ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.02.2023м. СумиСправа № 920/1053/22

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Вдовенко Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Чепульської Ю.В.,

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу № 920/1053/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційне підприємство Інтертелеком (вул. Праці, буд. 37, м. Суми, 40004)

до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Інтер 35Д (вул. Інтернаціоналістів, буд. 35Д, м. Суми, 40034)

про визнання додаткової угоди укладеною,

представники учасників справи:

від позивача Рожен С.І.;

від відповідача Оскорбін А.Г.;

УСТАНОВИВ:

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд визнати укладеною з 08 грудня 2022 року додаткову угоду № 3 до договору доступу від 11.04.2017 № 1, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційне підприємство Унтертелеком та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку Інтер 35Д на умовах проекту додаткової угоди, викладеного в прохальній частині позовної заяви.

Ухвалою від 22.12.2022 Господарський суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 920/1053/22; задовольнив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційне підприємство Інтертелеком про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 18.01.2023, 10:30; надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; надав позивачу семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив; надав відповідачу семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Згідно зі ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

16.01.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 286 від 16.01.2023), в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач зазначає, що договір доступу № 1 від 11.04.2017 був укладений щодо майна, що є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку, які на загальних зборах не приймали рішення щодо укладення з позивачем договору доступу до інфраструктури будинку № 35Д по вул. Інтернаціоналістів у м. Суми або щодо наділення Голови правління ОСББ повноваженнями на укладення договору доступу з позивачем. Відповідач є юридичною особою, але не є власником інфраструктури об`єкта доступу, власником спільного сумісного майна. Відповідно до п. 7.1. та п. 7.2. договору відповідач надіслав позивачу повідомлення про розірвання договору доступу за вих. № 56 від 22.11.2022 року, у зв`язку з чим строк дії договору закінчився 31.12.2022. Також відповідач зазначає, що позивач не обґрунтував зазначений у додатковій угоді строк дії договору до 31 грудня 2030 року, який є несправедливим; під час дії договору позивач систематично порушував умови договору та не сплачував плату за доступ. У відзиві на позовну заяву відповідач повідомляє, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які будуть понесені відповідачем у зв`язку із розглядом справи складає 3500,00 грн витрат на правничу допомогу. Докази витрат на правничу допомогу будуть надані у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України.

18.01.2023 відповідач подав клопотання (вх. № 205 від 18.01.2023), в якому просить суд залучити до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача співвласників багатоквартирного будинку за адресою: м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, 35Д за списком, що є додатком № 1 до клопотання, оскільки рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки однієї із сторін. Відповідач зазначає, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників будинку. Розпоряджатись спільним майном можуть тільки співвласники через прийняття рішень на загальних зборах співвласників.

У судовому засіданні 18.01.2023, за участю представників позивача та відповідача, розглянувши клопотання відповідача (вх. № 205 від 18.01.2023) про залучення до участі у справі третіх осіб, відповідно до ст. 50 ГПК України, враховуючи, що предметом спору у справі є визнання укладеною додаткової угоди до укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні зазначеного клопотання відповідача.

У судовому засіданні 18.01.2023, для забезпечення прав учасників справи подати заяви по суті спору, суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 09.02.2023, 11 год. 30 хв.

