ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2023 р. Справа№ 925/596/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Альбердієвої І.В. за ордером;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради

на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.08.2022 (повний текст складено 01.09.2022)

у справі № 925/596/22 (суддя - Гладун А.І.)

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Героїв Майдану - 8"

про розірвання договору,

УСТАНОВИВ:

У червні 2022 року Комунальне підприємство теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Черкаської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Героїв Майдану - 8" (далі - відповідач), у якому просило суд розірвати договір №243 про відшкодування витрат від 21.04.2017 (далі - договір), що був укладений між позивачем та відповідачем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2013 році позивачем було встановлено в житлових будинках 109 індивідуальних теплових пунктів (ІТП), у тому числі в будинку по вул.Героїв Майдану, 8, у м. Черкаси, при експлуатації яких позивач несе витрати на електричну енергію, амортизаційні відрахування, ремонт тощо, і вказані витрати були включені до тарифу на теплову енергію, у зв`язку із чим був укладений спірний договір. Однак, у подальшому, у зв`язку зі зміною законодавства і скасуванням ряду рішень Черкаської міської ради щодо встановлення тарифів, із споживачами у вказаному будинку були укладені індивідуальні договори, до яких не входять послуги з обслуговування внутрішньобудинкової системи теплопостачання, до якої відноситься ІТП, тому обслуговування цих систем має здійснюватись управителем (відповідачем), вказані витрати не включаються в тариф теплової енергії і не компенсуються позивачу, тому, оскільки сторони не досягли згоди щодо розірвання договору, спірний договір має бути розірваний в судовому порядку через істотну зміну обставин, які позивач не міг передбачити в момент укладання договору.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що позивач входить у перелік виконавців, які здійснюють технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання; відповідач не є управителем будинку в розумінні чинного законодавства; предметом спірного договору є компенсація відповідачу вартості спожитої електрообладнанням ІТП електричної енергії; позивач є власником ІТП, тому зобов`язаний нести витрати на його утримання; позивач не вчинив дій щодо припинення договору у визначеному ним порядку; відсутні правові підстави для розірвання договору.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 04 серпня 2022 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Комунальне підприємство теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачем доведено істотну зміну обставин, тому що з 25.06.2019 не передбачено включення витрат з обслуговування ІТП при розрахунку тарифів на теплову енергію, а згідно роз`яснення НКРЕКП вказані витрати можуть бути відшкодовані за рахунок окремого, для кожного багатоквартирного будинку, тарифу, у зв`язку із чим виконавчим комітетом Черкаської міської ради були прийняті рішення щодо встановлення для позивача відповідних тарифів, проте, ці рішення були скасовані в судовому порядку, отже, є очевидною істотна зміна обставин; позивачем були надані докази включення/виключення витрат на електроенергію, що споживає ІТП, до структури тарифу; є хибним висновок суду про те, що електрична енергія, яка споживається ІТП, використовується позивачем для надання послуги з постачання теплової енергії; ІТП не перебуває у власності чи користуванні позивача і він не є ліцензіатом НКРЕКП щодо виробництва та постачання теплової енергії, тому тарифи формуються без урахування витрат на утримання і ремонт ІТП; ІТП є складовою частиною обладнання внутрішньобудинкових мереж будинку і між позивачем і відповідачем (споживачами будинку) не укладалось індивідуальних договорів щодо надання послуги з використання і обслуговування внутрішньобудинкових мереж, а обслуговування цих мереж здійснюється управителем - ОСББ; позивач несе відповідальність за надання комунальної послуги з постачання теплової енергії належної якості до межі майнової належності, тобто, до вводу в будинок.

Сторони неодноразово належним чином повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), шляхом направлення ухвал суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи на повідомлені ними адреси електронної пошти, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронних документів.

Ураховуючи положення статей 202, 270 ГПК України, наявність відомостей про направлення учасникам справи ухвал з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, з огляду на обізнаність сторін про розгляд справи, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, і участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представника відповідача.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався в режимі відеоконференції.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 21 квітня 2017 року між Комунальним підприємством теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго", як Стороною-1, та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Героїв Майдану-8", як Стороною 2, був укладений договір №243 відшкодування витрат (а.с. 32-33), за умовами пункту 1.1 якого в порядку та на умовах цього договору Сторона 1 зобов`язується компенсувати Стороні 2 вартість спожитої електричної енергії, яка споживається електрообладнанням ІТП Сторони 1, що розташоване за адресою: м. Черкаси, вул. Г.Майдану, 8, і обсяг спожитої електричної енергії по якій обліковується приладом обліку Меркурій 230 № 13109998 та приладом обліку Меркурій 230 № 13090534.

У пункті 2.1 договору встановлено, що розрахунок обсягу використаної протягом розрахункового місяця електричної енергії здійснюється відповідно до показників лічильника.

Згідно п. 2.2 договору компенсації за договором підлягають витрати Сторони 2 на оплату спожитої електричної енергії за внутрішньобудинковим тарифом.

