ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2023 року м.Дніпро Справа № 904/1602/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Вечірка І.О., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркоалтрейдінг" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2022 року (повний текст рішення складено 27.10.2022 року) у справі №904/1602/22 (суддя Бєлік В.Г.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Львівська залізниця", м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркоалтрейдінг", м. Дніпро

про стягнення неустойки у розмірі 163 530,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2022 року у справі №904/1602/22 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркоалтрейдінг" (49000, м. Дніпро, вул. Глінки, буд. 2, оф. 201; ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Єжи Ґедройця, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, буд. 1; ) штраф у сумі 163 530,00 грн та судовий збір у сумі 2 481,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- на адресу відповідача (вантажоотримувача) згідно СМТС накладної №23259045 в грудні 2021 року відправлено вантаж "вугілля кам`яне";

- вантаж відправлено у вагонах №№63807051, 64220015, 64220403;

- відповідно до накладної №23259045 ТОВ "Інтеркоалтрейдінг"

є платником, отже, особою, яка є відповідальною за всіма платежами, що виникають в процесі перевезення;

- наявними у справі доказами - комерційними актами №350002/168, №350002/169, №350002/170 від 16.12.2021 року зафіксовано, що вагони №№ 63807051, 64220015, 64220403 були навантажені понад норму та вантажопід`ємність, що в свою чергу загрожувало безпеці руху;

- відповідно до Правил технічної експлуатації вагонів (розділ 15 п. 15.27) вагони було затримано на станції Здолбунів для усунення причин та відвантаження надлишку вантажу;

- надлишок вантажу з вагонів №№ 63807051, 64220015, 64220403 у розмірі 7500 кг., з дозволу заступника начальника митного поста - начальника ВМО №1 м/п "Рівне" Рівненської митниці Держмитслужби, перевантажено у вагон №61524377 та відправлено по досильному перевізному документу на станцію призначення;

- на станції призначення Бурштин Львівської залізниці на вагах вантажоодержувача здійснено переважування вагонів, що прибули по досильних накладних; інформація, зазначена у комерційних актах №№350002/168, 350002/169, 350002/170, підтвердилася.

Суд зазначив, що відповідно до п.3 ч. 1 &3 ст. 16 СМТС за перевантаження вагону понад його вантажопідйомність стягується нейстойка у п`ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу по залізниці, на якій було виявлено цей надлишок. Вказана сума стягується з платника, яким є відповідач.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Апелянт зазначає, що згідно ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявністю її вини. Свою вину у збільшенні маси вантажу вважає відсутньою.

Вказує, що встановлене позивачем збільшення маси вантажу очевидно відбулося за рахунок набрання вантажем вугіллям кам`яним, вологи за рахунок опадів (дощ, сніг) під час руху вагонів з точки відправлення (Республіка Казахстан), по маршруту слідування через російську федерацію, Республіку Білорусь та Україну. Зазначений маршрут підтверджується як сертифікатом походження товару, який перевозився залізничними вагонами, так і залізничними накладними (додані до матеріалів справи).

Отже, виходячи з того, що вугілля під час руху набрало вологи на 7,3% від загальної маси, очевидно, що маса вантажу у залізничних вагонах об`єктивно збільшилась на зазначену вище величину, а саме: 69000 кг (при навантаженні) х 7,3% = 5 037 кг., в середньому на вагоні.

Вважає такі обставини наслідком непереборної сили. Просить скасувати оскаржуване ним рішення господарського суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог AT "Українська залізниця" відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи апеляційної скарги. Вважає, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, є законною та обґрунтованою. Просить відмовити відповідачу в задоволені апеляційної скарги, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2022 року у справі №904/1602/22 залишити без змін.

Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.12.2022 року було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження. Отже, дана справа розглянута без участі сторін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В межах доводів апеляційної скарги відповідачем не оспорюються такі встановлені судом першої інстанції обставини:

Згідно СМГС накладної № 23259045 у грудні 2021 року вантажовідправником ТОВ "НовобитИнвест" зі станції Гомель БЧ (Білорусія) на адресу ТОВ "Інтеркоалтрейдинг" (надалі - відповідач) станція призначення Чернігів Південо-Західної залізниці у вагонах №№ 63807051, 64220015, 64220403 було відправлено вантаж "вугілля кам`яне". Платником даного відправлення зазначено ТОВ "Інтеркоалтрейдинг".