26.01.2023 позивач подав відповідь на відзив (вх. № 560/23 від 26.01.2023), в якій зазначає, що ОСББ «Інтер 35Д», як балансоутримувач житлового будинку № 35Д по вулиці Інтернаціоналістів у місті Суми, уклавши договір доступу від 11.04.2017 № 1 (що за своїм змістом та у розумінні Тимчасового положення є договором про розміщення телекомунікаційних мереж), надало згоду на користування цим будинком (включно із неподільним і спільним майном) ТОВ «КП «Інтертелеком», як суб`єкту господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж. Відповідачем не доведено недійсності договору доступу від 11.04.2017 № 1 з підстав вчинення його за відсутності на те відповідних повноважень. Правління ОСББ «Інтер 35Д» згідно зі Статутом було правомочне приймати рішення про укладення договору з суб`єктом господарювання, який надає програмні та телекомунікаційні послуги, експлуатує при цьому інфраструктуру багатоквартирного будинку № 35Д по вулиці Інтернаціоналістів у місті Суми, а голова правління був управненою посадовою особою на підписання такого договору зі сторони ОСББ «Інтер 35Д». Позивач оспорює односторонню відмову відповідача від приведення договору доступу від 11.04.2017 № 1 у відповідність із частиною шостою статті 16 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж» і жодним чином не оспорює наявність права у відповідача на розірвання договору доступу від 11.04.2017 № 1. Позивач зазначає, що повідомлення про відмову від пролонгації (розірвання) договору доступу від 11.04.2017 №1 відповідач надіслав вже після отримання вимоги позивача про приведення договору у відповідність із частиною шостою статті 16 Закону про доступ. У відзиві відповідач вказує на неправомірність укладення договору доступу (фактично вказуючи на його нікчемність) і одночасно обґрунтовує з посиланням на відповідні норми цивільного та господарського законодавства свої повноваження на його розірвання. Зміна договору та його розірвання є різними юридичними складами та мають різне правове регулювання. Стосовно заперечення відповідача щодо строку дії договору доступу, запропонованого позивачем у проекті додаткової угоди № 3 до договору доступу від 11.04.2017 № 1, позивач зазначає, що строк дії договору, який сторони зобов`язані погодити, не обмежений будь-яким строком. Тому сторони не позбавлені права визначити строк дії договору таким чином, щоб він забезпечував надання електронних комунікаційних послуг споживачам. Відповідач не був позбавлений права запропонувати альтернативний строк дії договору доступу, зазначивши відповідні аргументи.

06.02.2023 відповідач подав заперечення (вх. № 754 від 06.02.2023), в якому зазначає, що на дату укладення договору діяв Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» відповідно до якого вищим органом управління об`єднання є загальні збори; до виключної компетенції загальних зборів співвласників відносяться питання про використання спільного майна. Підписання договору головою правління здійснено з перевищенням наданих статутом та законодавством повноважень. Тільки співвласники можуть приймати рішення щодо майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності. Реалізація прав здійснюється через загальні збори співвласників. Саме загальні збори співвласників, як вищий орган ОСББ, вправі приймати рішення щодо спільного майна, до якого належить також майно вказане у п. 1.4. договору доступу № 1. Відповідно до Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», щоб укласти договір доступу до інфраструктури об`єктів доступу суб`єктам господарювання (замовникам) необхідно звернутися саме до власників інфраструктури об`єкта доступу. Відповідач (Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Інтер 35Д») не є власником багатоквартирного житлового будинку та не має права щодо володіння та розпорядження будинком. Відповідач зазначає, що умови додаткової угоди є несправедливими та порушують баланс прав та обов`язків на користь позивача. Зокрема, у додатковій угоді № 3 відсутні умови захисту технічних засобів телекомунікацій якими користується замовник, розміщених на елементах інфраструктури об`єкта доступу від їх умисного пошкодження (демонтажу або руйнування). Розділом 5 додаткової угоди передбачено, що умови захисту складаються у зобов`язання відповідача вживати відповідно до чинного законодавства України технічні та організаційні заходи захисту технічних засобів електронних комунікацій, що розташовані на власних елементах інфраструктури об`єкта будівництва у відповідності з вимогами договору. Чинним законодавством не передбачені технічні та організаційні заходи захисту технічних засобів електронних комунікацій Об`єднаннями співвласників багатоквартирного будинку. Плата за доступ до інфраструктури об`єкта будівництва, передбачена п. 3.1. договору, включає компенсацію витрат власника на електроживлення технічних засобів електронних комунікацій замовника, розміщених на елементах інфраструктури об`єкта будівництва власника відповідно до цього Договору. З огляду на відсутність обліку споживання електроенергії, що живлять прилади позивача, плата за доступ може бути нижчою ніж спожита електроенергія. Згідно з п. 8.3. договору в редакції додаткової угоди, у разі виявлення пошкодження та/або знищення, та/або викрадення технічних засобів електронних комунікацій замовника, розміщених на визначених у цьому договорі елементах інфраструктури об`єкта будівництва, власник зобов`язаний відшкодувати замовнику вартість пошкоджених та/або знищених, та/або викрадених технічних засобів електронних комунікацій та упущену замовником вигоду. Пошкодження, знищення, викрадення є діями, що мають ознаки кримінального правопорушення. Кримінальна відповідальність різновид юридичної відповідальності, обов`язок особи, яка вчинила кримінальне правопорушення (злочин), зазнати державного осуду в формі кримінального покарання. Застосування мір відповідальності до відповідача за дії третіх осіб суперечить вимогам Кримінального кодексу України.

