СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Харків Справа № 922/1084/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя:Зубченко І.В. (доповідач),
судді:Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.
при секретарі судового засідання: Склярук С.І.
за участю представників:
від позивача:Алфімов О.В., ордер серія АО №1077764 від 04.01.2022р.
від відповідача:Кутовой Г.І., довіреність б/н від 08.09.2022р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал", м.Харків (вх.№1490 Х/3 від 23.12.2022р.)
на рішення господарського суду Харківської області
ухвалене21.11.2022р. (повний текст складено та підписано 25.11.2022р. у м.Харків)
у справі№922/1084/22 (суддя Трофімов І.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс", м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал", м.Харків
простягнення 1.150.403,68грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс", м.Київ, позивач, звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал", м.Харків, про стягнення 1.150.403,68грн., які складаються з 451.175,06грн. упущеної вигоди та 699.228,62грн. пені. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №19/02-1 від 19.02.2021р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.11.2022р. (повний текст складено та підписано 25.11.2022р.) у справі №922/1084/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" пеню в сумі 675.054,24грн. та судовий збір у сумі 10.125,82грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з резолютивною частиною якої просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2022р. у справі №922/1084/22 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" пені в сумі 675.054,24грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на сукупність наступних обставин:

- як установлено судом першої інстанції та підтверджується сторонами, відповідач не здійснив передоплату за товар за договором, а позивач не здійснив поставку товару за вказаним договором. При цьому позивач не поніс жодних збитків від нездійснення відповідачем передоплати за договором;

- місцевим господарським судом залишено поза увагою необхідність з`ясування обставин щодо правомірності нарахування та стягнення пені;

- у розглядуваному випадку у порушення норм матеріального права, правової природи неустойки (пені) та позиції Верховного Суду, застосування пені містить ознаки виключно каральної санкції та є способом збагачення позивача, за повної відсутності компенсаційного характеру;

- оскільки передоплата за своєю природою є сплатою у рахунок майбутніх розрахунків за товар, який має бути поставлений, а не способом забезпечення виконання договору, враховуючи наявність права у позивача, у зв`язку з несплатою відповідачем передоплати, відмовитися від поставки товару (ч.3 ст.538 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)), та відсутність права на стягнення передоплати, відсутні будь-які підстави для нарахування пені на несплачену передоплату, оскільки в цьому випадку відсутні підстави та умови отримання позивачем компенсації від відповідача;

- з огляду на те, що пунктом 7.2 договору встановлено відповідальність (пеню) саме за порушення строків оплати товару, у той час як поставка товару позивачем не здійснювалась, продавець позбавлений права застосовувати до покупця заходи цивільно-правової відповідальності, зокрема, нараховувати та стягувати з покупця суму неустойки, оскільки умовами договору не передбачено відповідальності покупця за порушення строків здійснення саме попередньої оплати (авансу), за відсутності виконання продавцем зобов`язання з поставки товару;

- пеня за договором значно перевищує планований дохід позивача за договором (становить 149,62% від планованого доходу позивача), що беззаперечно свідчить про незаконність її нарахування, її надмірність та спосіб позивача отримати неправомірний дохід за рахунок не продажу товару, а стягнення пені;

- оскільки вимога про стягнення пені є акцесорною, додатковою до основної, залежить від основної і поділяє її долю, то, відповідно, для можливості стягнення пені повинна бути основна вимога - вимога про стягнення заборгованості з оплати товару або встановлення факту оплати товару з порушенням строків. Отже, у зв`язку з нездійсненням передоплати за товар, та за умови непоставки товару, постачальник не має права вимагати його оплати. Разом з тим, господарським судом Харківської області у задоволенні основної вимоги позивачу відмовлено, а вимогу додаткову до основної задоволено, у той час як остання повинна залежати від основної та поділяти її долю;

