ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023м. ХарківСправа № 922/1806/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Шевченко А.В.

за участю представників учасників процесу:

позивача: Камінська А.А., адвокат, ордер серія ВІ № 1041381 ВІД 30.04.21

1 відповідача: не з`явився,

2 відповідача: Халабурдін С.В., адвокат, ордер серія ХВ № 1806 від 29.08.22

треті особи: не з`явились,

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені В.Н. Каразіна, Харківська область, Богодухівський район, с. Кручик,

до першого відповідача: Богодухівської міської ради Харківської області, Харківська область, м. Богодухів,

другого відповідача: Приватного підприємства "Полліс-1", Харківська область, м. Богодухів,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні першого відповідача: Павлівська сільська рада Богодухівського району Харківської області, Харківська обл., с. Павлівка, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків,

про визнання незаконним рішень, визнання права користування, визнання недійсними договорів та скасування реєстрації -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Сільськогосподарський виробничий кооператив імені В.Н. Каразіна, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до першого відповідача, Богодухівської міської ради Харківської області, та другого відповідача, Приватного підприємства "Полліс-1", за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні першого відповідача: Павлівська сільська рада Богодухівського району Харківської області, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, з позовними вимогами про: визнання незаконними та скасування рішень Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, визнання за позивачем права користування земельними ділянками, визнання недійсними договорів оренди землі та скасування державної реєстрації речового права оренди земельних ділянок.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07 жовтня 2021 року (з урахуванням ухвали господарського суду Харківської області від 12 листопада 2021 року про виправлення описки) у позові відмовлено частково та вирішено: - Визнати незаконним та скасувати рішення Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 547-УІІ від 08.09.2020 "Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду не витребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати" в частині пунктів 2-7 рішення.; - Визнати за Сільськогосподарським виробничим кооперативом імені В.Н. Каразіна право користування земельними ділянками, які розташовані на території Богодухівської міської ради Харківської області, загальною площею 83,2571 га.; - Визнати недійсними договори оренди землі б/н від 18.09.2020 року, які укладені між Павлівською сільською радою Богодухівського району Харківської області та Приватним підприємством "Полліс-1" про оренду земельних ділянок; - Скасувати державну реєстрацію речового права оренди Приватного підприємства Полліс-1 земельних ділянок загальною площею 83,2571 га, розташованих та території Богодухівської міської ради Харківської області, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Стягнуто з Богодухівської міської ради Харківської області та з Приватного підприємства "Полліс-1" на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені В.Н. Каразіна суми судового збору у розмірі 40 559,70 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду 08 грудня 2021 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 07.10.2021 року у справі № 922/1806/21 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2022 року касаційну скаргу Приватного підприємства "Полліс-1" задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 і рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2021 у справі № 922/1806/21 скасовано. Справу № 922/1806/21 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Після повернення справи з Верховного Суду, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 липня 2022 року, здійснено автоматичний розподіл зазначеної справи між суддями та визначено її до розгляду судді Калініченко Н.В. 28 липня 2022 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято справу № 922/1806/21 до провадження судді-доповідача Калініченко Н.В. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, почато у справі № 922/1806/21 підготовче провадження і призначено підготовче засідання.