Пунктом 6.1 договору узгоджено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017 або до моменту остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до п.6.2 договору він вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Згідно з п.6.3 договору дострокове припинення дії цього договору можливе за згодою сторін, про що сторони повідомляються письмово не менш, як за 5 днів до дня припинення договору. У випадку дострокового припинення дії цього договору, Сторона 1 компенсує витрати на оплату електричної енергії, які на момент дострокового припинення дії договору залишаються некомпенсованими.

05 листопада 2018 року позивач листом за вих. №11/2619-8 повідомив відповідачу про розірвання Договору №243 від 21.04.2017 (а.с. 34). Відповідач лист отримав 12.11.2018 (а.с.35).

У рішенні Господарського суду Черкаської області від 12.09.2019 у справі №925/871/19, яке набрало законної сили, предметом розгляду якої було стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за договором за період з січня по червень 2019 року, суд встановив факт звернення 05.11.2018 позивача у цій справі до відповідача у цій справі з листом №11/2619-8 про розірвання договору №243 від 21.04.2017, та встановив факт надсилання відповідачем у цій справі відмови у розірванні договору. На підставі встановлених обставин, суд дійшов висновку, що зобов`язальні правовідносини між сторонами не припинилися, договір № 243 від 21.04.2017 не є розірваним. Надаючи цій обставині оцінку, апеляційний суд звернув увагу, що лист позивача у цій справі від 05.11.2018 №11/2619-8 про розірвання договору є пропозицією розірвати договір, яка відхилена відповідачем у цій справі, а не повідомленням про припинення договору. З наведеного суд апеляційної інстанції встановив обставину, що договір № 243 від 21.04.2017 не припинив свою дію з 01.01.2019 (а.с.74-85).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 11.01.2021 у справі №925/1139/20, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2021, з позивача на користь відповідача було стягнуто заборгованість по договору за період з липня 2019 року по липень 2020 року.

Таким чином, судовими рішеннями у справі №925/871/19 та №925/113920 встановлено факт продовження дії договору і споживання електричної енергії ІТП, тому ці обставини, згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, не потребують повторного доказування.

19.11.2019 Виконавчий комітет Черкаської міської ради прийняв рішення № 1356 "Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" (а.с.12-15), яким встановив позивачу тарифи на обслуговування індивідуального теплового пункту в житлових будинках, що перебувають на балансі відповідача.

Зокрема, у будинку № 8 по вул. Героїв Майдану встановлено тариф у розмірі 1,02 грн з ПДВ (1-5 під`їзд) та 1,32 грн з ПДВ (6-9 під`їзд) за 1 кв. м. на місяць.

26.12.2019 Черкаська міська рада прийняла рішення № 2-5573, яким підтвердила рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.11.2019 № 1356.

Однак, Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2020 у справі №580/2470/20 було задоволено позов ОСОБА_1 до Черкаської міської ради та виконавчого комітету Черкаської міської ради, третя особа КПТМ "Черкаситеплокомуненерго", визнано протиправними та скасовано рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19 листопада 2019 року №1356 "Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" та від 26 грудня 2019 №2-5573 "Про підтвердження рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19 листопада 2019 року N 1356 "Про встановлення тарифів на обслуговування ІТП в житлових будинках, що перебувають на балансі КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" (а.с. 20-31).

Листом від 11.03.2020 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за вих. №20 (а.с. 38) повідомила позивачу, що тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою системи автономного опалення та/або індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність. Витрати на експлуатацію індивідуальних теплових пунктів в частині компенсації витрат, пов`язаних з надання послуги з постачання гарячої води, можуть бути відшкодовані за рахунок окремих для кожного багатоквартирного будинку тарифів.

25.08.2021 позивач за вих.№11/1561 направив відповідачу лист щодо розірвання договору (як вказує позивач у позовній заяві), однак у матеріалах справи (а.с.36) наявна лише перша сторінка вказаного листа, і відповідач у відзиві на позов не підтвердив факт його отримання, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав вказаний лист неналежним доказом, оскільки на його підставі не можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив суд розірвати договір №243 про відшкодування витрат від 21.04.2017.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено істотної зміни обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору, як підстави для розірвання договору.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки між сторонами виникли на підставі договору №243 про відшкодування витрат від 21.04.2017, за умовами якого позивач має відшкодовувати відповідачу вартість електричної енергії, яка споживається індивідуальним тепловим пунктом, встановленим у багатоквартирному будинку.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Предметом розгляду даного спору є матеріально-правова вимога позивача про розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України.

В силу приписів ст. 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з п.6.3 договору дострокове припинення дії цього договору можливе за згодою сторін, про що сторони повідомляються письмово не менш, як за 5 днів до дня припинення договору.

Матеріалами даної справи і судовими рішеннями у справах №925/871/19 та №925/113920, які набрали законної сили, підтверджується, що 05.11.2018 позивач звертався до відповідача з листом №11/2619-8 про розірвання договору, однак відповідач відмовив у розірванні договору, отже сторони не досягли згоди щодо розірвання договору.

