ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" лютого 2023 р. Справа № 925/989/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В., розглянувши

заяву Черкаської міської ради

про забезпечення позову

у справі

за позовом Черкаської міської ради, м. Черкаси

до 1. державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг

виконавчого комітету Золотоніської міської ради Андрущенко

Ірини Сергіївни, м. Золотоноша, Черкаська область;

2. фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ,

м. Черкаси

про скасування рішення про державну реєстрацію нерухомого майна

та припинення речових прав

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулася з позовом Черкаська міська рада до державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Золотоніської міської ради Андрущенко Ірини Сергіївни та фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Золотоніської міської ради Андрущенко Ірини Сергіївни за індексним №54468840 від 07 жовтня 2020 року про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення (торгівельний павільйон) загальною площею 50,1 кв.м., що розташоване у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна та закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказаний об`єкт.

Позов заявлено з тих підстав, що тимчасову споруду - торгівельний павільйон загальною площею 50,1 кв.м. всупереч положень чинного законодавства України було зареєстровано саме як нерухоме майно (нежитлове приміщення).

В судовому засіданні, яке відбулося 17 лютого 2023 року суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 10 год. 30 хв. 16 березня 2023 року.

20 лютого 2023 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову, шляхом:

- заборони ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) вчиняти відчуження в будь-який спосіб, передачі в заставу, оформлення поручительства по власним зобов`язанням або зобов`язанням інших осіб, або вчиняти інші дії майнового характеру з нежитловим приміщенням загальною площею 50,1 кв.м., що розташоване у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- заборони будь-якому суб`єкту, уповноваженому на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь-які дії та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нежитлового приміщення загальною площею 50,1 кв.м., що розташоване у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- заборони органам та особам з примусового виконання судових рішень звертати стягнення, примусово реалізовувати та здійснювати будь-які інші дії примусового характеру щодо нежитлового приміщення загальною площею 50,1 кв.м., що розташоване у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що у провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває справа №711/6590/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Відповідний позов про стягнення заборгованості за договором позики було подано після пред`явлення позову міською радою у справі №925/989/22.

Позивач наголошує на тому, що стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у межах справи №711/6590/22 в подальшому призведе до відкриття виконавчого провадження, та як наслідок примусового виконання судового рішення в тому числі і звернення стягнення та подальшої реалізації нежитлового приміщення, яке знаходиться на землях територіальної громади м. Черкаси, що у подальшому унеможливить витребування вказаного майна у добросовісного набувача та скасування його державної реєстрації в силу вимог ч. 2 ст. 388 ЦК України.

Крім того, на теперішній час, другий відповідач, будучи власником відповідного приміщення (тимчасової споруди) може розпоряджатися ним як об`єктом нерухомого майна на власний розсуд, незважаючи на відкрите судове провадження щодо скасування державної реєстрації права власності на нього, що безпосередньо буде впливати на обсяг прав та обов`язків Черкаської міської ради як власника земельної ділянки, на якій розміщуються це приміщення та фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника землі, а також унеможливить виконання рішення суду у даній справі, а позивачу необхідно буде звертатися до суду з іншими позовними заявами до нових власників вищевказаного об`єкту.

Таким чином, на думку позивача, станом на момент звернення до суду з цією заявою, існує достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову у подальшому ускладнить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених ст. 137 ГПК України.

Розглянувши заяву Черкаської міської ради, судом враховано наступне:

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За змістом ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Судом враховано, що предметом заявлених позовних вимог є скасування рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Золотоніської міської ради Андрущенко Ірини Сергіївни за індексним №54468840 від 07 жовтня 2020 року про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення (торгівельний павільйон) загальною площею 50,1 кв.м., що розташоване у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна та закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказаний об`єкт.

Водночас, позивач вважає, що нежитлове приміщення (торгівельний павільйон) загальною площею 50,1 кв.м., що розташоване у АДРЕСА_1 , зареєстровано за другим відповідачем незаконно, оскільки останнє по своїй суті є тимчасовою спорудою.

