийняття ухвали: Господарський суд Миколаївської області

В судовому засіданні 20.02.2023 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон», в якій просив суд стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №К10177/2021 від 13.08.2021 року в сумі 3853515,93 доларів США та 8243294,83 грн., з яких: 3 811 000,00 доларів США заборгованість за основним боргом; 42 515,93 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами; 1 197 987,57 грн. - штраф за порушення обсягів продажу іноземної валюти відповідно до п.5.4. Кредитного договору; 199 664,56 грн. - штраф за ненадання звітності та іншої інформації на вимогу Банку згідно п.5.3 Кредитного договору; 6 845 642,79 грн. - штраф за ненадання аудійованої консолідованої фінансової звітності ТОВ СП «Нібулон» на вимогу Банку згідно п.5.9. Кредитного договору.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Кредитним договором №К10177/2021 від 13.08.2021 року в частині строків погашення кредиту та процентів за користування кредитом.

16.01.2023 позивачем до суду було подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи до забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» в межах суми заявлених позовних вимог та можливих судових витрат в сумі 150 029 327,47 грн.

Позивач зазначає, що невжиття такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача, які знаходяться на рахунках відповідача, може за вказаних ним у заяві обставин істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що:

- між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір №К10177/2021 від 13.08.2021 року, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у вигляді поновлюваної кредитної лінії із лімітом заборгованості 3900000 доларів США, а відповідач зобов`язався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредит позивачу, сплатити відсотки річних, комісії, пені та штрафи та інші платежі, що будуть нараховані відповідно до умов кредитного договору;

- відповідач належним чином не виконав договірні зобов`язання, зокрема вчасно не повернув позивачу кредитні кошти та допустив заборгованість;

- виконання зобов`язань відповідача по кредитному договору забезпечується заставою належних відповідачу транспортних засобів у кількості 56 одиниць та обладнання у кількості 31 одиниці;

- відповідач порушив зобов`язання за договорами застави, внаслідок чого позивач позбавлений інформації про наявність у позивача заставного майна та його технічний стан.

Відсутність у позивача даних про заставне майно, за рахунок якого він вправі задовольнити усі свої майнові вимоги до відповідача за наслідками невиконання останнім грошових зобов`язань за кредитним договором №К10177/2021, надає йому підстави вважати, що заставне майно втрачене або пошкоджене. Це створює високий ризик неповернення кредитних коштів та інших передбачених кредитним договором платежів.

На підтвердження викладених у заяві обставин позивач надав завірені копії договорів застави транспортних засобів та обладнання, адресованих відповідачу листів про належне виконання умов договорів застави та відповідей на них, актів перевірки майна, тощо.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.01.2023 року у справі №915/577/22 (суддя Алексєєв А.П.) заяву Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» шляхом накладання арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» в межах суми заявлених позовних вимог та можливих судових витрат в сумі 150029327, 47 (сто п`ятдесят мільйонів двадцять дев`ять тисяч триста двадцять сім гривень 47 копійок) грн., а саме:

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_1 в ПАТ «МТБ БАНК», МФО 328168 (валюта українська гривня);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_2 в ПАТ «МТБ БАНК», МФО 328168 (валюта долари США);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_3 в ПАТ «МТБ БАНК», МФО 328168 (валюта Євро);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_4 в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313 (валюта українська гривня);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_4 та НОМЕР_5 в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313 (валюта долари США);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_4 в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313 (валюта Євро);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_6 в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313 (валюта Швейцарський франк);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_4 в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313 (валюта Фунт стерлінгів);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_4 в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313 (валюта російський рубль);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_7 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614 (валюта українська гривня);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_7 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614 (валюта долари США);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_7 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614 (валюта Євро);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_7 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614 (валюта Швейцарський франк);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_7 в АГ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614 (валюта російський рубль);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_7 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614 (валюта Фунт стерлінгів);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_8 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335 (валюта українська гривня);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_9 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335 (валюта долари США);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_10 в АТ «Кредобанк», МФО 325365 (валюта українська гривня):