- навіть за умови наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені (а у даній справі такі підстави відсутні), розмір пені, який стягнуто рішенням суду першої інстанції з відповідача, є надмірно великим порівняно зі збитками позивача. Так, збитки позивача від несплати відповідачем передоплати за договором відсутні. Крім того оскаржуваним рішенням стягнуто з відповідача пеню у розмірі 675.054,24грн., що є явно завищеним у порівнянні зі збитками позивача (0,00грн.) та взагалі з ціною договору (пеня становить майже 10% від ціни договору) і планованим доходом позивача від договору (149,62% від планованого доходу позивача). При цьому розмір заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій майже у 700 разів перевищує розмір статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал". Отже, суд першої інстанції, констатуючи відсутність будь-яких збитків позивача, мав усі підстави для зменшення розміру пені, заявленої позивачем, мінімум на 90%.

Для розгляду вищевказаної апеляційної скарги згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2022р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.12.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" на рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2022р. (повний текст складено та підписано 25.11.2022р.) у справі №922/1084/22; встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали; призначено розгляд справи на 11.01.2023р. об 11:30год.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 09.01.2023р. відмовлено у задоволенні отриманого на електронну адресу суду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" про участь у судовому засіданні 11.01.2023р. об 11:30год. у справі №922/1084/22 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з викладених в ухвалі підстав.

Судове засідання, призначене на 11.01.2023р., було знято з розгляду, оскільки до Східного апеляційного господарського суду не надійшли витребувані матеріали справи №922/1084/22 із господарського суду Харківської області.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2023р. повідомлено сторін, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" на рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2022р. (повний текст складено та підписано 25.11.2022р.) у справі №922/1084/22 відбудеться 08.02.2023р. о 12:45год.

31.01.2023р. на електронну адресу суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" надійшов відзив на апеляційну скаргу (з накладенням кваліфікованого електронного підпису; з порушенням визначеного судом строку), згідно з резолютивною частиною якого позивач просить у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" на рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2022р. у справі №922/1084/22 відмовити повністю, зазначене рішення - залишити без змін. Паперовий примірник відзиву надійшов на поштову адресу суду 06.02.2023р.

Разом із відзивом Товариством з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" надано заяву про поновлення строку для подання відзиву. В обґрунтування заяви зазначено наступне. Апеляційна скарга на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" або його представника адвоката Алфімова О.В. не надходила, а тому надати своєчасно відзив на апеляційну скаргу не вбачалося за можливе. З текстом апеляційної скарги позивач фактично зміг ознайомитися лише 10.01.2023р., після подачі відповідної заяви до суду та розміщення апеляційної скарги на сайті електронного суду. Враховуючи введення в Україні воєнного стану, у зв`язку із погіршенням безпечної ситуації в м.Києві, регулярними обстрілами міста, зокрема будівель критичної інфраструктури, що спричинило запровадження у м.Києві аварійних та стабілізаційних погодинних відключень електроенергії, які відбувалися по декілька разів на добу тривалістю 5 і більше годин (з порушенням тривалості перерв між графіками відключення споживачів від електроенергії і недотриманням тривалості відключення), у представника позивача було досить мало часу для складання у письмовому вигляді відзиву на апеляційну скаргу, проведення відповідних розрахунків на підтвердження аргументів, викладених у відзиві, а також можливості узгодити з клієнтом правову позицію захисту порушених прав позивача, та нарешті відправлення кореспонденції засобами поштового зв`язку. Паперовий примірник заяви про поновлення строку для подання відзиву надійшов на поштову адресу суду 06.02.2023р.

Відповідно до ч.1 ст.263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Частина 1 ст.119 ГПК України передбачає можливість суду за заявою учасника справи поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проаналізувавши викладені позивачем на обґрунтування заяви про поновлення строку для подання відзиву доводи, судова колегія дійшла висновку про наявність поважних причин пропуску строку для подання відзиву на апеляційну скаргу та, як наслідок, про наявність правових підстав для задоволення відповідної заяви, поновлення строку для подання відзиву та врахування відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" при розгляді справи №922/1084/22.