09.02.2023 відповідач подав додаткове заперечення (вх. № 831 від 09.02.2023), в якому зазначає, що при ознайомленні з документами Інтернет Асоціації України (на її сайті), членом якої є ТОВ КП «Інтертелеком» відповідачу стало відомо про лист Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради від 07.02.2023 № 141/05.01-06, який є відповіддю на лист Асоціації № 01/4 від 09.01.2023. Позивач звернувся до Інтернет Асоціації України з проханням надати допомогу. Як наслідок Інтернет Асоціація України звернулась з проханням до Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради зі зверненням щодо врегулювання договірних відносин, які виникли між ОСББ «Інтер 35Д» та ТОВ «КП «Інтертелеком». Позиція Департаменту, як підрозділу органу місцевого самоврядування щодо розпорядження саме співвласниками майном, що є спільною сумісною власністю, яка є предметом додаткової угоди до договору доступу, співпадає з правовою позицією відповідача. У зверненні до Інтернет Асоціації України позивач просив терміново врегулювати ситуацію, яка виникла із одноосібного рішення та заборони керівника ОСББ «Інтер 35Д» надавати ТОВ «КП «Інтертелеком» електронні комунікаційні послуги своїм абонентам. На думку відповідача це спроба позивача у позасудовому порядку здійснити тиск на відповідача через адміністративний ресурс з метою отримання бажаного результату, а саме примусити Голову правління ОСББ укласти додаткову угоду № 3 до договору доступу № 1 від 11.04.2017.

Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарський суд, в межах наданих йому повноважень, створив належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

11 квітня 2017 року між сторонами укладений договір доступу № 1, за умовами якого відповідач зобов`язується надати позивачу доступ до інфраструктури об`єкта доступу з метою користування нею або її елементами для забезпечення можливості надання програмних і телекомунікаційних послуг позивачем і отримання таких послуг їх споживачами, а позивач зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у договорі здійснювати плату за доступ (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.3. договору об`єктом доступу за договором є житловий будинок № 35 Д по вулиці Інтернаціоналістів у м. Суми.

Додатком № 1 до договору є дозвіл ОСББ позивачу на доступ до ВРП-0,4кВ для безоблікового приєднання підсилювачів та комутаційного обладнання в житловому будинку та на прибудинковій території за адресою: м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, буд. 35Д.

Згідно з п. 7.1., 7.2., 7.7. договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року включно. Договір вважається пролонгованим на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін за 1 (один) календарний місяць до закінчення дії договору не заявить про його припинення. Дострокове припинення договору можливе за умови письмового повідомлення іншої сторони договору про розірвання у строк не пізніше ніж за 30 календарних днів до дня розірвання договору, або з підстав, передбачених чинним законодавством та договором.

Докази того, що позивач чи відповідач заявляли про припинення договору протягом 2020, 2021 років відсутні, відповідно договір є пролонгованим на 2022 рік (до 31.12.2022).

Відповідно до матеріалів справи листом від 07.11.2022 № 86/2022-Р позивач звернувся до відповідача з вимогою про укладення додаткової угоди № 3 до договору доступу на підставі п. 2 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж» (далі - Закон).

Згідно з проектом додаткової угоди № 3 до договору, останній викладений у новій редакції з метою приведення договору у відповідність із ч. 6 ст. 16 Закону.

Листом від 22.11.2022 № 56 відповідач повідомив позивача на підставі ст. 651 ЦК України, п. 7.2. та 7.7. договору про відмову від пролонгації договору на 2023 рік та його розірвання, у зв`язку з чим зазначив, що не вважає за доцільне укладати додаткову угоду, запропоновану позивачем згідно з листом № 86/2022-р від 07.11.2022, а також доповнення, зміни до договору доступу № 1 від 11.04.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що визначена п. 2 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж» законодавча норма є імперативною та не передбачає права замовника доступу до інфраструктури об`єкта доступу або власника (володільця) інфраструктури об`єкта доступу на односторонню відмову від внесення змін до договору, відповідач зобов`язаний забезпечити приведення договору у відповідність із ч. 6 ст. 16 Закону в місячний строк з дня виставлення такої вимоги. Оскільки лист позивача № 86/2022-р від 07.11.2022 з проектом додаткової угоди № 3 до договору відповідач отримав 07.11.2022, у місячний строк додаткову угоду не підписав, від підписання додаткової угоди відмовився, позивач просить суд визнати укладеною додаткову угоду № 3 до договору доступу від 11.04.2017 № 1 з 08 грудня 2022 року.