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_10 в АТ «Кредобанк», МФО 325365 (валюта долари США);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_11 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528 (валюта українська гривня);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_11 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528 (валюта долари США);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_11 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528 (валюта Євро);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_12 в АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «ПІВДЕННИЙ», МФО 328209 (валюта українська гривня);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_13 в АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «ПІВДЕННИЙ», МФО 328209 (валюта долари США);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_13 в АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «ПІВДЕННИЙ», МФО 328209 (валюта Євро);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_14 в ПАТ «БАНК ВОСТОК», МФО 307123 (валюта українська гривня);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_14 в ПАТ «БАНК ВОСТОК», МФО 307123 (валюта долари США);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_14 в ПАТ «БАНК ВОСТОК», МФО 307123 (валюта Євро);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_15 в АТ «АЛЬФА-БАНК». МФО 300346 (валюта українська гривня);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_15 в АТ «АЛЬФА-БАНК», МФО 300346 (валюта долари США);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_15 в АТ «АЛЬФА-БАНК», МФО 300346 (валюта Євро);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_16 в АТ «КРЕДИТВЕСТ БАНК», МФО 380441 (валюта українська гривня);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_16 в АТ «КРЕДИТВЕСТ БАНК», МФО 380441 (валюта долари США);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_17 та НОМЕР_18 в АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», МФО 300658 (валюта українська гривня);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_17 в АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», МФО 300658 (валюта долари США);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_17 в АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ», МФО 300658 (валюта Євро);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_19 та НОМЕР_20 в АТ «ІНГ Банк Україна», МФО 300539 (валюта українська гривня);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_21 та НОМЕР_22 в АТ «ІНГ Банк Україна», МФО 300539 (валюта долари США);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_23 АТ «ІНГ Банк Україна». МФО 300539 (валюта Євро);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_24 та НОМЕР_25 в АТ "Державний ощадний банк України", МФО 300465 (валюта українська гривня);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_25 та НОМЕР_26 в АТ "Державний ощадний банк України", МФО 300465 (валюта долари США);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_25 АТ "Державний ощадний банк України", МФО 300465 (валюта Євро);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_27 в АТ «Правекс Банк», МФО 380838 (валюта українська гривня);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_28 в АТ «Правекс Банк», МФО 380838 (валюта долари США);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_29 в АТ «Правекс Банк», МФО 380838 (валюта Євро);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_30 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478 (валюта українська гривня);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_31 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478 (валюта долари США);

- розрахунковий рахунок: НОМЕР_32 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478 (валюта Євро), а також, на всіх інших банківських рахунках товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН" у будь-яких банківських та інших фінансових установах, які будуть встановлені під час виконання відповідної судової ухвали.

У вказаній ухвалі суд першої інстанції врахувавши значний розмір заявлених позовних вимог, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову у визначений ним спосіб.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.01.2023 про забезпечення позову по справі №915/577/22 та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» про забезпечення позову в повному обсязі.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст..ст. 136, 137 ГПК України, є незаконною та необґрунтованою, а при її постановлені судом:

-не обґрунтовано, яким чином невжиття заходів забезпечення прозову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а висновки суду щодо необхідності вжиття заходів забезпечення ґрунтуються на припущеннях;

-не проаналізовано співмірність заходів заявленим вимогам;

-не враховано правової позиції Верховного Суду в аналогічних спорах, зокрема на правову позицію викладену в постанові КГС ВС від 20.07.2022 у справі №909/86/22 та постанову КГС ВС від 24.05.2022 у справі №911/2719/21.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від „19" січня 2023 про забезпечення позову у справі № 915/577/22; призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» на 20 лютого 2023 року о 10:30 год.