За змістом відзиву на апеляційну скаргу позивач наголошує, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

- станом на 01.11.2021р. обов`язки постачальника, визначені договором на умовах DDP, позивачем виконані в повному обсязі. У свою чергу, відповідач зобов`язання за договором щодо прийняття товару спеціалізованого автомобіля не виконав;

- відповідач вважається таким, що з 09.11.2021р. прострочив виконання грошового зобов`язання. Встановивши факт порушення зобов`язання, що полягає у порушенні строку попередньої оплати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених вимог у частині стягнення пені у сумі 675.054,24 грн., нарахованої за період з 09.11.2021р. по 02.05.2022р.;

- покупець зобов`язаний попередньо оплатити поставлений товар за ціною, обумовленою цим договором (п.2.2 договору), а за порушення покупцем строків оплати товару відповідно до п.п.2.2, 3.2 цього договору покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення (п.7.2 договору). Тобто, умовами договору передбачено застосування до відповідача відповідальності саме за порушення зобов`язання в частині здійснення оплати товару;

- постачальник не позбавлений права застосовувати до покупця заходи цивільно-правової відповідальності, зокрема, нараховувати та стягувати з покупця суми неустойки, позаяк умовами договору передбачено відповідальність покупця за порушення строків здійснення оплати;

- відповідачем не доведено належними доказами наявність виняткових обставин, що є підставою для зменшення розміру пені. При розгляді питання щодо зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, суд повинен ґрунтуватися також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2023р. задоволено отримане на електронну адресу суду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon», з використанням власних технічних засобів представника.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 08.02.2023р., проведеному в режимі відеоконференції, представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представник позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до ст.269 ГПК України дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги (ч.1). Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).

Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою відеозаписувальних технічних засобів, складено протокол.

У судовому засіданні 08.02.2023р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як установлено господарським судом Харківської області та вбачається з матеріалів справи, 19.02.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" (далі - покупець) укладено договір поставки №19/02-1 (далі - договір), за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість у порядку і за умовами, передбаченими цим договором.

Предметом поставки є спеціалізований автомобіль ФПВ-А42РК (Комбінований автомобіль для прочистки каналізаційних систем) на шасі Renault (4x2) та відеоінспекційна камера RAUSCH, модель - Delta pro, для обстеження каналізаційних комунікацій без мікрофона (далі - товар або спеціалізований автомобіль) (п.1.1 договору).

Згідно з п.3.1 договору його ціна становить 7.414.829,90грн., у тому числі ПДВ.

Покупець зобов`язується попередньо оплатити поставлений товар за ціною, обумовленою цим договором (п.2.2 договору).

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що розрахунки за цим договором здійснюються у національній валюті України, в порядку 100% передплати за поставлений товар. Покупець здійснює оплату за товар на підставі рахунку, наданого постачальником.

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 договору товар за даним договором поставляється на умовах DDP (Інкотермс - 2010). Товар повинен бути поставлений у повному обсязі до 31.12.2021р. за умови 100% передплати за товар. Поставка товару відбувається зі складу постачальника.

Право власності на поставлений товар переходить до покупця після підписання видаткової накладної постачальником та акту прийому-передачі (п.5.4 договору).

Згідно з п.п.11.1 11.3 договору останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками. Строк дії цього договору починається з моменту, визначеного в п.11.1 цього договору, і закінчується 31.12.2021р. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання обов`язків по всіх пунктах договору і додатків до нього та відповідальності за порушення договору, яке мало місце під час дії цього договору.

Як зазначає Товариство з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс", у межах здійснення господарської діяльності та поставки передбаченого договором №19/02-1 від 19.02.2021р. спеціалізованого автомобіля позивач мав взаємовідносини з підприємством, яке займається виробництвом спеціальних та спеціалізованих автомобілів ФПВ, а саме з Приватним акціонерним товариством "Нафтоавтоматика".