Частиною 1 ст. 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, за істотної зміни обставин (аналогічна правова позиція викладена зокрема у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.04.2018 у справі №910/12154/16, від 17.04.2018 у справі № 927/763/17).

Відсутність хоча б однієї з умов тягне за собою відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю таких позовних вимог.

Доводи позивача щодо наявності підстав для розірвання договору зводяться до того, що встановлений у багатоквартирному будинку ІТП є складовою частиною обладнання внутрішньобудинкових мереж будинку і не перебуває у власності або користуванні позивача, а є власністю співвласників будинку, тому саме об`єднання співвласників багатоквартирного будинку має нести витрати по його обслуговуванню, а позивач несе відповідальність за надання комунальної послуги з постачання теплової енергії належної якості лише до межі майнової належності, тобто до вводу в будинок, і встановлені позивачу тарифи на даний час не включають витрат на електричну енергію, яку споживає спірний ІТП.

Відповідно до положень статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Позивач у позовній заяві стверджує, що у 2013 році КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" було встановлено в житлових будинках міста Черкаси 109 індивідуальних теплових пунктів, серед яких також ІТП за адресою відповідача.

ІТП дають змогу регулювати теплопостачання залежно від конкретних потреб споживачів за рахунок погодного регулювання, та надають можливість зменшити споживання теплової енергії та витрат на опалення.

Зі змісту постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2020 у справі №580/2470/20 вбачається, що ІТП були придбані КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" у 2013 р. за рахунок кредитних коштів ЄБРР, і відповідно до кредитної угоди підприємство зобов`язане сплатити до 2027 року тіло кредиту в сумі 1 654 806,24 євро та відсотки по кредиту у сумі 478453,50євро.

Умовами спірного договору визначено, що позивач зобов`язується компенсувати відповідачу вартість спожитої електричної енергії, яка споживається електрообладнанням ІТП позивача, а в рішеннях виконавчого комітету Черкаської міської ради від 19.11.2019 №1356 та від 26.12.2019 №2-5573, на які посилається позивач, також було зазначено, що індивідуальні теплові пункти (109 штук, згідно додатку до рішення №1356) перебувають на балансі позивача.

Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували передачу ІТП в будинку по вул.Героїв Майдану, 8, у м. Черкаси у власність співвласників багатоквартирного будинку або ОСББ.

Отже, наведеним спростовуються доводи позивача про те, що він не є власником ІТП у вказаному будинку.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, електрична енергія, яка споживається індивідуальним тепловим пунктом, використовуються позивачем для надання послуги з постачання теплової енергії, а вартість електричної енергії, яку споживає індивідуальний тепловий пункт, входить у собівартість послуги з постачання теплової енергії.

Спірний договір був укладений саме з метою компенсації відповідачу витрат на електричну енергію, яка споживається ІТП, а розірвання договору збільшить витрати мешканців будинку на отримання послуги теплопостачання, що суперечить меті та призначенню встановленого у будинку індивідуального теплового пункту.

Сторони уклали договір у 2017 році, однак позивачем не надано доказів, які б підтверджували розмір тарифу з постачання теплової енергії до будинку відповідача на час укладання договору і не надано доказів щодо структури вказаного тарифу.

Також, як вірно відзначено судом першої інстанції, рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради про встановлення тарифів у 2019 року були скасовані судом у лютому 2021 року, а в момент укладення договору вказаного рішення органу місцевого самоврядування про встановлення тарифів не існувало, отже, сторони договору при укладенні договору не могли керуватися обставиною, яка не існувала у момент укладення договору, тому такі обставини не змінилися й після його укладення, внаслідок скасування судом рішення про встановлення тарифів.

У позові позивач стверджував, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 12.04.2022 №290 та від 28.04.2022 №319 затверджено структуру тарифу на теплову енергію для населення та інших підприємств, установ організацій (крім населення) і в структуру тарифу не включені витрати на обслуговування внутрішньобудинкових систем, однак вказаних рішень позивач суду не подав.

Посилання позивача про те, що усі постанови НКРЕКП, разом зі структурою тарифу, оприлюднені у мережі Інтернет, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки згідно ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, а відповідно до ч.1 вказаної статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, як вбачається з листа НКРЕКП від 11.03.2020 за вих. №20, який був наданий у відповідь на запит позивача, витрати на експлуатацію індивідуальних теплових пунктів в частині компенсації витрат, пов`язаних з надання послуги з постачання гарячої води, можуть бути відшкодовані за рахунок окремих для кожного багатоквартирного будинку тарифів.

Однак, позивач не обґрунтував неможливість встановлення окремого тарифу для будинку по вул.Героїв Майдану, 8, у м. Черкаси.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність всіх чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, необхідних для настання істотної зміни обставин, якими керувались сторони при укладенні договору, відповідно відсутні підстави для розірвання цього правочину, отже позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Черкаської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 04 серпня 2022 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.02.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук