ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.02.2023м. СумиСправа № 920/204/20

Господарський суд Сумської області у складі судді Жерьобкіної Є.А.,

за участю секретаря судового засідання Гребенюк С.В.

розглянувши заяву Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення (вх. № 392 від 03.02.2023) у справі № 920/204/20:

за позовом Сумської міської ради (40000, м. Суми, майдан Незалежності, буд. 2),

до відповідача Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ),

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом - Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради (вул. Воскресенська, 8А, м. Суми, 40000),

про зобов`язання звільнити земельну ділянку,

та

за зустрічним позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 ),

до відповідача Сумської міської ради (40000, м. Суми, майдан Незалежності,

буд. 2),

про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

Представники учасників справи в судове засідання не з`явились.

Рішенням від 19.01.2021 Господарський суд Сумської області відмовив у задоволенні первісного позову; зустрічний позов задовольнив; визнав незаконною бездіяльність Сумської міської ради щодо не розгляду заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 11.10.2019 про продовження договору особистого строкового сервітуту на користування місцем для розміщення тимчасової споруди в м. Суми за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язав Сумську міську раду розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 11.10.2019 про продовження договору особистого строкового сервітуту на користування місцем для розміщення тимчасової споруди в АДРЕСА_2 ; стягнув з Сумської міської ради на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 2102 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Постановою від 27.07.2021 Північний апеляційний господарський суд задовольнив апеляційну скаргу Сумської міської ради, скасував рішення Господарського суду Сумської області від 19.01.2021 у справі № 920/204/20 та прийняв нове рішення: первісний позов Сумської міської ради до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити земельну ділянку задовольнив; зобов`язав Фізичну особу підприємця ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку комунальної власності площею 72 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом демонтажу групи тимчасових споруд площею 72 кв. м. та приведення у придатний для використання стан; стягнув з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь Сумської міської ради 2102,00 грн. судового збору за подання первісної позовної заяви; у задоволенні зустрічного позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Сумської міської ради, про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовив; стягнув з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України 2102,00 грн. судового збору за подання зустрічного позову; стягнув з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь Сумської міської ради 6306,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги; стягнув з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України 3153,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги; видачу наказів доручив Господарському суду Сумської області.

18.08.2021 Господарський суд Сумської області, на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду, видав накази, зокрема, щодо зобов`язання ФОП ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку комунальної власності площею 72 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом демонтажу групи тимчасових споруд площею 72 кв. м. та приведення у придатний для використання стан.

Ухвалою від 12.01.2022 Верховний Суд закрив касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 у даній справі. Матеріали справи № 920/204/20 повернув до Господарського суду Сумської області.

Ухвалою від 26.01.2023 Господарський суд Сумської області відмовив у задоволенні заяви Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення у справі № 920/204/20 (вх. № 3224 від 20.12.2022).

03.02.2023 до Господарського суду Сумської області надійшла заява Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення у справі № 920/204/20 (вх. № 392 від 03.02.2023), відповідно до якої заявник просить суд відстрочити виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 у справі № 920/204/20 на 10 місяців до 10 грудня 2023.

В обґрунтування заяви про відстрочення виконання судового рішення (вх. № 392 від 03.02.2023) відповідач посилається на перенесений ним інфаркт головного мозку та пов`язане з цим лікування, зокрема, за межами України, та на введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації.

Ухвалою від 06.02.2023 Господарський суд Сумської області прийняв до розгляду заяву Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення у справі № 920/204/20 (вх. № 392 від 03.02.2023); призначив розгляд заяви у судове засідання з повідомленням сторін на 13.02.2023, 11:30.

У судове засідання 13.02.2023 представники учасників справи не з`явились, про час та місце розгляду заяви про відстрочення виконання судового рішення у справі № 920/204/20 були повідомлені належним чином.

13.02.2023 відповідач подав заяву (вх. № 877 від 13.02.2023), в якій просить суд відкласти розгляд заяви про відстрочення виконання судового рішення у справі № 920/204/20, у зв`язку з неможливістю бути присутнім в судовому засіданні за станом здоров`я.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Розглянувши заяву відповідача (вх. № 877 від 13.02.2023) про відкладення, суд відмовляє в її задоволенні, враховуючи десятиденний строк розгляду заяви про відстрочення виконання судового рішення, а також те, що явка представників учасників справи у судове засіданні 13.02.2023 обов`язковою судом не визнавалась.

Розглянувши подану заяву відповідача, надані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується зазначена заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення заяви, господарський суд установив:

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Згідно з зазначеною нормою, надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Як вбачається з вищевказаної норми, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частини третя, четверта статі 331 ГПК України).

Згідно пункту 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2012 № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, для застосування передбачених цією нормою заходів, суду необхідно встановити чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі. Крім того, розглядаючи питання про відстрочку виконання рішення суду, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду.

У той же час, зважаючи на те, що 1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); 2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); 3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (справа Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Сгеесе), від 19 березня 1997 року, пункт 40, ReportsofJudgmeNtsaNdDecisioNs 1997-II); 4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (справа ІммобільяреСаффі проти Італії, № 22774/93, пункт 74, ЕСНR 1999-V), а також беручи до уваги, те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, легітимні сподівання на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Пономарьов проти України від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, пункт 43), Вищий господарський суд України вважає, що з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація потерпілій стороні за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача, як потерпілої сторони; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі Савіцький проти України від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

При цьому, відстрочення виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідальності, а, навпаки, це організація та створення умов для подальшого виконання рішення суду, покращення фінансового стану відповідача, виконання ним зобов`язань як перед позивачем, так і перед третіми особами.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною права на суд, адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бурдов проти Росії).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Із підстав, умов та меж надання відстрочення виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання відстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувана та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У зв`язку з тим, що відстрочка виконання рішення продовжує період відновлення порушеного права позивача при її наданні необхідно враховувати закріплені в нормах національного матеріального права та Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, допустимі межі надання такої відстрочки.

Положення частини п`ятої статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Суд установив, що відповідач звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання постанови Північного апеляційного суду від 27.07.2021 у справі № 920/204/20 на 10 місяців (до 10.12.2023).

Згідно ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Дата постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 920/240/20 27.07.2021, з урахуванням чого, відповідно до ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, нормативно визначений максимум надання відстрочки виконання постанови визначається до 27.07.2022. Разом з цим, відповідач звернувся до суду з заявою про відстрочення виконання судового рішення 03.02.2023.

Суд звертає увагу, що на момент звернення відповідача до суду з заявою про відстрочення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 920/204/20, з дати прийняття такої постанови пройшло більше календарного року, в межах якого можливе було б відстрочення за нормою ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України.

Отже визначений п. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України строк для відстрочення виконання судового рішення є присічним та чинним законодавством не передбачена можливість його поновлення чи продовження.

Таким чином, надання відстрочки виконання рішення суду поза межами встановленого законом строку буде порушувати принцип «справедливої рівноваги» та «справедливого балансу» у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та суперечитиме положенням чинного законодавства, які визначають обов`язковість виконання судових рішень протягом розумних строків.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє відповідачу у задоволенні заяви про відстрочення виконання судового рішення у справі № 920/204/20, оскільки вимога, заявлена відповідачем у такій заяві, не відповідає нормі ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення у справі.

Керуючись ст. 234, 235, ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення у справі № 920/204/20 (вх. № 392 від 03.02.2023) відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складений та підписаний суддею 15.02.2023.

Суддя Є.А. Жерьобкіна