02.02.2023 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» надійшли доповнення до апеляційної скарги, відповідно до яких останній зокрема зазначив, що:

- суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме чи дійсно внаслідок невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза унеможливлення виконання рішення суду;

- обігових коштів та основних засобів ТОВ СП «Нібулон» більше ніж достатньо для виконання можливого рішення суду;

- вжиття заходів забезпечення позову ПАТ «МТБ Банк» призводить до негативних наслідків відносно третіх осіб, які не є учасниками даного спору.

Крім того, заявник апеляційної інстанції просить поновити строк для подання доказів, які не були подані суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від ТОВ СП «Нібулон», зокрема: копія платіжного доручення в іноземній валюті №90 від 16.01.2023; копії Актів огляду складені комісіями з залученням представників охоронних фірм; фото докази наявності майна в належному стані; копія балансової довідки від 24.01.2023; копія звернення до приватного виконавця Довгань В.В. від 26.01.2022; копія листа №548/3-23/27 від 25.01.2023 та докази направлення перепусток та Балансової довідки.

03.02.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ПАТ «МТБ Банк» надійшло клопотання про повернення Господарському суду Миколаївської області матеріали справи №915/577/22 для забезпечення своєчасного розгляду позовної заяви ПАТ «МТБ Банк» до ТОВ СП «Нібулон» про стягнення заборгованості за Кредитним договором №К10177/2021 від 13.08.2021 року в сумі 3853515,93 доларів США та 8243294,83 грн. - в розумні строки.

Обґрунтовуючи вказане клопотання позивач зазначає, що всупереч вимогам пп.17.10 п.1 «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до суду апеляційної інстанції направлено всі матеріали справи №915/577/22, що перешкоджає своєчасному розгляду справи.

07.02.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» надійшли заперечення на клопотання ПАТ «МТБ Банк» про повернення матеріалів справи №915/577/22.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» - адвоката Діденко Ю.О. про проведення судового засідання, призначеного на 20 лютого 2023р. о 10:30, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено Судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

17.02.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ПАТ «МТБ Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить апеляційну скаргу ТОВ СП «Нібулон» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.01.2023 по справі №915/577/22 без змін.

17.02.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» надійшли письмові та додаткові пояснення по справі.

20.02.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» надійшли заперечення на відзив ПАТ «МТБ Банк».

Розглянувши у судовому засіданні клопотання позивача про повернення Господарському суду Миколаївської області матеріали справи №915/577/22 для забезпечення своєчасного розгляду позовної заяви ПАТ «МТБ Банк» до ТОВ СП «Нібулон» про стягнення заборгованості за Кредитним договором №К10177/2021 від 13.08.2021 року в сумі 3853515,93 доларів США та 8243294,83 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 17.10 п.1 «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України у разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені пунктами 1, 6-8, 10, 12-14, 17, 19, 21, 31-33 частини першої статті 255 цього Кодексу (крім ухвал про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову, про відмову у прийнятті або повернення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження), чи подання касаційної скарги на ухвали суду апеляційної інстанції (крім ухвал щодо забезпечення позову, зміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, ухвал про зупинення провадження у справі, які подані з пропуском строку на їх оскарження, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал) - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали.

30.01.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» на ухвалу Господарського суду Одеської області від „20" січня 2023 про повернення зустрічної позовної заяви у справі № 915/577/22.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від „20" січня 2023 про повернення зустрічної позовної заяви у справі № 915/577/22. Призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» на 02 березня 2023 року о 12:00 год.

Отже передбачені у пп. 17.10 п.1 «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України виключення щодо направлення усіх матеріалів справи до суду апеляційної інстанції у зв`язку з пропуском строків на апеляційне оскарження не застосовується, а тому колегія суддів відмовляє в задоволенні вказаного клопотання.

Також розглянувши у судовому засіданні клопотання скаржника про поновлення строку для подання до матеріалів справи додаткових письмових доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи та тексту ухвали суду першої інстанції, документи, додані скаржником до апеляційної скарги, не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 8 ст.80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у сказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

За приписами ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - відповідача). Вказаний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №916/317/18 та від 22.05.2019 у справі №5011-15-10488-2012.

За змістом ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати докази, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

В силу вимог ст. 169 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом (ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України).

Відповідно до ч.3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, у силу приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України підстав для прийняття додаткових доказів у суду апеляційної інстанції немає.

В судовому засіданні 20.02.2023 представники скаржника просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.

Як зазначалося раніше, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.01.2023 року у справі №915/577/22 (суддя Алексєєв А.П.) заяву Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» шляхом накладання арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» в межах суми заявлених позовних вимог та можливих судових витрат в сумі 150029327, 47 (сто п`ятдесят мільйонів двадцять дев`ять тисяч триста двадцять сім гривень 47 копійок) грн. згідно переліку зазначеного в резолютивній частині ухвали.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Верховний Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Європейським судом з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом наведеної норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві ефективний захист його порушених чи оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, крім того, що суд має дослідити таку підставу вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, також об`єктом дослідження має бути така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 25.02.2019 у справі № 924/790/18, від 11.10.2019 у справі № 910/4762/19, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 21.05.2020 у справі № 906/20/20, від 30.09.2020 у справі № 910/19113/19, від 30.11.2020 у справі № 910/217/20, від 17.12.2020 у справі № 910/11857/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 13.05.2021 у справі № 916/2761/20).

Як встановлено господарським судом та підтверджено під час апеляційного перегляду, 13.08.2021 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №К10177/2021, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 3900000,00 доларів США на строк з 13.08.2021 року по 12.08.2022 року включно зі сплатою за користування кредитом 6,5% річних, комісії, пені і штрафів та інших платежів, що будуть нараховані відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у редакції додаткової угоди № 2 від 27.09.2021 року до нього, виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором забезпечується, у тому числі:

- заставою транспортних засобів у кількості 56 одиниць, що належать відповідачу;

- заставою обладнання у кількості 31 одиниці.

Відповідно до п. 3.2.6 кредитного договору банк має право на постiйнiй ocнoвi, на власний розсуд, без отримання від будь-яких осіб будь-яких додаткових погоджень, згод і.т.п., здійснювати одноосібний контроль за наявністю/належною схоронністю/ вибуттям/заміною товарів на інші, перевірку наявності, стану та вартості/оцінки майна (майнових прав), наданих в забезпечення виконання позичальником власних зобов`язань за цим договором. Оцінка, перевірка вapтocтi забезпечення здійснюються оцінювачем банку відповідно до внутрiшньобанкiвського порядку оцінки забезпечення зi складанням вiдповiдного висновку про перевірку вapтocтi забезпечення, який підписується банком (в особі представника) i позичальником/заставодавцем/іпотекодавцем, та у відповідностi до умов цього договору.

Пунктом 3.3.4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний забезпечити банку умови для проведення перевірок позичальника за даними бухгалтерського, оперативного i складського обліку, цільового використання кредиту, його забезпеченості i своєчасності погашення (в тому числі безпосередньо на пiдприємствi) у дводенний термін з дня отримання письмового повідомлення банку.

31.08.2021 року між позивачем (заставодержатель) та відповідачем (заставодавець) був укладений договір застави транспортних засобів, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М. та зареєстрований у Реєстрі нотаріальних дій за реєстровим №1996, за умовами п. 1.1 якого заставою забезпечується виконання зобов`язань відповідача за укладеним між ним та позивачем кредитним договором №К10177/2021 із всіма додатковими угодами до нього:

- по поверненню наданого заставодавцю кредиту у вигляді поновлюваної кредитної лінії з лімітом заборгованості 3900000,00 доларів США, терміном погашення по 12.08.2022 року включно, з урахуванням умов п. 3.3.19 кредитного договору у строки/терміни, в порядку та на умовах відповідно до кредитного договору;

- по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 6,5% річних, що нараховуються та сплачуються у строки/терміни, в порядку та на умовах відповідно до кредитного договору;

- по сплаті комісій та можливих штрафних санкцій у випадках та розмірі, передбачених кредитним договором.