Відповідно до наказу про переадресування №2189 від 10.12.2021 року вагони №№63807051, 64220015, 64220403 переадресовано на адресу АТ "ДТЕК Західенерго Бурштинська ТЕС" станція Бурштин Львівської залізниці.

16.12.2021 року на станції Здолбунів Львівської залізниці на підставі показників тензометричної ваги та актів загальної форми №№ 8509, 8508, 8507 вказані вагони підчеплено для контрольного комісійного зважування.

Результати комісійного зважування було зафіксовано у комерційних актах №350002/168, №350002/169, №350002/170 від 16.12.2021 року, де зазначено, що працівниками станції Здолбунів Львівської залізниці проведено контрольне комісійне зважування маси вантажу на 150 т. залізничних вагах:

- у вагоні №64220403 було відправлено вантаж "вугілля кам`яне", маса нетто 69000 кг, тара 23900 кг, вантажопідйомність вагону - 69500 кг, в дійсності виявилось: маса нетто 70850 кг., маса брутто - 94750 кг, що більше проти документа на 1850 кг та вантажопідйомності на 1350 кг;

- у вагоні №64220015 було відправлено вантаж "вугілля кам`яне", маса нетто 69000 кг, тара 23900 кг, вантажопідйомність вагону - 69500 кг, в дійсності виявилось: маса нетто 71050 кг, маса брутто - 94950 кг, що більше проти документа на 2050 кг та вантажопідйомності на 1550 кг;

- у вагоні №63 807051 було відправлено вантаж "вугілля кам`яне", маса нетто 69000 кг, тара 23800 кг, вантажопідйомність вагону - 69500 кг., в дійсності виявилось: маса нетто 70550 кг, маса брутто - 94350 кг, що більше проти документа на 1550 кг та вантажопідйомності на 1050 кг.

Оскільки, згідно показників ваги зазначені вагони були навантажені понад норму та вантажопід`ємність, що в свою чергу загрожувало безпеці руху відповідно до Правил технічної експлуатації вагонів розділ 15 п. 15.27, вагони було затримано на станції Здолбунів для усунення причин та відвантаження надлишку вантажу.

Надлишок вантажу з вагонів №№ 63807051, 64220015, 64220403 у розмірі 7500 кг., з дозволу заступника начальника митного поста - начальника ВМО №1 м/п "Рівне" Рівненської митниці Держмитслужби, перевантажено у вагон №61524377 та відправлено по досильному перевізному документу на станцію призначення.

На станції призначення Бурштин Львівської залізниці на вагах вантажоодержувача здійснено переважування вагонів, що прибули по досильних накладних. Інформація, зазначена у комерційних актах №№350002/168, 350002/169, 350002/170, підтвердилася.

Апелянт не заперечує, що він відповідно до накладної №23259045 в графі №23 вказаний як платник, а отже і є відповідальним за всіма платежами, що виникають в процесі перевезення.

При апеляційному перегляді справи спірним є питання, чи має нести відповідальність відповідач за встановлених обставин.

Щодо цього колегія суддів зазначає наступне:

Статтею 306 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Частина 5 ст. 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується із ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч.ч. 2, 3 ст. 909 ЦК України).

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі (ч. 3 ст. 307 ГК України).

Таким чином, права і обов`язки сторін виникають не лише з умов укладеного сторонами договору, а і на підставі норм, встановлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини в певних випадках.

Відносини залізниці з відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу регулюються Законом України "Про залізничний транспорт".

Згідно із ст.3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативно-правові акти, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут), визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (ст.2 Статуту).

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України визначено обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі ст. 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Згідно з ст. 5 Статуту на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів; б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; г) інші нормативні документи.

У ст. 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення; Правила перевезення вантажів - нормативний акт, що конкретизує передбачені цим Статутом положення, які регламентують участь та обов`язки сторін у процесі перевезення вантажів

Перевезення вантажів залізничним транспортом регулюється Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Правилами перевезення вантажів, що на підставі цього Статуту затверджені наказом Міністерства транспорту України.