26 жовтня 2022 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмета позову (вх. № 11942 від 19 жовтня 2022 року) та заяву (вх. № 12549 від 26 жовтня 2022 року) про відмову від частини позовних вимог. За вказаними заявами предметом позову є вимоги про : - Визнати незаконним та скасувати рішення Павлiвської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 514-VII від 09.04.2020 Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж невитребуваних ділянок часток (паїв) та інвентаризації земель Павлiвської сільської ради; - Визнати незаконним та скасувати рішення Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 547-УII від 08.09.2020 Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду невитребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати; - Визнати за СIЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКИМ ВИРОБНИЧИМ КООПЕРАТИВОМ IMEHI В.Н.КАРАЗIНА право користування земельною ділянкою :02:001:1105 загальною площею 4,5203 га, земельною ділянкою :02:001:1108 загальною площею 4,5643 га, земельною ділянкою :02:001:1109 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою :02:001:1110 загальною площею 4,4654 га, земельною ділянкою :02:001:1111 загальною площею 4,4651 га, земельною ділянкою :02:001:1112 загальною площею 4,5540 га, земельною ділянкою :02:001:1113 загальною площею 9,7653 га, земельною ділянкою :02:001:1114 загальною площею 4,5521 га, земельною ділянкою :02:001:1117 загальною площею 4,5477 га, земельною ділянкою :02:001:1118 загальною площею 4,6256 га, земельною ділянкою :02:001:1119 загальною площею 4,6337 га, земельною ділянкою :02:001:1120 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою :02:001:1121 загальною площею 9,4751 га, земельною ділянкою :02:001:1122 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою :02:001:1124 загальною площею 4,4655 га, земельною ділянкою :02:001:1125 загальною площею 0,7619 га, які розташовані на території Богодухівської міської ради Харківської області, сукупною загальною площею 78,7919 га, до 01 січня 2025 року, але не пізніше дня державної реєстрації права власності на вказані земельні ділянки; - Визнати недійсними договори оренди землі б/н від 18 вересня 2020 року, які укладені між Павлiвською сільською радою Богодухівського району Харківської області та ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ ПОЛЛIС-1 про оренду земельної ділянки :02:001:1105 загальною площею 4,5203 га, земельної ділянки :02:001:1108 загальною площею 4,5643 га, земельної ділянки :02:001:1109 загальною площею 4,4653 га, земельної ділянки :02:001:1110 загальною площею 4,4654 га, земельної ділянки :02:001:1111 загальною площею 4,4651 га, земельної ділянки :02:001:1112 загальною площею 4,5540 га, земельної ділянки :02:001:1113 загальною площею 9,7653 га, земельної ділянки :02:001:1114 загальною площею 4,5521 га, земельної ділянки :02:001:1117 загальною площею 4,5477 га, земельної ділянки :02:001:1118 загальною площею 4,6256 га, земельної ділянки :02:001:1119 загальною площею 4,6337 га, земельної ділянки :02:001:1120 загальною площею 4,4653 га, земельної ділянки :02:001:1121 загальною площею 9,4751 га, земельної ділянки :02:001:1122 загальною площею 4,4653 га, земельної ділянки :02:001:1124 загальною площею 4,4655 га, земельної ділянки :02:001:1125 загальною площею 0,7619 га; - Скасувати державну реєстрацію речового права оренди ПРИВАТНОГО ПIДПРИЄМСТВА ПОЛЛIС-1 емельних ділянок загальною площею 78,7919 га, розташованих на території Богодухівської міської ради Харківської області, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: земельної ділянки :02:001:1105 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38358270 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1108 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38356959 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1109 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38356309 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1110 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38355764 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1111 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38355255 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1112 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38354740 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1113 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38364138 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1114 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38363654 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1117 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38363087 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1118 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38362854 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1119 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38362666 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1120 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38362443 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1121 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38362207 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1122 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38361998 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1124 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38361025 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1125 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38358857 від 23.09.2020.

Щодо реалізації учасниками процесу свого права на подання заяв по суті справи: 1) першим відповідачем, Богодухівською міською радою Харківської області, надано відзив на позовну заяву (вх. № 9542/22 від 09 вересня 2022 року), що прийнятий до розгляду із залученням до матеріалів справи протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 09 вересня 2022 року; 2) другим відповідачем, Приватним підприємством "Полліс-1", надано відзив на позовну заяву (вх. № 8282 від 15 серпня 2022 року), що прийнятий до розгляду із залученням до матеріалів справи протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 29 серпня 2022 року; 3) позивачем надано: відповідь на відзив другого відповідача (вх. № 9359/22 від 07 вересня 2022 року), що прийнята до розгляду із залученням до матеріалів справи ухвалою господарського суду Харківської області від 09 вересня 2022 року, та відповідь на відзив першого відповідача (вх. № 10556 від 23 вересня 2022 року), що прийнята до розгляду із залученням до матеріалів справи протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 03 жовтня 2022 року; 4) другим відповідачем, Приватним підприємством "Полліс-1", надано заперечення (вх. № 10126 від 19 вересня 2022 року), що прийняті до розгляду із залученням до матеріалів справи протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 03 жовтня 2022 року; третьої особою, Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, надано пояснення (вх. № 7805 та вх. № 7807 від 05 серпня 2022 року), що прийняті до розгляду із залученням до матеріалів справи протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 29 серпня 2022 року; третьою особою, Павлівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, не надано пояснень. Через подання позивачем заяв, в порядку ст. 46 ПК України, що прийняті судом, сформовано наступні заяви по суті справи: другим відповідачем, Приватним підприємством "Полліс-1", надано відзив (вх. № 14287 від 17 листопада 2022 року) на заяву про зміну предмета позову, що прийнятий до розгляду із залученням до матеріалів справи ухвалою господарського суду Харківської області від 22 листопада 2022 року; позивачем відповідь на відзив другого відповідача на заяву про зміну предмета позову (вх. № 15127 від 29 листопада 2022 року), що прийнята до розгляду із залученням до матеріалів справи ухвалою господарського суду Харківської області від 30 листопада 2022 року; другим відповідачем заперечення (вх. № 15375 від 02 грудня 2022 року), що прийняті до розгляду із залученням до матеріалів справи протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 12 грудня 2022 року. 12 грудня 2022 року, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім означених заяв по суті справи позивачем надано додаткові пояснення (вх. № 16026 від 12 грудня 2022 року) на заперечення на відповідь на відзив другого відповідача, що прийняті до розгляду із залученням до матеріалів справи протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 12 грудня 2022 року; другим відповідачем додаткові пояснення (вх. № 17071 від 26 грудня 2022 року, що прийняті до розгляду із залученням до матеріалів справи протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 02 січня 2023 року.

ЩОДО СТРОКІВ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Строки розгляду справи в порядку загального позовного провадження врегулювані розділом ІІІ ГПК України. Так, у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. В свою чергу, відповідно до ч. 1, 2 ст. 195 ГПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Водночас, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України; Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14 березня 2022 року № 133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64//2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Законом України № 2212-ІХ від 21 квітня 2022 року затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Законом України № 2263-іХ від 22 травня 2022 року затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 "Про затвердження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Законом України №2500-IX від 15 серпня 2022 року затверджено Указ Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Законом України №2738-IX від 16 листопада 2022 року затверджено Указ Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Через постійні обстріли міста Харкова ворожими військами будівля, у якій розміщується Господарський суд Харківської області, зазнала пошкоджень, а приміщення суду зазнали часткових руйнувань. З моменту введення воєнного стану та початку ведення активних бойових дій на території Харківської області суд не може забезпечити безпеку апарату суду, суддів, а тому був вимушений обмежити присутність осіб у приміщенні суду до нормалізації обстановки з безпекою у регіоні та усунення руйнувань, у зв`язку з чим, у господарському суді Харківської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя та працює у дистанційному режимі. За змістом статей 10, 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Радою суддів України 02 березня 2022 року опубліковано рекомендації щодо роботи суддів в умовах воєнного стану, з урахуванням яких керівництвом Господарського суду Харківської області тимчасово до усунення вищезазначених обставин встановлено певний порядок роботи. Відповідно до частини 1 та 2 статті Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-яким іншим міркуванням в судовому процесі.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений з об`єктивних причин вийти за межі строку, встановленого ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, який за вказаних обставин не є розумним. При цьому, суд здійснив усі необхідні дії для розгляду справи, а в матеріалах справи достатньо матеріалів для вирішення спору по суті. Водночас, справу по суті розглянуто в межах строку, передбаченого ст. 195 ГПК України (перше судове засідання по розгляду справи по суті розпочато 02 січня 2023 року, рішення постановлено судом 23 січня 2023 року, тобто в межах місячного терміну). Щодо строку виготовлення повного тексту рішення, суд зазначає, що проти визначеної судом дати складання та підписання повного тексту рішення 02 лютого 2023 року, через відпустку судді, яка тривала з 25 січня 2023 року по 08 лютого 2023 року, датою підписання рішення є 13 лютого 2023 року, тобто в стислий строк після виходу судді з відпустки (11 та 12 лютого вихідні дні).

У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зазначені принципи знайшли своє відображення у статтях 7, 13 ГПК України, а тому господарські суди зобов`язані реалізовувати їх під час здійснення господарського судочинства. Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (пункт 3 статті 7) також гарантує право кожного на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку. Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II). Суд констатує про те, що під час розгляду справи, учасникам процесу були створені належні умови для реалізації своїх прав, що передбачені ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Вирішуючи справу, до статті 316 ГПК України, суд бере до уваги висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у цій справі, викладені у постанові від 05 липня 2022 року.

ВІДНОСНО ПРАВОНАСТУПНИЦТВА ПОЗИВАЧА ТА ЙОГО ПРАВОВОГО СТАТУСУ.

У пункті 35 Постанови від 05 липня 2022 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив про необхідність достеменного встановлення обставин реорганізації КСП "Шлях Леніна" шляхом перетворення у СВК імені В.Н. Каразіна під час вирішення питання щодо переходу прав та обов`язків щодо земель колективної власності, виділеної згідно з державним актом від 20.03.1996 серія ХР-014-00-000718 з урахуванням висновків, викладені у пунктах 7.12, 7.19-7.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19.

Під час нового розгляду справи, судом встановлені наступні обставини, які не спростовані учасниками справи.

Колективне сільськогосподарське підприємство "Шлях Леніна" було створено рішенням загальних зборів членів колгоспу "Шлях Леніна", оформленого протоколом № 2 від 24 грудня 1993 року.

20 січня 1996 року, рішенням загальних зборів членів КСП "Шлях Леніна" був затверджений список членів КСП, які мають право на отримання сертифікатів на земельну частку (пай) у кількості 554 особи.

20 березня 1996 року Колективному сільськогосподарському підприємству "Шлях Леніна" () як власнику землі було передано у колективну власність 3147,1 гектари землі для ведення сільськогосподарського виробництва за державним актом колективної власності на землю від 20.03.1996 серія ХР-014-00-000718, виданого на підставі рішення Богодухівської районної Ради народних депутатів від 20 березня 1996 року №148 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності за № 12. До акту додані План зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність, та Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства (Додаток 1 до Державного акту), згідно із яким членами КСП "Шлях Леніна" станом на 20.03.1996 були 576 осіб (т. 5 а.с. 12-33).