Так, 04.01.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" (покупець) та Приватним акціонерним товариством "Нафтоавтоматика" (постачальник) укладено договір поставки №04/01-1, за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість у порядку та за умовами, визначеними цим договором. Предметом поставки є спеціалізований автомобіль ФПВ-А42РК (Комбінований автомобіль для прочистки каналізаційних систем) на шасі Renault (4x2).

Інша складова предмету поставки за договором №19/02-1 від 19.02.2021р. - відеоінспекційна камера RAUSCH, модель - Delta pro, була придбана позивачем у компанії Rausch GmbH (Німеччина). Відповідна декларація форми МД 2 міститься в матеріалах справи.

Листом вих.№01/11-1 від 01.11.2021р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" про поставку товару до місця призначення - склад постачальника за адресою: м.Київ, вул.Добрий шлях, 5А, та необхідність вчинення дій щодо отримання товару покупцем. Крім того, позивач просив протягом п`яти календарних днів здійснити оплату товару відповідно до п.3.2 договору на підставі рахунку №2852 від 01.11.2021р. на суму 7.414.829,90грн., який був долучений до названого листа.

Вищевказаний лист разом із рахунком на оплату було направлено на юридичну та фактичну адреси відповідача (станом на 01.11.2021р. юридичною адресою Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" була: вул.Запорізьке шосе, 40, кв.350, м.Дніпро). Однак відповідач жодним чином на вказаний лист не відреагував, оплату товару не здійснив.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" зверталося до керівника та засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" з претензіями за вих.№0802/22-1 від 08.02.2022р., №0802/22-2 від 08.02.2022р., №0802/22-3 від 08.02.2022р., №0802/22-4 від 08.02.2022р., за змістом яких з метою досудового врегулювання спору вимагав сплатити грошові кошти за замовлений та виготовлений для покупця товар у розмірі 7.414.829,90грн. у семиденний термін. Зазначені претензії залишені без відповіді та задоволення.

Згідно з твердженнями позивача, внаслідок порушення відповідачем умов договору поставки №19/02-1 від 19.02.2021р., а саме невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої 100% оплати товару, позивач зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки позивач домовився продати відповідачу товар за 7.414.829,90грн., у тому числі ПДВ. Водночас, сума договору поставки №04/01-1 від 04.01.2021р., укладеного між Приватним акціонерним товариством "Нафтоавтоматика" та позивачем, щодо придбання спеціалізованого автомобіля складала 5.820.000,00грн., у тому числі ПДВ, а вартість придбаної позивачем відеоінспекційної камери RAUSCH, модель - Delta pro, складала 33.383,00 Євро, що в еквіваленті становило 1.143.654,84грн. На переконання позивача, відшкодуванню підлягають збитки (упущена вигода), які складаються з різниці між фактичними витратами та очікуваною сумою доходу, у розмірі 451.175,06грн. (7.414.829,90грн. 5.820.000,00грн. 1.143.654,84грн).

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс", посилаючись на порушення відповідачем строків оплати товару та умови п.7.2 договору, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" пеню в розмірі 699.228,62грн.

Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, зазначає наступне.

У контексті приписів ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України).

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.11.2019р. у справі №910/9278/18, від 17.03.2021р. у справі №916/1740/18, від 15.06.2021р. у справі №910/8926/20.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018р. у справі №750/8676/15-ц.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором (ч.2). Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення (ч.3). При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч.4).

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними (не можуть обґрунтовуватися гіпотетично та на прогнозах), а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків (повинні мати чітке документальне обґрунтування). Тобто, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. Натомість наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.03.2021р. у справі №922/1742/20.

У контексті положень ч.1 ст.224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ч.1 ст.623 ЦК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч.2 ст.224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч.1 ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

З аналізу вищевикладених норм убачається, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу лише за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою і заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019р. у справі №920/715/17 та від 14.04.2020р. у справі №925/1196/18.