Пунктом 4 Статуту встановлено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення, зокрема - Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951р. (далі-СМГС), до якої Україна долучилась 05.06.1992 року.

Відповідно до ст. 3 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо в міжнародних договорах України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні (§ 1 ст. 3 СМГС).

За відсутності відповідних положень в цій Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, в якій уповноважена особа реалізує свої права ( ст. 5 СМГС).

Порядок застосування умов цієї Угоди, а також спеціальні умови перевезень окремих видів вантажів встановлюються Правилами перевезень вантажів (додаток 1 до цієї Угоди) (§1 ст. 8 СМГС).

Відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу (§ 1 ст. 14 СМГС).

Укладення договору перевезення підтверджується накладною (§ 3 ст. 14 СМГС).

Вагон для перевезення вантажу надає перевізник або відправник. Для перевезення надаються вагони, допущені до обігу в міжнародному сполученні (§ 6 ст. 14 СМГС).

У накладній повинні міститися такі відомості: найменування відправника і його поштову адресу; найменування одержувача і його поштову адресу; найменування договірного перевізника; найменування залізниці і станції відправлення; найменування залізниці і станції призначення; найменування прикордонних станцій переходів; найменування вантажу і його вод; номер відправки; рід упаковки; кількість місць вантажу; маса вантажу; номер вагона (контейнера), ким надано вагон для перевезення вантажу (відправником або перевізником); перелік супровідних документів, прикладених відправником до накладної; про оплату провізних платежів; кількість і знаки пломб; спосіб визначення маси вантажу; дата укладення договору перевезення (§ 1 ст. 15 СМГС).

У накладній крім відомостей, зазначених у § 1 цієї статті, у разі необхідності повинні міститися такі відомості: найменування наступних перевізників; заяви відправника, що стосуються вантажу; припортові залізничні станції і порти передачі на водний транспорт; інші відомості, передбачені Правилами перевезень вантажів (§ 2 ст. 15 СМГС).

Навантаження вантажу повинно проводитися в технічно справні, придатні для перевезення даного вантажу і очищені вагони (§ 1 ст. 19 СМГС).

Особа, яка провадить навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, ИТЕ і АТС, а також за всі наслідки незадовільного навантаження (§ 3 ст. 19 СМГС).

Визначення маси вантажу здійснюється у відповідності з Правилами перевезення вантажів (§ 5 ст. 19 СМГС).

Перевізник має право перевірити, чи дотримані відправником умови перевезення і чи відповідає відправка відомостям, зазначеним відправником в накладній. Перевірка проводиться в порядку, встановленому національним законодавством (§ 1 ст. 23 СМГС).

Якщо відправником не дотримано умови перевезення або відправка не відповідає відомостям, зазначеним відправником в накладній, то в порядку, передбаченому статтею 31 Сплата провізних платежів і неустойок і статтею 32 Додаткові витрати, пов`язані з перевезенням вантажу цієї Угоди, перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, викликані перевіркою і підтверджені документально (§ 2 ст. 23 СМГС).

Перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення або видачі констатує: невідповідність найменування, маси або кількості місць вантажу відомостям, зазначеним у накладній; невідповідність маркування на місцях вантажу відомостям, зазначеним у накладній про знаках (марках) місць вантажу, станцію і залізницю призначення, одержувача, кількості місць вантажу; пошкодження (псування) вантажу; відсутність накладної або окремих її листів з даного вантажу або вантажу по даній накладній (втрата) (§ 1 ст. 29 СМГС).

Провізні платежі обчислюються за тарифами, що застосовуються перевізниками, що здійснюють перевезення (§ 1 ст. 30 СМГС).

Якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов`язком: 1) відправника - перевізникам, що беруть участь у перевезенні вантажу, за винятком перевізника, що видає вантаж за здійснюване ними перевезення; 2)одержувача - перевізнику, який видає вантаж за здійснюване ним перевезення.

Відносно неустойки діє такий же порядок (§ 1 ст. 31 СМГС).

Провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата (§ 5 ст. 31 СМГС).

Перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосовуваними тарифами і викликані причинами, не залежними від перевізника. Дані витрати встановлюються на дату їх виникнення окремо для кожної відправки і підтверджуються відповідними документами (§ 1 ст. 32 СМГС).

Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку, передбаченому статтею 31 Сплата провізних платежів і неустойок (§ 2 ст. 32 СМГС).

Відповідно до ст. 31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під навантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони. Придатність рухомого складу для перевезення вантажів в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

У відповідності до ч. 1, 2, 4 статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

У відповідності до п.3 ч.1 § 3 статті 16 СМГС стягується неустойка за перевантаження вагону понад його вантажопідйомність. Неустойка стягується у відповідності до ч.3 статті 16 СМГС у п`ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу по залізниці, на якій було виявлено цей надлишок.

Згідно ст. 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення нараховано неустойку у розмірі 163530,00 грн.

Неустойка по п.3 цього параграфа стягується у відповідності до приписів ст. 31 СМГС у п`ятикратному розміру провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу, що належить перевізнику, який виявив цей надлишок.

Відповідно до § 1 ст.31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов`язком: відправника - перевізникам, що беруть участь у перевезенні вантажу, за винятком перевізника, що видає вантаж за здійснюване ним перевезення; одержувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснюване ним перевезення.

Згідно § 2 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення передбачено, що якщо відправник або одержувач виконання своїх обов`язків, передбачених в § 1 цієї статті, покладає на третю особу, то ця особа повинна бути вказана відправником в накладній в якості платника і повинна мати договір з відповідним перевізником.

Відповідно до § 5 ст. 31 УМЗВС провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата.

Отже, при Імпортному перевезенні стягнення неустойки та провізних платежів з платника за допущене відправником навантаження вагону понад його максимальну вантажопідйомність передбачено ст. 31 СМГС незалежно від того чи є його вина у виявленому порушенні.

Оскільки у накладній вказано відповідача як платника провізних платежів, то у відповідності до положень ст. 31 УМЗВС відносно неустойки діє такий же порядок сплати, як і щодо провізних платежів.

Як вказано вище, сторони визначили осіб, котрі є платниками провізних платежів, а відтак і платниками неустойки. В даному випадку це відповідач по даній справі.

Цю обставину апелянт також не заперечує.

На думку колегії суддів суд в оскаржуваному рішенні надав вірну оцінку доводам відповідача щодо наявності підстав для звільнення його від відповідальності, які він вказує і за змістом апеляційної скарги.

Так, відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України передбачено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, однак саме по собі посилання на такі обставини не є підставою для їх застосування.

Згідно вказаної норми права особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно додатку №1 до СМГС Правил перевезення вантажів, а саме пунктом 1.2 передбачено, що вагони можуть бути завантажені до їх вантажопідйомності з врахуванням допустимого статичного навантаження від колісної пари вагона на рейки.

Відповідно до п.28 Правил, вантажі завантажені відправником, приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду без перевірки маси та кількості вантажу.

Вказана норма кореспондується з п.6.2 розділу 1 додатку 1 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

При цьому, працівники залізниці не зобов`язані перевіряти масу вантажу на станції відправлення та не беруть участь у навантажені вагону.

За приписами параграфу 2 цієї статті в накладній, крім відомостей, перерахованих в параграфі 1, у разі необхідності повинні міститися наступні відомості: заяви відправника, що стосуються вантажу та інші відомості, передбачені Правилами перевезень вантажу.

Частиною 2 статті 32 Статуту встановлено, що відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням технічних умов.

Відповідно до п.4 Правил приймання вантажів до перевезення відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б його збереження на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього середовища згідно з законодавством.

Згідно з ч.3 п. 27 Правил видачі вантажів надлишок вантажу порівняно з вагою, вказаною в накладній, вважається таким, що не перевищив норму, якщо він не виходить за межу граничного розходження визначення ваги нетто, яке становить 0,2%.

Вантаж, що перевозився в зазначених вище вагонах - вугілля, знаходиться у переліку вантажів, які дозволено перевозити у вагонах відкритого типу згідно з п. 1 Правил перевезення вантажів і такий вантаж не є гігроскопічним.

Відповідач надав суду інспекційний сертифікат БРВ-ВУК-11/21-871, сертифікат №ІІА0019/2022/2.1, довідку гідрометеорологічного центру №01- 18/691.

Подані докази не є беззаперечними, належними та допустимими доказами зміни вологості саме у спірних вагонах, в яких виявленно перевищення маси вантажу.