Заставою за договором застави забезпечується виконання зобов`язань заставодавця по всіх наданих заставодавцю траншах за кредитом та вимоги заставодержателя щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за кредитним договором і звернення стягнення на предмет застави, витрат на утримання і збереження предмета застави, витрат на страхування предмета застави, збитків, завданих заставодержателю внаслідок порушення заставодавцем умов кредитного договору чи умов договору застави, інші вимоги, що визначаються на момент фактичного задоволення.

При частковому виконанні зобов`язань за кредитним договором застава зберігається у початковому обсязі.

Максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою за цим договором, складає 4153500,00 доларів США.

Відповідно до п. 1.2 договору застави транспортних засобів, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором заставодавець надав заставодержателю в заставу належне йому на праві власності майно (предмет застави), а саме, транспортні засоби в кількості 56 одиниць.

Згідно п. 3.8. договору застави транспортних засобів, заставодержатель має право у будь-який час протягом строку дії цього договору (за умови попереднього, не пізніше ніж за п`ять днів повідомлення заставодавця) перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та використання предмету застави, здійснювати перевірку вартості/оцінки предмету застави зі складанням відповідного висновку. Умови, порядок та періодичність перевірок/оцінок зазначені у кредитному договорі. Заставодавець зобов`язаний не перешкоджати реалізації цього права заставодержателем, надавати йому всі необхідні документи, забезпечити фізичний доступ до предмета застави, або у вказаний у повідомленні термін доставляти його до офісу заставодержателя за адресою: м. Миколаїв, вул. Соборна, 12-А.

За умовами п. 7.1 договору застави транспортних засобів він набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов`язань заставодавцем за кредитним договором та за цим договором.

31.08.2021 року між позивачем (заставодержатель) та відповідачем (заставодавець) був укладений договір застави обладнання, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М. та зареєстрований у Реєстрі нотаріальних дій за реєстровим №1997, за яким заставою забезпечується виконання зобов`язань заставодавця за укладеним між заставодавцем та заставодержателем кредитним договором № К10177/2021 із всіма додатковими угодами до нього:

- по поверненню наданого заставодавцю кредиту у вигляді поновлюваної кредитної лінії з лімітом заборгованості 3900000,00 доларів США, терміном погашення по 12.08.2022 року включно, з урахуванням умов п. 3.3.19 кредитного договору у строки/терміни, в порядку та на умовах відповідно до кредитного договору;

- по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 6,5% річних, що нараховуються та сплачуються у строки/терміни, в порядку та на умовах відповідно до кредитного договору; по сплаті комісій та можливих штрафних санкцій у випадках та розмірі, передбачених кредитним договором.

Заставою за договором застави забезпечується виконання зобов`язань заставодавця по всіх наданих заставодавцю траншах за кредитом та вимоги заставодержателя щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за кредитним договором і звернення стягнення на предмет застави, витрат на утримання і збереження предмета застави, витрат на страхування предмета застави, збитків, завданих заставодержателю внаслідок порушення заставодавцем умов кредитного договору чи умов договору застави, інші вимоги, що визначаються на момент фактичного задоволення.

При частковому виконанні зобов`язань за кредитним договором застава зберігається у початковому обсязі.

Максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою за цим договором, складає 4153500,00 доларів США.

Відповідно до п. 1.2 договору застави обладнання, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором заставодавець надав заставодержателю в заставу належне йому на праві власності майно (предмет застави), а саме, обладнання для сільськогосподарських робіт в кількості 31 одиниці.

Згідно п. 3.7 договору застави обладнання, заставодержатель має право у будь-який час протягом строку дії цього договору (за умови попереднього, не пізніше ніж за два робочих дні повідомлення заставодавця) перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та використання предмета застави, здійснювати перевірку вартості/оцінки предмету застави зі складанням відповідного акту.

