ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2023м. ХарківСправа № 922/1468/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" (01010, м. Київ, вул. Московська (Печерський район), буд. 32/2)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ.В" (61003, м. Харків, вул. Кооперативна, буд. 22)
про про стягнення 1201884,74 грн.
за участю

представників:

позивача - Романенко О.М.;

відповідача - Склярова Р.В.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ.В" про стягнення 1201884,74 грн., з яких: заборгованість у розмірі 933967,48 грн., пеня у розмірі 133520,64 грн., 3% річних у розмірі 12082,97 грн., інфляційні втрати у розмірі 122313,65 грн. та судові витрати.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за Договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР200-1116-21 від 28.09.2021 в частині повної та своєчасної сплати вартості природного газу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 04.10.2022 о 12:45.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 04.10.2022 відкладено підготовче засідання на 16.11.2022 о 10:40.

16.11.2022 в системі діловодства господарського суду Харківської області від позивача зареєстровано клопотання про долучення до матеріалів справи докази (вх. №14166), яке досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

16.11.2022 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку проведення підготовчого провадження (вх. №14182).

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 16.11.2022 клопотання відповідача про продовження строку проведення підготовчого провадження та відкладення розгляду справи задоволено частково, продовжено строк підготовчого провадження до 14.12.2022 та відкладено підготовче засідання на 14.12.2022 о 12:20 на підставі частини 3 статті 177, 183, частини 5 статті 233 ГПК України.

01.12.2022 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано заяву про поновлення процесуального строку (вх. №15226), в якій відповідач просить суд поновити процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву.

01.12.2022 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано відзив на позовну заяву (вх. №15229).

07.12.2022 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано клопотання про долучення доказів (вх. №15734, 15735), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 14.12.2022 задоволено заяву відповідача про поновлення процесуального строку (вх. №15226 від 01.12.2022) та долучено відзив на позовну заяву до матеріалів справи на підставі частини 3, 4 статті 119, 161, частини 5 статті 233 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.01.2023 об 11:00.

05.01.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від позивача зареєстровано клопотання про поновлення процесуального строку на подання відповіді на відзив на позовну заяву та заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх. №244).

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 13.01.2023 задоволено клопотання позивача про поновлення процесуального строку на подання відповіді на відзив на позовну заяву на підставі статті 119, 166, частини 5 статті 233 ГПК України з метою реалізації принципу рівності та змагальності сторін, а також задля з`ясування усіх обставин справи. Відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на подання заяви про зменшення розміру позовних вимог та залишено заяву про зменшення розміру позовних вимог без розгляду на підставі частини 2 статті 46, статті 118, статті 207, частини 5 статті 233 ГПК України та відкладено розгляд справи по суті на 07.02.2023 о 12:30.

13.01.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від позивача зареєстровано клопотання про долучення доказів (вх. №883), яке досліджено судом та долучено до матеріалів справи.

30.01.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від позивача зареєстровано заяву про надання доказів розміру судових витрат на правничу допомогу (вх. №2117), яку досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

07.02.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано промову у судових дебатах (вх. №2900), яку досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Позивач у судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 733967,48 грн., пеню у розмірі 133520,64 грн., 3% річних у розмірі 12082,97 грн., інфляційні втрати у розмірі 122313,65 грн. та судові витрати.

Відповідач у судове засідання з`явився, заперечив проти задоволення позовних вимог частково з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та у судових засіданнях.

Таким чином, судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи, надано учасникам справи достатньо часу для реалізації ними своїх процесуальних прав, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи. Матеріали справи свідчать про достатність доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши думку присутніх у судовому засіданні представників сторін, суд встановив наступне.

28.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" (надалі позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СІ.В" (надалі відповідач, споживач) було укладено Договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР200-1116-21 (надалі Договір), відповідно до умов пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2021 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що річний плановий обсяг постачання газу до 13500 куб.м.

Відповідно до умов пункту 2.1. Договору постачання газу здійснюється за умови наявності діючого між споживачем та оператором ГРМ договору розподілу газу; відсутності заборгованості у споживача за минулі періоди перед постачальником (або оплати відповідно до графіка погашення заборгованості) та оплати поточних платежів, підтвердження в установленому порядку Оператором ГТС місячного обсягу постачання газу, виділеного для забезпечення споживача (об`єктів споживача); включення споживача до реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді.

Змістом пункту 2.5. п.п. 2.5.2. Договору передбачено, що визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється на підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГТС постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника або з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Пунктом 2.5. п.п. 2.5.3. Договору погоджено, що споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу.