У матеріалах справи міститься рішення загальних зборів уповноважених членів КСП "Шлях Леніна", яким був затверджений список членів КСП "Шлях Леніна" для визначення середньої земельної частки (паю) станом на 01.08.1996. У списку визначена кількість членів КСП "Шлях Леніна" 549 осіб (т. 5 а.с. 34-48).

Відповідно до виписки з протоколу № 1 від 28 січня 1998 року зборів уповноважених членів КСП "Шлях Леніна", було прийнято рішення про затвердження схеми поділу земель колективної власності КСП "Шлях Леніна" на земельні частки (паї) з наступними показниками: площа поділу ріллі 2610,5 га; в загальному користуванні, що не підлягає поділу, залишилось: землі під сіножатні 326,3 га, землі під пасовища 44,2 га; загальна кількість членів КСП 548 осіб; середня частка ріллі 4,76 кад.га; загальна кількість паїв за розрахунковим 548 паїв; у першу чергу поділу підлягає 195,0 га (т. 4 а.с. 113). Участь у загальних зборах уповноважених членів взяли194 особи з 247.

Таким чином, 28 січня 1998 року з 3147,1 гектарів землі, переданої КСП "Шлях Леніна" у колективну власність, для проведення розпаювання було затверджено 548 земельних часток (паїв) по 4,76 кад.га загальною площею 2610,5 га ріллі.

30 січня 1998 року відбулися загальні збори правління КСП "Шлях Леніна", що оформлені протоколом № 2 від 30.01.1998 (т. 4 а.с. 73-78), на яких були вирішені: питання 2 порядку денного - про реструктуризацію КСП "Шлях Леніна" у сільськогосподарський виробничий кооператив "Шлях Леніна" з передачею землі у приватну власність членам кооперативу; питання 3 порядку денного про затвердження Статуту сільськогосподарського виробничого кооперативу "Шлях Леніна"; питання 4 порядку денного про передачу вирішені правлінням питання на затвердження загальним зборам КСП. Як вбачається, в подальшому вирішені правлінням питання на розгляд загальних зборів членів КСП подані не були.

При цьому у матеріалах справи міститься протокол загальних зборів уповноважених КСП "Шлях Леніна" № 4 від 30 січня 1999 року, в якому взяли участь 180 уповноважених членів з 200 (т. 4 а.с. 51-66).

Згідно із порядком денним, серед іншого, 30 січня 1999 року загальними зборами були розглянуті заяви членів про вихід із КСП (питання 7 порядку денного), за результатами розгляду яких задоволені заяви про вихід з членів КСП та виділення земельної ділянки 7 колишнім членам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Судом встановлено, що земельні ділянки цих осіб не є предметом розгляду цієї справи та не входять до обсягу заявлених позивачем прав.

Також, згідно питання 8 порядку денного протоколу загальних зборів уповноважених КСП "Шлях Леніна" № 4 від 30 січня 1999 року, вирішено затвердити комісію по реформуванню КСП у складі 7 осіб і доручено комісії до 31.12.1999 розробити Статут та інші документи щодо реформування КСП (т. 4 а.с. 66).

З аналізу наданих до матеріалів справи протоколів за 1994-1999 роки вбачається, що під час проведення загальних зборів членів КСП "Шлях Леніна" участь у зборах брали уповноважені члени (збори уповноважених), що передбачено ст. 23 ЗУ "Про колективне сільськогосподарське підприємство".

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" (в редакції від 21.11.1996 № 2114-ХІІ), вищим органом самоврядування у підприємстві є загальні збори його членів або збори уповноважених. Загальні збори (збори уповноважених): приймають статут підприємства, вносять до нього зміни та доповнення; вирішують питання про обрання правління, його голови та ревізійної комісії підприємства; приймають рішення про реорганізацію і ліквідацію підприємства, про його участь в акціонерних товариствах, корпораціях, асоціаціях, концернах та інших об`єднаннях; вирішують інші важливі питання діяльності підприємства.

Отже, рішення приймались уповноваженим вищим органом управління колективного сільськогосподарського підприємства, доказів зворотного суду не надано.

Також, суд зазначає, що дослідженню у цій справі підлягають правовідносини, які виникли з 20.03.1996, тобто з моменту видачі КСП "Шлях Леніна" державного акту колективної власності на землю від 20.03.1996 серія ХР-014-00-000718.

29 грудня 1999 року відбулися загальні збори правління КСП "Шлях Леніна", що оформлені протоколом № 11 від 29.12.1999 (т. 4 а.с. 138), на яких були вирішені питання: 1). Про реформування КСП "Шлях Леніна" в зв`язку із Указом Президента України № 1529/99 від 03.12.1999; 2). Про обговорення Статуту та засновницького договору кооперативу; 3). Розгляд списків засновників та асоційованих членів кооперативу; 4). Розгляд кандидатур голови, членів правління, ревізійної комісії кооперативу для надання їх загальним зборам КСП. Також, правлінням були вирішенні питання про вхід до складу КСП 9 осіб та вихід із складу КСП 11 осіб.