Апелянт не спростував обгрунтування суду, з яких суд відхилив ці докази. Так, відповідач не спростовує під час апеляційного перегляду справи, що згідно інспекційного сертифікату Республіки Казахстан визначено загальну вологу вантажу 44 вагонів. З яких саме вагонів взято проби та чи дійсно спірні вагони №№64220403, 64220015, 63807051 мають такий показник вологості, який може вплинути на його кількість, не встановлено.

Згаданий сертифікат датовано 29.11.2021 року, в той час, як договір перевезення за накладною №23259045 укладено 09.12.2022 року.

Згідно змісту цього сертифікату зазначено наступне: "Точкові проби були відібрані з поверхні завантажених вагонів способом регламентованим п. 6 ДСТУ 4096-2002. Сформована об`єднана проба не відображає якість всієї продукції, а тільки верхнього шару доступного для відбору проб".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що отримані внаслідок проведеного дослідження дані не свідчать про загальну кількість вологи у вагонах №№64220403, 64220015, 63807051, а стосуються тільки відібраної проби певного (невідомо якого) вагону.

Крім того, вагони №№64220403, 64220015, 63807051 прибули на станцію призначення 25, 26 грудня 2021 року, а відбирання проб здійснювалося 16.12.2021-01.01.2022 року.

Вказані в довідці Українського гідрометеорологічного центру від 19.09.2022 року №01-18/691 обставини є узагальненими та середньостатистичними (інформація наявна лише за велику частину місцевості в цілому, а не за його окремий район, вулицю тощо). Тому така інформація не може слугувати належним доказом збільшення маси вантажу у вагонах через погодні умови.

З листа Українського гідрометеорологічного центру № 01-18/691 від 19.09.2022 року, на який посилається апелянт, неможливо точно визначити, яка саме кількість опадів потрапила до спірних вагонів, як неможливо і встановити, що саме на території, де було здійснено завантаження вказаних вагонів, випало саме 6 мм. опадів за 24 години.

Отже, доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Надані скаржником докази не підтверджують його заперечення.

Відповідач стверджує, що збільшення маси вантажу очевидно відбулося за рахунок набрання вантажем вологи за рахунок опадів. При цьому зазначає про випадок або обставину непереборної сили.

Колегія суддів зауважує, що органом, який засвідчує обставини непереборної сили, є торгово-промислова палата України, а також уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Частина 1 даної статті передбачає, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Відповідачем жодного документу щодо наявності непереборної обставини не надано, а самі доводи останнього грунтуються на припущеннях.

Також відповідач стверджував те, що вантаж "переморожений" і це може впливати на масу вантажу у вагоні.

Дане посилання апелянта спростовується п. 19.1 Додатку 1 до СМГС, де зазначено: вантажами, які змерзаються, вважаються вантажі, що перевозяться навалом і які при температурі нижче 0 град.С втрачають свої властивості сипучості внаслідок змерзання окремих часток вантажу між собою та примерзання їх до підлоги та стін вагона. Таким чином, перемороження вантажу не впливає на його масу.

Тип вантажу, що перевозився у спірних вагонах - вугілля, знаходиться у переліку вантажів, які дозволено перевозити у вагонах відкритого типу згідно з п. 1 Правил перевезення вантажів і такий вантаж не є гігроскопічним.

Надані відповідачем сертифікати не можуть бути належним доказом набрання вологи вантажем. Крім того, відповідачем не надано доказів, щодо наявності атмосферних опадів на шляху слідування, їх кількості та причинно-наслідковий зв`язок атмосферних явищ та стану вантажу. Тобто, відсутні усі складові, які у сукупності могли б свідчити про те, що в конкретний проміжок часу, конкретної доби, по конкретній місцевості, пройшов дощ чи сніг, і саме такої інтенсивності, що збільшив масу конкретного вантажу на конкретну кількість.

На підставі вищевикладених доводів колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правомірно, обгрунтовано задовольнив вимоги позивача.

Скаржник під час апеляційного перегляду справи висновки оскаржуваного рішення не спростував.

Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати за її розгляд слід покласти на скаржника згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2022 року у справі №904/1602/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А.Верхогляд

Суддя І.О. Вечірко

Суддя Ю.Б. Парусніков