Відповідно до пункту 3.1. Договору розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Підписуючи договір, споживач підтверджує, що ознайомлений з тим, що протягом дії договору ціна на газ може змінюватись, про що сторони укладатимуть відповідні додаткові угоди. Підписуючи договір споживач підтверджує, що йому надане належне повідомлення про порядок зміни ціни газу протягом дії договору і ніяких інших повідомлень про зміну ціни газу не вимагається.

Умовами пункту 4.1., 4.2. Договору погоджено, що розрахунковий період становить один календарний місяць. Оплата газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в національній валюті України - гривні в наступному порядку - оплата в розмірі 100% здійснюється споживачем до 28 числа місяця, що передує місяцю поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з пунктом 4.4. Договору датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Відповідно до пункту 9.1. Договору договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої споживач включений до реєстру споживачів ТОВ "Твій Газзбут" в інформаційній платформі оператора ГТС до 31.12.2021 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатком №1 та №2 до Договору №41АР200-1116-21 від 28.09.2021 сторонами погоджено планові обсяги постачання газу у 2021 році та перелік EIC-код точок комерційного обліку споживача.

Додатковою угодою №ДУ-2/41АР200-1116-21 від 17.12.2021 до Договору №41АР200-1116-21 від 28.09.2021 сторони домовились викласти з 01.01.2022 року п. 1.1. Договору в наступній редакції: "1.1. Постачальник зобов`язується передати у власність споживачу в 2021-2022 роках природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором." Окрім того, сторони домовились доповнити з 01.01.2022 року пункт 1.2. Договору наступним абзацом: "Річний плановий обсяг постачання газу в 2022 р. до 17000 куб.м."

Разом з тим, сторони домовились доповнити з 01.01.2022 Додаток 1 до договору плановими обсягами постачання газу в оновленій редакції. При цьому сторони домовились викласти п. 9.1. Договору в наступній редакції: "9.1. Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої споживач включений до реєстру споживачів ТОВ "Твій Газзбут" в інформаційній платформі оператора ГТС до 31.12.2022 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».

Додатковою угодою №ДУ-3/41АР200-1116-21 від 29.12.2021 до Договору №41АР200-1116-21 від 28.09.2021 згідно з п. 3.3. Договору сторони домовились про узгодження ціни на газ починаючи з 01 січня 2022 року. Ціна одного кубічного метру (куб.м.) природного газу без урахування податку на додану вартість становить 45,84166667 грн. Крім того, компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,13657600 грн. Ціна одного кубічного метру природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 45,97824267 грн. Податок на додану вартість становить 9,19564853 грн. Всього ціна одного кубічного метру природного газу становить 55,17389120 грн.

Крім того, сторони домовились викласти п. 3.3.1. Договору в наступній редакції: "3.3.1. В разі порушення споживачем графіку оплати, визначеного п. 4.2. договору, більше ніж на 3 (три) банківські дні, постачальник в односторонньому встановлює ціну кубічного метру газу без урахування податку на додану вартість з 01 січня 2022 року на рівні: 45,92500000 грн., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,13657600 грн. Ціна одного кубічного метру природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 46,06157600 грн. Податок на додану вартість становить 9,21231520 грн. Всього ціна одного кубічного метру природного газу становить 55,27389120 грн."

Додатковою угодою №4/41АР200-1116-21 від 29.01.2022 до Договору №41АР200-1116-21 від 28.09.2021 згідно з п. 3.3. Договору сторони домовились про узгодження ціни на газ, починаючи з 01 лютого 2022 року. Ціна одного кубічного метру (куб.м.) природного газу без урахування податку на додану вартість становить 38,34166667 грн., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,13657600 грн. Ціна одного кубічного метру природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 38,47824267 грн. Податок на додану вартість становить 7,69564853 грн. Всього ціна одного кубічного метру природного газу становить 46,17389120 грн.

Разом з тим, сторони домовились викласти п. 3.3.1. Договору в наступній редакції: "3.3.1. В разі порушення споживачем графіку оплати, визначеного п. 4.2. Договору, більше ніж на 3 (три) банківські дні постачальник в односторонньому порядку встановлює ціну кубічного метру газу без урахування податку на додану вартість з 01 лютого 2022 року на рівні: 38,42500000 грн., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,13657600 грн. Ціна одного кубічного метру природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 38,56157600 грн. Податок на додану вартість становить 7,71231520 грн. Всього ціна одного кубічного метру природного газу становить 46,27389120 грн."