Заставодавець зобов`язаний не перешкоджати реалізації цього права заставодержателем, надавати йому всі необхідні документи, забезпечити фізичний доступ до предмета застави.

За умовами п. 7.1 договору застави обладнання він набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов`язань заставодавцем за кредитним договором та за цим договором.

18.11.2022 року позивачем за вих. № 03/173-0/62 відповідачу направлявся лист щодо надання для перевірки предметів застави згідно договорів застави транспортних засобів та обладнання від 31.08.2021 року, яким позивач вимагав не пізніше 01.12.2022 року надати для перевірки усе заставне майно.

Із змісту відповіді відповідача (лист від 30.11.2022 року за вих. № 6334/3-22/36) вбачається, що відповідач з огляду на п. 3.7 та п. 3.8 договорів застави готовий надати інформацію про місцезнаходження заставного майна. Одночасно зазначив, що тривале відключення електропостачання та зв`язку у філіях товариства ускладнює оперативний збір інформації за місцем знаходження техніки. З огляду на це, відповідач зобов`язався надати інформацію про місцезнаходження техніки в термін до 12.12.2022 року.

Отже, вимога позивача від 18.11.2022 року фактично задоволена не була.

01.12.2022 року за вих. № 03/176-0/62 позивачем на адресу відповідача повторно було направлено листа-вимогу про:

- надання в строк до 06.12.2022 року безперешкодного доступу до заставного майна (обладнання) згідно переліку зазначеного у п. 1.2 договору застави обладнання від 31.08.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1997;

- надання для перевірки в строк не пізніше 09.12.2022 року предмету застави відповідно до договору застави транспортних засобів від 31.08.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1996, доставивши транспортні засоби згідно переліку зазначеного у п. 1.2 договору застави транспортних засобів до офісу позивача за адресою: м. Миколаїв, вул. Соборна, 12-А.

У зазначеній вимозі позивач вказав П.І.Б. осіб (працівників) та їх контактні дані, а також режим роботи офісу позивача.

Із змісту відповіді відповідача від 06.12.2022 року за №6485/3-22/36 вбачається, що відповідачем, як позичальником, відповідно до п. 3.3.4 кредитного договору не заперечується наявність у нього обов`язку забезпечити позивачу умови для проведення перевірок позичальника за даними бухгалтерського, оперативного і складського обліку, цільового використання кредиту, його забезпеченості і своєчасності погашення (в тому числі безпосередньо на підприємстві).

Не дивлячись на те, що позивачем у листі-вимозі від 01.12.2022 року за вих. № 03/176-0/62 вже були надані дані його контактних осіб та номери їх мобільних телефонів, відповідач повторно пропонує надати перелік та контакти осіб, які здійснюватимуть перевірку заставного майна.

Також всупереч зобов`язанню надати інформацію про місцезнаходження техніки в термін до 12.12.2022 року відповідач зазначив, що відповідна інформація вже надавалася позивачу 15.07.2022 року і з того часу вона не змінювалася. При цьому, посилання на докази направлення цієї інформації позивачу 15.07.2022 року відповідачем не зроблено.

Крім того, відповідач заперечив наявність у відповідних договорах застави обов`язку відповідача доставляти заставне майно до офісу позивача, який розташований у м. Миколаєві по вул. Соборній, 12-А.

Таким чином, вимога позивача фактично задоволена не була.

26.12.2022 року позивачем втретє було направлено лист-вимогу відповідачу за №03/184-0/62, у якому позивач вказує на фактичне ігнорування листів позивача від 18.11.2022 року та 01.12.2022 року та невиконання відповідачем умов договорів застави, зокрема недоставляння заставних транспортних засобів на вказану у договорі застави адресу для перевірки.

Позивачем було запропоновано план подальших дій з метою досягнення конструктивного рівня в організації перевірки предметів застави, а саме:

1. В строк до 10.01.2023 року вказати актуальне місце знаходження заставного майна (обладнання), згідно з переліком зазначеним у договорі застави обладнання посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М. та зареєстрованого у реєстрі за №1997.