На підставі цього, 29 грудня 1999 року відбулися загальні збори уповноважених, які оформлені протоколом загальних зборів членів КСП № 2 від 29.12.1999, протокол і виписка з нього містяться у матеріалах справи, т. 4 а.с. 45-50.

29 грудня 1999 року згідно із прийнятими рішеннями загальних зборів уповноважених КСП "Шлях Леніна", оформлених протоколом загальних зборів № 2 від 29.12.1999, участь в яких взяли 236 з 280 уповноважених, було вирішено: 1. Реформувати колективне сільськогосподарське підприємство "Шлях Леніна", що засноване на праві колективної власності, у сільськогосподарський виробничий кооператив ім. В.Н. Каразіна, яке засноване на формі приватної власності землі та майна для здійснення виробничої господарської діяльності для задоволення потреб як його членів, так і всього населення України сільськогосподарською продукцією та отримання прибутку в інтересах його засновників. 2. Вважати, що кооператив є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства "Шлях Леніна", його земельного та майнового комплексу, розрахункових і валютних рахунків, кредиторської та дебіторської заборгованості, цінних паперів, які підтверджують його членство в акціонерних товариствах різноманітних напрямів виробничої та іншої діяльності та інших цінних паперів. Статут та Установчий Договір сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. В.Н. Каразіна затвердити та прийняти до неухильного керівництва. 3. Зобов`язати голову кооперативу виготовити печатки, штампи, фірмові бланки, підписати засновницький Договір усіма членами кооперативу до 01.02.2000 р. 4. Доручити голові кооперативу провести реєстрацію статутних документів щодо створення сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. В.Н. Каразіна в Богодухівській районній адміністрації. Також, у протоколі № 2 від 29.12.1999 були прийняті рішення про затвердження рішень, прийнятих правлінням КСП за 1999 рік, у тому числі про прийняття у члени КСП та про вихід із членів КСП.

За досліджуваний судом період з 20.03.1996 по 29.12.1999 інших відомостей про кількість дійсних членів КСП "Шлях Леніна" з наданих суду документів не вбачається.

Таким чином, станом на дату реформування КСП "Шлях Леніна" у СВК імені В.Н. Каразіна 29 грудня 1999 року загальна кількість членів КСП "Шлях Леніна" з урахуванням осіб, які вийшли 30 січня 1999 року та 29 грудня 1999 року, складала 539 осіб, які й стали членами новоствореного Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені В.Н. Каразіна. Суд встановив, що серед членів, які вийшли з КСП, відсутні власники спірних земельних часток (паїв).

При цьому слід зауважити, що кількість членів СВК імені В.Н. Каразіна після 21.01.2000 (дати реєстрації) могла змінюватись, так само, як і могла змінюватись кількість виданих сертифікатів на земельну частку (пай), з урахуванням загально списку членів КСП 576 осіб.

У матеріалах справи містяться Статут СВК імені В.Н. Каразіна, затверджений протоколом № 1 від 29.12.1999, баланс СВК імені В.Н. Каразіна станом на 01.01.2000, бухгалтерський звіт КСП "ШЛЯХ ЛЕНІНА" від 01.01.2000, фінансовий звіт СВК імені В.Н. Каразіна від 01.01.2000, які підтверджують створення та реєстрацію Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені В.Н. Каразіна 21 січня 2000 року. (т. 1 а.с. 231-264)

Разом з тим, щодо тверджень позивача про правонаступництва СВК права користування землі від КСП "Шлях Леніна" суд зазначає наступне.

Згідно із частинами 1-3 статті 31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" № 2114-XI (в редакції від 21.11.1996, далі - Закон № 2114-XII), реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) та ліквідація підприємства провадяться за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) його членів або за рішенням суду чи арбітражного суду. Підприємство може бути ліквідовано у разі визнання його банкрутом та на інших підставах, передбачених законодавчими актами України. При реорганізації та ліквідації підприємства найманим його працівникам гарантується додержання їх прав та інтересів відповідно до трудового законодавства України. Підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України. А згідно частини 6 ст. 31 Закону № 2114-XII, при перетворенні одного підприємства в інше до новоствореного підприємства переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства. Підприємство може на добровільних засадах за рішенням загальних зборів перетворюватися в самостійні кооперативи, що створюються із госпрозрахункових підрозділів підприємства або окремих груп працівників. Вони наділяються правами розпоряджання продукцією та доходами, відкриття рахунку в банківських установах. До них переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства. Ці колективи можуть об`єднуватися в асоціації.