Позивач стверджує, що підставою для прийняття спірного рішення від 07 жовтня 2020 року та первинної державної реєстрації права власності на приміщення за другим відповідачем став виключно паспорт прив`язки тимчасової споруди за №930.

Інших документів (зокрема тих, які посвідчують введення нежитлової будівлі як об`єкта нерухомості в експлуатацію), що стали б підставою для вчинення вказаної реєстраційної дії та які передбачено Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та Порядком надано не було.

При цьому, другому відповідачу не надавалося містобудівних умов та обмежень, будівельного паспорту на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Крім того, другому відповідачу не надавалося у власність або у користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 для забудови.

Об`єкту нерухомого майна не присвоювалася адреса АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п.2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується серед іншого забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частиною 1 ст. 25 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Судове рішення або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в чинній редакції Закону) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесенні до Державного реєстру прав, не підлягають скасування та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними (абз. 3 ч. 3 ст. 26 Закону).

Оскільки позивач звернувся до суду з немайновою вимогою і судове рішення у разі задоволення позову не вимагатиме примусового його виконання, то в даному випадку застосовується та досліджується судом така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована.

Враховуючи предмет спору, а також доводи позивача та надані суду докази суд вважає, що у разі відчуження другим відповідачем майна (торгівельного павільйону) на користь третіх осіб, позивач для захисту інтересів територіальної громади буде вимушений звертатися до суду з іншими позовами, в тому числі і до нових власників.

Отже, існує достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову у подальшому ускладнить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому судом було також враховано наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову (заборона вчинення реєстраційних дій та відчуження нерухомого майна) і предметом позовної вимоги, а також спроможність обраного позивачем та застосованого судом способу забезпечення позову забезпечити ефективний захист інтересів позивача.

Негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову для відповідачів, зокрема, другого відповідача є меншими з тими негативними наслідками, які можуть настати для позивача в результаті невжиття цих заходів.

Водночас, щодо забезпечення позову шляхом заборони органам та особам з примусового виконання судових рішень звертати стягнення, примусово реалізовувати та здійснювати будь-які інші дії примусового характеру щодо нежитлового приміщення слід зазначити наступне:

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку та спосіб визначені Законом України Про виконавче провадження.

Фактично, позивач просить місцевий господарський суд шляхом забезпечення позову заборонити або зупинити примусове виконання органами ДВС майбутнього рішення суду зі справи №711/6590/22.

Проте, чинне процесуальне законодавство не наділяє суди першої інстанції, зокрема, місцеві господарські суди повноваженнями щодо зупинення виконавчого провадження, а тому в цій частині заява позивача задоволенню не підлягає.

Отже, враховуючи приписи ст. ст. 74, 136, 140 ГПК України, заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 136, 140, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Черкаської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

2. Вжити заходи забезпечення позову Черкаської міської ради до державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Золотоніської міської ради Андрущенко Ірини Сергіївни, фізичної особи підприємця ОСОБА_1 зі справи №925/989/22 шляхом:

- заборони ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) вчиняти відчуження в будь-який спосіб, передачі в заставу, оформлення поручительства по власним зобов`язанням або зобов`язанням інших осіб, або вчиняти інші дії майнового характеру з нежитловим приміщенням загальною площею 50,1 кв.м., що розташоване у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- заборони будь-якому суб`єкту, уповноваженому на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь-які дії та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нежитлового приміщення загальною площею 50,1 кв.м., що розташоване у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

3. В решті заяву Черкаської міської ради залишити без задоволення.

4. В порядку ч. 2 ст. 144 ГПК України надіслати примірник ухвали

сторонам.

Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені ст.ст. 255-257 ГПК України.

Ухвала відповідно до Закону України Про виконавче провадження є виконавчим документом.

Позивач: Черкаська міська рада (ідентифікаційний код 25212542), знаходиться за адресою: вул. Б.Вишневецького, 36, м. Черкаси, 18001.

Відповідач 2: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвала набрала законної сили: 21 лютого 2023 року.

Дата видачі ухвали: 21 лютого 2023 року.

Строк пред`явлення ухвали до виконання по 22 лютого 2026 року.

Суддя А.В.Васянович