1.1. Надати перелік майна, яке знаходиться на окупованій території із зазначенням адреси.

1.2. Надати перелік майна, яке пошкоджене, втрачене у зв`язку з бойовими діями на території України.

1.3. Забезпечити безперешкодний доступ до наявного заставного майна (обладнання), згідно з переліком зазначеного у п. 1.2 договору застави обладнання, для його перевірки. Зазначити осіб та контакти представників відповідача для виїзду представника позивача, прізвище якого буде надано додатково.

2. В строк не пізніше 10.01.2023 року, відповідно до договору застави транспортних засобів посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М. та зареєстрованого у реєстрі за №1996 доставити до офісу позивача за адресою: м. Миколаїв, вул. Соборна, 12-А для перевірки наявності, стану, умов збереження та використання заставного майна - транспортних засобів згідно з переліком зазначеним у п. 1.2 даного договору застави транспортних засобів.

2.1. Надати перелік майна, яке знаходиться на окупованій території із зазначенням адреси.

2.2. Надати перелік майна, яке пошкоджене, втрачене у зв`язку з бойовими діями на території України.

На зазначену вимогу позивача відповідач 30.12.2022 року надав відповідь №7206-1/3-22/27, але по факту вимогу знов не виконав.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до п. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач з огляду на взяті на себе зобов`язання, які передбачені п. 3.3.4 кредитного договору, п. 3.8 договору застави транспортних засобів та п. 3.7 договору застави обладнання, які прямо кореспондуються із правами позивача визначеними у п. 3.2.6 кредитного договору та п.п. 3.7, 3.8 зазначених договорів застави, мав обрати для себе найменш обтяжливий та найбільш ефективний спосіб їх виконання, а саме шляхом надання позивачу запитуваної інформації про місцезнаходження заставного майна, повідомлення про найбільш зручні для сторін дату та час перевірки майна.

Отже, як вірно встановлено господарським судом, відповідачем реальних дій спрямованих на надання предметів застави для перевірки не здійснено, заставні транспортні засоби у вказаний у повідомленні термін та адресу не доставлено, інформація щодо місцезнаходження заставного обладнання позивачу не надана.

Існування таких обставин підтверджує об`єктивні причини для позивача вважати, що заставне майно втрачено (повністю чи частково) чи пошкоджено, та у свою чергу, створює загрозу забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та погашення кредитної заборгованості за рахунок заставного майна, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, адже виконання такого рішення полягатиме саме у виконанні відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Мотивувальна частина ухвали суду має містити, зокрема, зазначення мотивів, з яких суд дійшов висновків (частина перша статті 234 Господарського процесуального кодексу України).

Обґрунтованим є таке судове рішення, яке ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Із огляду на викладені заявником обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову у визначений ним спосіб, оскільки такий спосіб лише обмежить право відповідача розпорядженням грошових коштів, що знаходяться на його рахунках, в межах суми позовних вимог, а не всіх коштів, які є у нього в наявності, а також не призведе до зупинення господарської діяльності підприємства-відповідача.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженої ухвали апелянтом не наведено. Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскаржувана ухвала є вмотивованою, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки.

Окремо колегія судів зазначає, що відповідач, як юридична особа, що здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик, враховуючи принципи, закріплені в ст.6 Цивільного кодексу України, взяв на себе відповідні зобов`язання, і об`єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов`язань за договором.

Згідно положень ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (п.4 ст.44 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 617 Цивільного кодексу України не вважається випадком недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів тощо.

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача, запровадження у відношенні нього обмежувальних заходів, стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Водночас, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів зазначає, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановленого висновку суду першої інстанції.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин справи, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.01.2023 про забезпечення позову у справі № 915/577/22 слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.01.2023 у справі №915/577/22 - без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.01.2022 року по справі №915/577/22 залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

22.02.2023р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф.Савицький