Частинами 1, 2 ст.1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові: 1) неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства; 2) наявність шкоди, під якою потрібно розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що невідворотно спричинила шкоду; 4) вину заподіювача шкоди (яка презюмується). За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Аналогічні висновки наведені в постановах Верховного Суду від 07.09.2022р. у справах №910/13118/21 та №904/3867/21, від 18.08.2022р. у справі №918/685/21, від 25.07.2022р. у справі №922/2860/18.

Крім того, судам необхідно враховувати, що відповідно до приписів ст.42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суб`єкти господарювання повинні враховувати наявність таких ризиків та усвідомлювати наслідки вчинюваних ними дій, а суди, розглядаючи справи, предметом яких є стягнення упущеної вигоди, повинні встановити чи є наслідки, на які посилається позивач, упущеною вигодою чи такі наслідки є результатом власних комерційних прорахунків суб`єкта господарювання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.03.2021р. у справі №908/2261/17, від 14.07.2022р. у справі № 924/814/21, від 07.12.2022р. у справі №916/327/21.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" 451.175,06грн. упущеної вигоди, Товариство з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" посилається на протиправну несплату відповідачем попередньої оплати відповідно до умов укладеного між сторонами договору поставки №19/02-1 від 19.02.2021р. У свою чергу, долучений до матеріалів справи договір №04/01-1 щодо придбання позивачем у Приватного акціонерного товариства "Нафтоавтоматика" спеціалізованого автомобіля укладено 04.01.2021р., тобто до укладення з відповідачем договору поставки №19/02-1 від 19.02.2021р. Твердження позивача про придбання відповідного товару з метою подальшої його реалізації виключно відповідачеві за спірним договором не підтверджені належними та допустимими у контексті норм ГПК України доказами. Жодного посилання на укладення договору №04/01-1 від 04.01.2021р. з метою виконання договору поставки №19/02-1 від 19.02.2021р. надані позивачем документи не містять. При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, одним із видів діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" є саме продаж автомобілів для прочистки каналізаційних систем, тобто договори щодо придбання відповідного товару укладаються позивачем постійно. До того ж, місцевий господарський суд вірно зауважив, що позивачем не доведено факту поставки товару за договором №04/01-1 від 04.01.2021р., оскільки у контексті умов п.5.4 названого договору право власності на поставлений товар переходить до покупця після підписання видаткової накладної постачальником та акту прийому-передачі, а позивачем не надано видаткової накладної та акту прийому-передачі товару вартістю 5.820.000,00грн.

Господарський суд Харківської області, встановивши відсутність елементів цивільного правопорушення (наявності і розміру понесених збитків, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками), дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача 451.175,06грн. упущеної вигоди. Апеляційна скарга не містить доводів щодо оскарження рішення місцевого господарського суду у названій частині.

Переглядаючи рішення господарського суду Харківської області в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" 699.228,62грн. пені, судова колегія враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України та ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі ст.202 ГК України та ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст.530 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У контексті приписів ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст.ст.549, 611 ЦК України та ст.ст.216-218, 230 ГК України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати пені.

Сторони у п.7.2 договору № 19/02-1 від 19.02.2021 погодили, що при порушенні строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день прострочення.

У свою чергу, як зазначалося вище за текстом постанови, відповідно до п.3.2 договору розрахунки за цим договором здійснюються у національній валюті України, у порядку 100% (сто відсотків) передплати за поставлений товар. Покупець здійснює оплату за товар на підставі рахунку, наданого постачальником.

На підставі аналізу умов договору господарський суд Харківської області дійшов обґрунтованого висновку про те, що умовами договору не встановлено конкретний строк виконання відповідачем зобов`язання зі сплати попередньої плати.

Частиною 2 ст.530 ЦК України унормовано, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як убачається з матеріалів справи, 01.11.2021р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" направило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" вимогу про оплату товару та відповідний рахунок. Враховуючи наведене, місцевий господарський суд вірно зазначив, що відповідач мав виконати обов`язок з оплати у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, тобто до 08.11.2021р. (включно). Оскільки покупець (відповідач) у вказаний строк свій обов`язок щодо попередньої оплати товару не виконав, останній вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з 09.11.2021р.