Додатковою угодою №5/41АР200-1116-21 від 29.01.2022 до Договору №41АР200-1116-21 від 28.09.2021 сторони домовились з 01.02.2022 викласти пункт 4.2. Договору в наступній редакції: "4.2. Оплата газу за договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України гривні в наступного порядку: оплата в розмірі 100% за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до десятого числа місця, наступного за звітним місяцем".

Додатковою угодою №ДУ-6/41АР200-1116-21 від 28.02.2022 до Договору №41АР200-1116-21 від 28.09.2021 згідно з п. 3.3. Договору сторони домовились про узгодження ціни на газ, починаючи з 01 березня 2022 року. Ціна одного кубічного метру (куб.м.) природного газу без урахування податку на додану вартість становить 40,83333333 грн., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,13657600 грн. Ціна одного кубічного метру природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 40,96990933 грн. Податок на додану вартість становить 8,19398187 грн. Всього ціна одного кубічного метру природного газу становить 49,16389120 грн. Крім того, сторони домовились викласти п. 3.3.1. Договору в наступній редакції: "3.3.1. В разі порушення споживачем графіку оплати, визначеного п. 4.2. Договору, більше ніж на 3 (три) банківські дні, постачальник в односторонньому порядку встановлює ціну кубічного метру газу без урахування податку на додану вартість з 01 березня 2022 року на рівні: 41,66666667 грн., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,13657600 грн. Ціна одного кубічного метру природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 41,80324267 грн. Податок на додану вартість становить 8,36064853 грн. Всього ціна одного кубічного метру природного газу становить 50,16389120 грн."

Додатковою угодою №ДУ-7/41АР200-1116-21 від 09.03.2022 до Договору №41АР200-1116-21 від 28.09.2021 згідно п. 3.3. Договору сторони домовились про узгодження ціни на газ, починаючи з 01 березня 2022 року. Ціна одного кубічного метру (куб.м.) природного газу без урахування податку на додану вартість становить 40,83333333 грн., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,12416000 грн. Ціна одного кубічного метру природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 40,95749333 грн. Податок на додану вартість становить 8,19149867 грн. Всього ціна одного кубічного метру природного газу становить 49,14899200 грн. Крім того, сторони домовились викласти п. 3.3.1. Договору в наступній редакції: "В разі порушення споживачем графіку оплати, визначеного п. 4.2. договору, більше ніж на 3 банківські дні, постачальником в односторонньому порядку встановлює ціну кубічного метру газу без урахування податку на додану вартість з 01 березня 2022 року на рівні: 41,66666667 грн., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,12416000 грн. Ціна одного кубічного метру природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 41,79082667 грн. Податок на додану вартість становить 8,35816533 грн. Всього ціна одного кубічного метру природного газу становить 50,14899200 грн."

Відповідно до Акту приймання-передачі природного газу №ТГЗ82003052 від 31.01.2022 постачальник передав, а споживач прийняв у січні 2022 року природний газ обсягом 9807,98 куб.м. на суму 541144,42 грн.

Відповідно до Акту приймання-передачі природного газу №ТГЗ82007463 від 28.02.2022 постачальник передав, а споживач прийняв у лютому 2022 року природний газ обсягом 6587,96 куб.м на суму 304191,74 грн.

Відповідно до Акту приймання-передачі природного газу №ТГ382019043 від 31.03.2022 постачальник передав, а споживач прийняв у березні 2022 року природний газ обсягом 7465,16 куб.м. на суму 374370,25 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду в обґрунтування позовних вимог позивачем вказано про належне виконання взяти на себе зобов`язань за Договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР200-1116-21 від 28.09.2021 та укладених Додаткових угод до нього в частині поставки відповідачу природного газу у січні, лютому та березні 2022 р. в загальному обсязі 23861,10 куб.м. на суму 1219706,41 грн.

Водночас позивачем у позовній заяві вказано, що відповідачем проведено часткову оплату вартості спожитого природного газу за Договором №41АР200-1116-21 від 28.09.2021, а саме: 08.02.2022 у сумі 27738,92 грн.; 11.02.2022 у сумі 81000,00 грн.; 14.02.2022 у сумі 27000,00 грн.; 22.02.2022 у сумі 100000,00 грн.; 23.02.2022 у сумі 50000,00 грн. З огляду на зазначене, позивачем у позовній заяві зазначено, що з урахуванням часткової оплати, сума заборгованості за спожитий природний газ складає 933967,48 грн.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як зазначено в статті 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Аналіз наведених норм права свідчить, що договір поставки за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У таких правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару відповідає обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 910/8612/19.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 06.11.2019 у справі № 909/51/19 вказав, що ключовою рисою цивільного права є автономія волі сторін, яка знаходить своє втілення у принципі свободи договору.