Суд встановив, що на дату укладення між сторонами договору діяло Тимчасове положення про порядок розміщення телекомунікаційних мереж в житлових будинках всіх форм власності, інших будинках та спорудах власності територіальної громади міста Суми або їх частинах, затверджене рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.01.2015 № 24. У пункті п. 1.4 Тимчасового положення визначено, що балансоутримувач (управитель) надає згоду на користування об`єктом або його частиною шляхом укладення Договору кожному суб`єкту ринку телекомунікацій, який звернувся у порядку, визначеному даним Тимчасовим положенням.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За приписами ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази визнання судом укладеного між сторонами договору недійсним з підстави підписання договору головою правління ОСББ з перевищенням повноважень, недійсність договору з цієї підстави прямо не встановлена законом.

Відповідно до матеріалів справи сторони вчиняли дії на виконання договору, зокрема укладали додаткові угоди № 1 від 01.01.2021, № 2 від 31.01.2021 щодо розміру плати за доступ, відповідач надавав послуги з доступу (акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за грудень 2020 року, січень, вересень, грудень 2021 року березень 2022 року), позивач здійснював оплату послуг з доступу (платіжні доручення від 26.05.2022, від 28.09.2021, від 01.03.2021).

За цих обставин, оскільки саме відповідач є стороною за договором доступу, договір судом недійсним не визнаний, позивач правомірно звернувся з пропозицією укласти додаткову угоду до договору саме до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Інтер 35Д, як сторони правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм змінено може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Закон України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспортну, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» від 07.02.2017 № 1834-VIII визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення доступу до інфраструктури об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі для розташування технічних засобів електронних комунікацій з метою забезпечення розвитку інформаційного суспільства в Україні, встановлює повноваження органів державної влади, органів місцевого самоврядування, визначає права та обов`язки осіб, які беруть участь у таких господарських відносинах.

Цей закон набрав чинності 04.06.2017, тобто після укладення між сторонами договору доступу від 11.04.2017.

Відповідно до абз. 1 п. 2 розділу VI Закону, чинні на день набрання чинності цим Законом договори, предметом яких є доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, діють до завершення строку їх дії на умовах, визначених такими договорами.

Суд встановив, що договір доступу № 1 від 11.04.2017 діяв до 31.12.2022.

Листом від 22.11.2022 № 56 відповідач повідомив позивача на підставі ст. 651 ЦК України, п. 7.2. та 7.7. договору про відмову від пролонгації договору на 2023 рік та його розірвання, у зв`язку з чим зазначив, що не вважає за доцільне укладати додаткову угоду, запропоновану позивачем згідно з листом № 86/2022-р від 07.11.2022, а також доповнення, зміни до договору доступу № 1 від 11.04.2017.

Відповідач заявив про припинення договору у строк встановлений п. 7.2. договору, а саме за 1 (один) календарний місяць до закінчення строку дії договору.

Таким чином підстави вважати договір продовженим на 2023 рік відсутні, строк дії договору закінчився 31.12.2022.

Доказів звернення позивача до відповідача щодо продовження строку дії договору після отримання листа від 22.11.2022 матеріали справи не містять.

Лист позивача від 07.11.2022 № 86/2022-Р щодо укладення додаткової угоди № 3 до договору був надісланий відповідачу у відповідь на лист останнього № 25 від 25.10.2022, в якому відповідач повідомляв позивача про неможливість продовження договірних відносин через ненадання позивачем інформації на лист від 06.06.2022 та вимогу щодо виконання Правил пожежної безпеки від 24.07.2021 № 3.

Тобто, на дату звернення позивача до відповідача з листом від 07.11.2022 № 86/2022-Р йому була відома позиція відповідача щодо відсутності наміру продовжувати договірні відносини.