Таким чином, станом на дату створення СВК імені В.Н. Каразіна діюче законодавство передбачало перетворення КСП у самостійні кооперативи, до яких переходять усі майнові права та обов`язки колишнього КСП. Таке перетворення у кооператив могло відбуватись із окремих груп працівників, тобто спеціальний Закон передбачав можливість перетворення КСП у СВК без збереження однакової кількості їхніх членів.

При цьому, наведені норми Закону не передбачають безумовне правонаступництво прав на землю, що вже була розпайована між членами КСП.

Позивач не заявляв вимоги про визнання права власності на спірні земельні ділянки.

Відповідно до статті 108 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 - перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми.

У листі від 17.11.2004 N 8062 "Про перетворення юридичної особи" Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва так само зазначає, що реорганізація юридичної особи шляхом перетворення регулюється Цивільним кодексом України та Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", у редакціях чинних станом на дату листа, тобто на 17.11.2004. При цьому, у листі зазначено, що питання, яке стосується "…присвоєння ідентифікаційного коду юридичній особі, яка створюється шляхом перетворення, повідомляємо, що на даний час це питання однозначно не вирішене. Після прийняття узгодженого рішення з Держкомстатом України, державним реєстраторам буде надане відповідне роз`яснення".

Питання про створення нових юридичних осіб на базі колишніх колективних сільськогосподарських підприємств також врегульовувалось підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Указом Президента України № 1529/99 від 03.12.1999 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки", відповідно до пункту 1 якого визначено, що: Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним та Севастопольській міській державним адміністраціям здійснити організаційні заходи щодо: а) реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом: забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування); сприяння керівникам і спеціалістам колективних сільськогосподарських підприємств, що реформуються, у реорганізації зазначених підприємств і створенні на їх базі приватних формувань;…

З аналізу Указу Президента України № 1529/99 від 03.12.1999 вбачається, що поняття перетворення юридичної особи не було застосовано, використовуються поняття "реформування" колективних сільськогосподарських підприємств та "створення на базі" колективних сільськогосподарських підприємств "приватних формувань".

При цьому, Указом Президента України № 1529/99 від 03.12.1999 або іншим нормативно-правовим актом не унормована обов`язкова юридична форма чи то правова процедура реформування КСП і створення на їхній базі інших нових юридичних осіб приватної форми власності.

Порядок оформлення правонаступництва за зобов`язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України N 63 від 14.03.2001, на який посилається позивач у свойому позові і заявах по суті, був прийнятий вже після створення СВК імені В.Н. Каразіна і його реєстрації 21.01.2000.

З огляду на викладене, виконуючи вказівки Верховного Суду у цій справі, суд бере до уваги висновки, викладені у пунктах 7.12, 7.19-7.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, зокрема.

Суд відхиляє доводи позивача, що факт правонаступництва СВК імені В.Н. Каразіна земельного фонду КСП "Шлях Леніна" підтверджується його Статутом від 29.12.1999. Статут юридичної особи є одностороннім актом цієї юридичної особи, який не є підставою правонаступництва прав на землю щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло відповідно до закону.

Також, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що ідентифікаційний код СВК імені В.Н. Каразіна та ідентифікаційний код КСП "Шлях Леніна" збігаються. Як вже зазначалось, станом на 17.11.2004, вже після прийняття Цивільного кодексу України, питання присвоєння ідентифікаційних кодів юридичним особам в наслідок їхньої реорганізації ще досі не було врегульовано однозначно.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у пунктах 7.12, 7.19 - 7.23 постанови від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 - ідентифікаційний код юридичної особи має бути унікальним, а присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником новоствореної юридичної особи, не допускається. Водночас помилкове присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником цієї новоствореної юридичної особи, свідчить про порушення законодавства, але така помилка не є підставою правонаступництва.

При цьому зазначене не виключає можливості створення сільськогосподарського виробничого кооперативу на базі колективного сільськогосподарського підприємства із вступом до новоствореної юридичної особи колишніх членів КСП та внесення ними своїх земельних часток (паїв) або право користування землею як пайового внеску до такої новоствореної юридичної особи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що хоча СВК імені В.Н. Каразіна й було створено на базі КСП "Шлях Леніна" на підставі Указу Президента України № 1529/99 від 03.12.1999 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки", однак, СВК імені В.Н. Каразіна не є правонаступником права користування землею, яка належала КСП "Шлях Леніна" на праві колективної власності, і була розпайована станом на дату створення СВК, а фактично є новоствореною юридичною особою, до якої вступили колишні члени КСП "Шлях Леніна" із своїми внесками.

ВІДНОСНО ПРАВОВОГО СТАТУСУ ЗЕМЕЛЬНИХ ДІЛЯНОК.

У пункті 30 постанови від 05 липня 2022 Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що суди попередніх інстанцій достеменно не з`ясували обставин прийняття трудовим колективом КСП "Шлях Леніна" рішення про розподіл земельної ділянки, виділеної на підставі державного акту від 20.03.1996 серія ХР-014-00-000718, між членами трудового колективу, не дослідили процедуру паювання земель КСП "Шлях Леніна", а також наслідки реалізації відповідної процедури.

Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, навіть у випадку прийняття рішення про реорганізацію колективного сільськогосподарського підприємства шляхом перетворення в іншу юридичну особу колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства автоматично повинні були б стати учасниками цієї юридичної особи, позаяк перетворенням юридичної особи є саме зміна її організаційно-правової форми, а не складу її учасників (пункт 33 постанови). У пункті 34 постанови у цій справі Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що релевантність вказаного висновку до правовідносин щодо правонаступництва сільськогосподарського виробничого кооперативу прав та обов`язків колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі щодо земельної ділянки, виділеної на підставі державного акту на право колективної власності на землю, підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.12.2021 у справі № 917/258/19.

Під час нового розгляду справи, судом детально досліджені наявні в матеріалах справи докази і доводи учасників справи стосовно процедури паювання та зміни статусу спірних земельних ділянок, за результатами чого судом встановлені наступні обставини, які не спростовані учасниками справи.

До предмету позовних вимог входять земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:001:1105 загальною площею 4,5203 га, :02:001:1108 загальною площею 4,5643 га, :02:001:1109 загальною площею 4,4653 га, :02:001:1110 загальною площею 4,4654 га, :02:001:1111 загальною площею 4,4651 га, :02:001:1112 загальною площею 4,5540 га, :02:001:1113 загальною площею 9,7653 га, :02:001:1114 загальною площею 4,5521 га, :02:001:1117 загальною площею 4,5477 га, :02:001:1118 загальною площею 4,6256 га, :02:001:1119 загальною площею 4,6337 га, :02:001:1120 загальною площею 4,4653 га, :02:001:1121 загальною площею 9,4751 га, :02:001:1122 загальною площею 4,4653 га, :02:001:1124 загальною площею 4,4655 га, :02:001:1125 загальною площею 0,7619 га.

У матеріалах справи міститься технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж невитребуваних земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, виготовленої на підставі договору № 1325 від 14.05.2020. Серед документів технічної документації міститься державний акт на право колективної власності на землю 20.03.1996 серія ХР-014-00-000718. Також, містяться листи відділу у Богодухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 14.04.2020, в яких зазначено, що земельні ділянки, відносно яких виготовлялась технічна документація, відносяться до земельних часток (паїв), відповідно до Проекту організації земельних часток (паїв) для жеребкування СВК ім. В.Н. Каразіна Павлівської сільської ради Богодухівського раойну Харківської області. Зазначено, що земельні ділянки є невитребуваними та відомості про них не внесені до Національної кадастрової системи, що унеможливлює наявність актуальної інформації щодо їхніх власників чи користувачів.

Крім того, у технічній документації знаходиться рішення Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області ХХХІV позачергової сесії VІІ скликання від 09 квітня 2020 року № 514-VІІ "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж невитребуваних ділянок часток (паїв) та інвентаризації земель на території Павлівської сільської ради" з Додатком № 1 "Перелік невитребуваних земельних часток (паїв) реформованого СВК ім. В.Н. Каразіна Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області".

Проаналізувавши матеріали зазначеної технічної документації із землеустрою, суд встановив, що спірні земельні ділянки, визначені позивачем у предметі позовної заяви, відносяться до земельного масиву, переданого на праві колективної власності КСП "Шлях Леніна" на підставі державного акту колективної власності на землю від 20.03.1996 серія ХР-014-00-000718. Зазначене не заперечувалось іншими учасниками справи під час нового розгляду справи.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" № 2114-ХІ в редакції від 21.11.1996, об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 10 цього ж Закону № 2114-ХІ, 1). Земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. 2). Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань. 3). Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України.

Разом з тим, стаття 92 Земельного кодексу України дає визначення права постійного користування землею, згідно із якого право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Тобто, право постійного користування передбачає дві правомочності відносно земельної ділянки у суб`єкта права володіння і користування. Право колективної власності передбачає набуття спеціальним суб`єктом права (юридичною особою) власності на землю з урахуванням права спільної часткової власності його членів на це майно.

Судом детально вивчені докази у справі і встановлено, що питання про право постійного користування у цьому випадку не виникає, оскільки згідно державного акту колективної власності на землю від 20.03.1996 серія ХР-014-00-000718 та книги записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю, КСП "Шлях Леніна" набуло право колективної власності, а не право постійного користування, на підставі рішення Богодухівської ради народних депутатів від 20.03.1996 № 148, акт був зареєстрований у книзі 29.03.1996 за № 12.

Суд не бере до уваги рішення Павлівської сільської ради народних депутатів 3 сесії ХХІІ скликання від грудня 1995 року "Про передачу земель КСП "Шлях Леніна" у колективну власність та постійне користування", оскільки воно не стосується державного акту колективної власності на землю від 20.03.1996 серія ХР-014-00-000718 та спірних земельних ділянок згідно із наведеним судом аналізом самого акту та технічної документації.