Свобода договору, закріплена у якості однієї із засад цивільного законодавства, сформульована у статтях 6 та 627 ЦК України, у відповідності до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Зміст договору становлять умови як ті, що погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові на підставі чинного законодавства.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Беручи до уваги встановлену статтею 204 ЦК України та неспростовану в межах цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності означеного договору, суд вважає його належною у розумінні статей 11, 509 ЦК України та статей 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Таким чином, укладаючи та підписуючи Договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР200-1116-21 від 28.09.2021 та Додаткові угоди до нього, сторони чітко визначили та погодили всі істотні умови договору, взаємні права та обов`язки кожної із сторін, а також відповідальність сторін у разі порушення умов договору.

За приписами статті 173 ГК України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами в процесі розгляду справи, що відповідно до Акту приймання-передачі природного газу №ТГЗ82003052 від 31.01.2022 постачальник передав, а споживач прийняв у січні 2022 року природний газ обсягом 9807,98 куб.м. на суму 541144,42 грн.

Відповідно до Акту приймання-передачі природного газу №ТГЗ82007463 від 28.02.2022 постачальник передав, а споживач прийняв у лютому 2022 року природний газ обсягом 6587,96 куб.м на суму 304191,74 грн.

Відповідно до Акту приймання-передачі природного газу №ТГЗ82019043 від 31.03.2022 постачальник передав, а споживач прийняв у березні 2022 року природний газ обсягом 7465,16 куб.м. на суму 374370,25 грн.

Зазначені вище Акти приймання-передачі природного газу №ТГЗ82003052 від 31.01.2022; №ТГЗ82007463 від 28.02.2022; №ТГЗ82019043 від 31.03.2022 підписано позивачем та відповідачем з дотриманням умов пункту 9.4., 9.7. 9.8 Договору, що також не заперечується сторонами в процесі розгляду справи. При цьому суд зауважує, що Акти приймання-передачі природного газу не містять будь-яких заперечень чи зауважень з боку відповідача щодо обсягів, вартості або своєчасності поставленого природного газу. У той же час, матеріали справи так само не містять будь-якого листування претензійного характеру між позивачем та відповідачем щодо обсягів, вартості або своєчасності поставленого позивачем та спожитого відповідачем природного газу, так само як і не містять доказів відмови відповідача від підписання актів приймання-передачі відповідно до умов пункту 2.5. Договору.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Суд зазначає, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.

Так, предмет позову - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Отже, виходячи із предмету доказування у даній справі, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено належне виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за Договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР200-1116-21 від 28.09.2021 та укладених Додаткових угод до нього в частині постачання відповідачу природного газу у січні, лютому та березні 2022 р. в загальному обсязі 23861,10 куб.м. на суму 1219706,41 грн.

Положеннями частини 1, 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною 1, 4 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Приписами статті 525 ЦК України та частини 7 статті 193 ГК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зазначені положення законодавства вказують, що коли одна із сторін за умовами договору взяла на себе певні зобов`язання, то інша сторона вправі очікувати, що такі будуть виконані належним чином у встановлені строки. У разі ж коли така сторона порушила умови договору, зобов`язання вважається не виконаним. Тобто однією із основних умов виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Верховний Суд у постанові від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц слушно зазначив, що принцип належного виконання зобов`язання полягає в тому, що виконання має бути проведене, зокрема у належний строк (термін).

Пунктом 5.2. п.п. 5.2.1 Договору передбачено, що постачальник має право отримувати від споживача оплату поставленого газу відповідно до умов розділів 3, 4 Договору.

Відповідно до пункту 4.2. Договору оплата газу за договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України гривні в наступному порядку: оплата в розмірі 100% за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним місяцем (із змінами відповідно до Додаткової угоди №5/41АР200-1116-21 від 29.01.2022).