Відповідно до абз. 2 п. 2 розділу VI Закону, на яку посилається позивач в обґрунтування позову, на вимогу замовника або власника інфраструктури об`єкта доступу договори, предметом яких є доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, мають бути приведені у відповідність із частиною шостою статті 16 цього Закону у місячний строк з дня виставлення вимоги.

Частина 6 статті 16 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспортну, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» визначає які істотні умови має містити договір з доступу, а саме:

1) повне найменування сторін договору з доступу;

2) детально визначені елементи інфраструктури об`єкта доступу, якими користується замовник на підставі договору з доступу;

3) конкретно визначені технічні засоби телекомунікацій, розміщені на елементах інфраструктури об`єкта доступу, якими користується замовник на підставі договору з доступу;

4) розмір плати за доступ, визначений згідно з відповідною методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу;

5) порядок доступу до технічних засобів телекомунікацій, розміщених на елементах інфраструктури об`єкта доступу, якими користується замовник на підставі договору з доступу;

6) умови захисту технічних засобів телекомунікацій, розміщених на елементах інфраструктури об`єкта доступу, якими користується замовник на підставі договору з доступу, від їх умисного пошкодження (демонтажу або руйнування);

7) порядок здійснення власником інфраструктури об`єкта доступу контролю за користуванням замовником визначеними елементами інфраструктури об`єкта доступу відповідно до договору з доступу;

8) строк дії договору з доступу (з можливістю його продовження у порядку, визначеному сторонами);

9) відповідальність сторін;

10) умови розірвання договору з доступу;

11) особливості порядку внесення змін до договору з доступу;

12) інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Виходячи зі змісту проекту додаткової угоди № 3, укладення договору в новій редакції пов`язане не тільки із приведенням договору у відповідність із частиною шостою статті 16 цього Закону, зокрема включенням до нього відсутніх істотних умов згідно з зазначеною нормою, а й на зміну істотних умов договору, які погоджені сторонами на дату укладення договору.

Суд встановив, що договір доступу № 1 від 11.04.2017 не містив розділів з умовами щодо: конкретно визначених технічних засобів телекомунікацій, розміщених на елементах інфраструктури об`єкта доступу, якими користується замовник на підставі договору з доступу; порядку доступу до технічних засобів телекомунікацій, розміщених на елементах інфраструктури об`єкта доступу, якими користується замовник на підставі договору з доступу; умов захисту технічних засобів телекомунікацій, розміщених на елементах інфраструктури об`єкта доступу, якими користується замовник на підставі договору з доступу, від їх умисного пошкодження (демонтажу або руйнування); порядку здійснення власником інфраструктури об`єкта доступу контролю за користуванням замовником визначеними елементами інфраструктури об`єкта доступу відповідно до договору з доступу.

Такі умови викладені позивачем у проекті додаткової угоди № 3 для приведення договору у відповідність із частиною шостою статті 16 Закону.

Водночас договір містив такі істотні умови як детально визначені елементи інфраструктури об`єкта доступу, якими користується замовник на підставі договору з доступу, розмір плати за доступ, а також строк дії договору з доступу (з можливістю його продовження у порядку, визначеному сторонами).

Зміну істотної умови договору, зокрема визначення строку його дії до 31 грудня 2030 року з посиланням на абз. 2 п. 2 розділу VI Закону щодо обов`язковості такої зміни суд вважає безпідставним, оскільки зазначена норма визначає обов`язок приведення договору у відповідність із частиною шостою статті 16 цього Закону щодо погодження у договорі істотних умов, а не зміни передбачених нормою істотних умов, що вже погоджені сторонами.

За викладених обставин, оскільки договір доступу від 11.04.2017 станом на дату прийняття судового рішення припинив свою дію, у зв`язку з закінченням строку на який його було укладено - до 31.12.2022, що виключає можливість зміни такого договору (викладення договору у новій редакції) відповідно до запропонованого позивачем проекту додаткової угоди № 3, правові підстави для визнання угоди укладеною з 8 грудня 2022 року з урахуванням строку визначеного абз. 2 п. 2 розділу VI Закону відсутні, так як така угода за змістом стосується не тільки приведення договору у відповідність із частиною шостою статті 16 Закону, а й зміни істотних умов договору, що були погоджені сторонами під час його укладення, зокрема строку його договору, суд відмовляє у задоволенні позову за його необґрунтованістю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 123, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане суддею 15.02.2023.

Суддя Д. В. Вдовенко