Отже, обґрунтованим та таким, що базується на нормах права та відповідає матеріалам справи, є висновок господарського суду Харківської області про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" пені в сумі 675.054,24грн. за період з 09.11.2021р. по 02.05.2022р.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" посилається на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" не здійснювалася поставка товару за договором №19/02-1 від 19.02.2021р. Однак, зазначені твердження скаржника суперечать положенням п.5.3 договору, яким сторони погодили поставку товару зі складу постачальника, та матеріалам справи, які містять лист вих.№01/11-1 від 01.11.2021р., яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Імест-Плюс" повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" про поставку товару до місця призначення - склад постачальника за адресою: м.Київ, вул.Добрий шлях, 5А, та необхідність вчинення дій щодо отримання товару покупцем.

Відповідач за змістом апеляційної скарги також зазначає, що продавець позбавлений права застосовувати до покупця заходи цивільно-правової відповідальності, зокрема, нараховувати та стягувати з покупця суму неустойки, оскільки умовами договору не передбачено відповідальності покупця за порушення строків здійснення саме попередньої оплати (авансу), за відсутності виконання продавцем зобов`язання з поставки товару. У свою чергу, зазначені твердження відповідача не узгоджуються з положеннями договору поставки, а саме пунктами 2.2, 3.2 та 7.2 договору, якими сторони погодили 100% попередню оплату за поставлений товар (строк оплати) та відповідальність за порушення строків оплати у вигляді пені.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" обґрунтовуючи свою позицію за текстом апеляційної скарги, окрім вищевикладеного, наголошує наступне: пеня значно перевищує планований дохід позивача (становить 149,62% від планованого доходу); розмір пені є надмірно великим порівняно зі збитками позивача; розмір пені є явно завищеним у порівнянні з ціною договору (пеня становить майже 10% від ціни договору); розмір штрафних санкцій майже у 700 разів перевищує розмір статутного капіталу підприємства відповідача. За таких обставин, на переконання апелянта, господарський суд Харківської області мав усі підстави для зменшення розміру пені, заявленої позивачем, мінімум на 90%.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України суд як орган державної влади управнений діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право суду при прийнятті рішення на зменшення у виняткових випадках розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, передбачене нормами ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України.

Частиною 3 ст.551 ЦК України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

За приписами ч.1 ст.73, ч.1 ст.74, ч.1 ст.77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У свою чергу, під час розгляду справи в суді першої інстанції питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій не порушувалось (відповідачем за змістом апеляційної скарги протилежного не зазначено). Місцевим господарським судом не виносилося на обговорення сторін спору питання щодо наявності/відсутності підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки.

Відповідно до ст.7, ч.1 ст.13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не долучено до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження наявності виняткових підстав для зменшення належного до стягнення розміру неустойки.

Крім вищевикладеного Східний апеляційний господарський суд звертає увагу, що у ст.ст.6, 627 ЦК України встановлено один із загальних принципів цивільного законодавства - свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У даному випадку сторони, реалізуючи свою свободу договору, вільно, самостійно, на власний розсуд, тобто за волевиявленням обох сторін, у пункті 7.2 договору поставки №19/02-1 від 19.02.2021р. погодили розміри майнової відповідальності покупця за порушення термінів оплати товару у вигляді пені.

Таким чином, аргументи апелянта про наявність підстав для зменшення належного до стягнення розміру пені не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги відхиляються судовою колегією як такі, що спростовані викладеними вище висновками Східного апеляційного господарського суду та не доводять наявності правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал".

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал" підлягає залишенню без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промспеціндустріал", м.Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2022р. (повний текст складено та підписано 25.11.2022р.) у справі №922/1084/22 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2022р. (повний текст складено та підписано 25.11.2022р.) у справі №922/1084/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

У судовому засіданні 08.02.2023р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 13.02.2023р.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Суддя О.О. Радіонова

Суддя Л.Ф. Чернота