Перевіривши обґрунтованість та арифметичну вірність заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 933967,48 грн. суд встановив, що розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду справи відповідачем здійснено часткову сплату заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 200000,00 грн., що підтверджується позивачем та наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, слід вважати, що заборгованість за природний газ за Договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР200-1116-21 від 28.09.2021 та укладених Додаткових угод до нього відповідачем сплачено частково у розмірі 200000,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, часткова сплата відповідачем заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 200000,00 грн. у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України тягне за собою закриття провадження у вказаній частині позовних вимог у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Натомість матеріали справи не містять доказів, що свідчать про належне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань за Договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР200-1116-21 від 28.09.2021 та укладених Додаткових угод до нього в частині повної та своєчасної сплати решти вартості спожитого природного газу у розмірі 733967,48 грн., яка визнається судом обґрунтованою, доведеною та підлягає задоволенню.

Щодо доводів відповідача про звільнення від відповідальності на підставі статті 617 ЦК України, статті 217 ГК України у зв`язку з настанням непереборної сили, суд зазначає наступне.

Під непереборними силами відповідач посилається на військову агресію та запровадження воєнного стану в Україні та вказує про нездатність виконувати власні зобов`язання через відсутність співробітників, обстріли Харкова та Харківської області, пряму загрозу життю та здоров`ю співробітників, майну підприємства. Зазначає, що підприємство має збитки, пов`язані з нереалізацією продукції, що залишилась на початок війни та нездатність покриття собівартості виробленої продукції. Станом на 24.02.2022 перед ТОВ "СІ.В" мається заборгованість в сумі 6787508,00 грн., яка виникла через несплату по договору СКП "Харківзеленбуд" Харківської міської ради контрагенту.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з статтею 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Окрім того, форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Так, наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 (із подальшими змінами).

Листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд зазначає, що повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги, оплату) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21)

Натомість матеріали справи не містять доказів, що свідчать про вчинення відповідачем дій з повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили та неможливості у зв`язку із цим виконати взяті на себе договірні зобов`язання.

Також, відповідачем не надано відповідних документів Торгово-промислової палати України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання зобов`язання саме за укладеним сторонами спірним договором внаслідок непереборної сили.

Окрім того, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за договором, відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань, погіршення фінансового стану не звільняє його від обов`язку своєчасно виконати господарські зобов`язання.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 23.03.2018 року у справі №904/6252/17, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17, від 07.11.2019 у справі №916/1345/18, від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19.

При цьому наведені обставини не корелюються із положеннями статті 42 ГК України, оскільки підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З наведеного слідує, що важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Необхідно враховувати, що сторони укладаючи договір №41АР200-1116-21 від 28.09.2021 та Додаткові угоди до нього погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, штрафні санкції, строк виконання, що є належною у розумінні статей 11, 509 ЦК України та статей 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Відтак відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені договором строки оплати вартості газу та ризики їх недотримання.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги законодавства, обставини справи, а також правову позицію Верховного Суду слід дійти висновку, що відповідачем не доведено, що саме наведена обставина стала підставою для неналежного виконання договірних зобов`язань у спірних правовідносинах.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 133520,64 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 ЦК України).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частина 1 статті 216 та частина 1 статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 ГК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною 6 статті 232 ГК України.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Системний аналіз положень чинного законодавства вказує, що забезпечення виконання зобов`язання має своєю правовою метою надання контрагентам можливості передбачити у відповідному правочині правові наслідки неналежного виконання обов`язків за відповідним правочином.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяльна в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши правомірність та правильність здійсненого позивачем детального розрахунку пені у розмірі 133520,64 грн. суд зазначає, що даний розрахунок у повній мірі відповідає обставинам справи, вимогам законодавства, є арифметично вірним, з урахуванням чого, позовна вимога про стягнення пені у розмірі 133520,64 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 12082,97 грн. та інфляційних втрат у розмірі 122313,65 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 ЦК України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних нарахувань входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Окрім того, судом взято до уваги правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 у справі №924/532/19, відповідно до якої розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Перевіривши правомірність та правильність здійсненого позивачем детального розрахунку 3% річних у розмірі 12082,97 грн. суд зазначає, що даний розрахунок також відповідає обставинам справи, вимогам законодавства, є арифметично вірним, з урахуванням чого, позовна вимога про стягнення 3% річних у розмірі 12082,97 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас перевіривши правомірність та правильність здійсненого позивачем детального розрахунку інфляційних втрат у розмірі 122313,65 грн. суд зазначає, що у проведеному розрахунку позивачем допущено арифметичну неточність з огляду на наведені вище норми права та правову позицію Верховного Суду.

Враховуючи умови договору, вимоги чинного законодавства, обставини справи та наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності суд зазначає, що правомірною, обґрунтованою та арифметично вірною є сума інфляційних втрат у розмірі 115827,16 грн., що свідчить про наявність підстав для часткового задоволення позову у відповідній частині та відмови у задоволенні решти розміру інфляційних втрат.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 95%, що викладено у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

У частині 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно із розміром заборгованості та оцінити чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін. Крім того, оцінити причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам тощо.

Водночас зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд, в межах дискреційних повноважень вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

Таким чином, зменшення заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі статтею 74 ГПК України та статтею 233 ГК України те, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на наявність між сторонами господарських відносин у формі укладання договору постачання природного газу та виконання його належним чином; знаходження підприємства відповідача у фактично збитковому фінансовому стані; наявності дебіторської заборгованості в сумі 6787508,00 грн.; у факторі військових дій на території Харкова та Харківської області.

Заперечуючи проти клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій позивачем вказано про його необґрунтованість та безпідставність, оскільки таке зменшення порушить розумний та справедливий баланс інтересів сторін. При цьому визначений розмір нарахувань не дає підстав стверджувати про його нерозумність, несправедливість чи неспіврозмірність та спроможний у певній мірі компенсувати позивачу майнові втрати, яких позивач зазнав внаслідок порушення договірних зобов`язань із своєчасного здійснення розрахунків боржником та не перетворити сплату таких нарахувань на спосіб отримання доходів.

Виходячи із обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів суд зазначає, що нараховані штрафні санкції за неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань не мають надмірно великого розміру порівняно з заборгованістю, що виникла за спожитий природний газ. В той же час, позивачем зобов`язання за договором виконувалися належним чином. Проте відповідач допускав прострочення виконання грошових зобов`язань з оплати вартості природного газу за спірний період, що вбачається з матеріалів справи та підтверджується самим відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Твій Газзбут" є стратегічним, соціально-відповідальним суб`єктом господарювання, діяльність якого відноситься до об`єктів критичної інфраструктури, обов`язком є надійне та безперебійне постачання природного газу та електроенергії споживачам. Відсутність належних розрахунків споживачів перешкоджає позивачу своєчасно розраховуватись за взятими на себе зобов`язаннями відповідно до мети своєї господарської діяльності, забезпечувати споживачів енергоресурсами, покращувати сервіси та здійснювати заходи щодо модернізації обладнання з метою розбудови енергонезалежності України.

Крім того, слід враховувати, що неустойка має подвійну правову природу - є способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Отже, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань. Поряд з цим, вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер. Слід також враховувати, що сторони укладаючи договір погодили усі його істотні умови, в тому числі строки розрахунків, відтак відповідач прийнявши на себе зобов`язання за спірним договором, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань та ризиками своєї господарської діяльності.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, беручи до уваги необхідність дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, заявлений розмір штрафних санкцій є незначним порівняно із значним розміром допущеної відповідачем заборгованості, суд приходить до переконливого та обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних на 95% суд зауважує, що як вже зазначалось, інфляційне нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, отже відповідні суми не підлягають зменшенню за приписами статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України.

Разом з цим, в постанові від 18.03.2020 у справі №902/471/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Суд зазначає, що відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи №902/471/18, а саме встановлення такої процентної ставки на рівні 40% та 96%, і її явної невідповідності принципу справедливості, в той час як у даній справі відсотки річних розраховані за встановленою у статті 625 ЦК України ставкою у розмірі 3% та судом не встановлено порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем 3% річних.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

У даній справі такі обставини судом не встановлено, втім встановлено, що відповідачем не сплачено суму основного боргу, а сума нарахованих 3 % річних не перевищує розміру допущеної заборгованості, що б дозволило стверджувати про її нерозумність, несправедливість та неспівмірність, та могло б бути підставою для реалізації судом права на зменшення належної до стягнення суми відсотків річних (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №910/4094/21).

Варто відмітити, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (правова позиція Верховного Суду у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18).

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Таким чином, позовна заява підлягає частковому задоволенню.

З приводу інших аргументів, доводів та міркувань сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункту 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі та доречні питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями статті 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ.В" (61003, м. Харків, вул. Кооперативна, буд. 22, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" (01010, м. Київ, вул. Московська (Печерський район), буд. 32/2, ) заборгованість у розмірі 733967,48 грн., пеню у розмірі 133520,64 грн., 3% річних у розмірі 12082,97 грн., інфляційні втрати у розмірі 115827,16 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 14930,97 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позову відмовити.

Закрити провадження у справі в частині основної заборгованості у розмірі 200000,00 грн. на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "10" лютого 2023 р.

Суддя Г.І. Сальнікова