Таким чином, земля, яка була набута КСП "ШЛЯХ ЛЕНІНА" на підставі державного акту колективної власності на землю від 20.03.1996 серія ХР-014-00-000718, була об`єктом права колективної власності цього підприємства, в тому числі й ті частки (паї), які отримали члени КСП. При цьому, таке майно є спільною частковою власністю його членів. Члени КСП "Шлях Леніна" набували право власності і були суб`єктами такого права в тій частині майна, яку вони отримали б при виході з підприємства.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17 зазначила:

«7.52. 26 квітня 2003 року набрав чинності Закон України № 675-IV "Про внесення змін до Земельного кодексу України", яким пункт 8 розділу Х ЗК України доповнено абзацами, згідно з якими члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності ним Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

7.53. Натомість приписи щодо паювання земель сільськогосподарського призначення містить, зокрема Указ Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі - Указ № 720/95), пунктом 1 якого визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

7.54. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 Указу № 720/95).

7.55. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акту на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації (пункти 5, 6 Указу № 720/95).

7.56. Викладені вище норми дозволяють констатувати, що паювання земель сільськогосподарських підприємств як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств, що узгоджується із змістом пункту 8 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України".

Відповідно до статті 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" № 2114-ХІ в редакції від 21.11.1996:

1. До пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства. 2. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. 3. У разі виходу з підприємства громадянин має право на пай натурою, грішми або цінними паперами. Спори, що виникають при здійсненні цього права, розглядаються судом.

У матеріалах справи містяться чотири сертифікати на право на земельну частку (пай) у розмірі 5,46 кад., які датовані 01 листопадом 1996 року, на ім`я ОСОБА_8 (сертифікат серії ХР № 0199678), ОСОБА_9 (сертифікат серії ХР № 0199915), ОСОБА_10 (сертифікат серії ХР № 0081780), ОСОБА_11 (сертифікат серії ХР № 0081914), що достеменно підтверджує факт початку процедури розпаювання земель колективної власності КСП "Шлях Леніна" з 1996 року, тобто до створення і реєстрації СВК імені В.Н. Каразіна.

Таким чином, право колективної власності на підставі державного акту від 20.03.1996 серія ХР-014-00-000718 на землю, яка вже була розпайована, тобто в тій частині щодо якої були видані сертифікати на право на земельну частку (пай), - припинилось в момент отримання членами КСП відповідних сертифікатів на право на земельну частку (пай), а саме 01 листопада 1996 року.

Такий висновок суду корелюється з висновками, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17 та у постанові Верховного Суду від 17.12.2019 у справі № 917/258/19 про те, що: -"…у разі, якщо члени трудового колективу правопопередників позивача застосували процедуру паювання до відповідної частини земель, що перебували у КСП "Дружба" на праві колективної власності, то наслідком реалізації цієї процедури є припинення права колективної власності на розпайовані землі, що зумовлює припинення й інших правомочностей щодо спірних земельних ділянок".

Як вже зазначалось, 28 січня 1998 року загальними зборами членів КСП було прийнято рішення про затвердження схеми поділу земель колективної власності КСП "Шлях Леніна" на земельні частки (паї) із загальною площею поділу ріллі 2610,5 га, для 548 членів КСП із середньою часткою ріллі 4,76 кад.га, яке оформлене протоколом № 1 від 28 січня 1998 року зборів уповноважених членів КСП "Шлях Леніна" (т. 4 а.с. 113).

З рішення Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області ХІХ сесії 23 скликання від 5 червня 2001 року "Про виділення земельних часток (паїв) в натурі" вбачається, що громадянам - власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) були виділені земельні частки (паї) в натурі із земель колективної власності КСП "Шлях Леніна" на підставі поданих ними заяв та надано дозвіл на складання технічної документації щодо передачі в натурі земельних часток (паїв) із земель колективної власності КСП "Шлях Леніна". До рішення має додаватися Схема та список громадян, однак у матеріалах справи ці додатки відсутні.

Відповідно до протоколу загальних зборів власників земельних сертифікатів колишнього КСП "Шлях Леніна" Богодухівського р-ну, які ще не отримали державних актів на право приватної власності на землю від 01 жовтня 2003 року, на засіданні були присутні 47 власників сертифікатів, які обрали комісію з жеребкування номерів паїв для кожного власника земельного сертифікату, а також вирішили доручити обраній комісії провести жеребкування, за результатами якого скласти список та подати його на затвердження голові Павлівської сільської ради.

У протоколі засідання комісії з жеребкування номерів паїв для кожного пайщика в межах Павлівської сільської ради від 23 жовтня 2003 року, було оформлено рішення комісії про затвердження порядку жеребкування та подальше складання і затвердження списку головою Павлівської сільської ради.

Таким чином, процедура розпаювання та виділення земельних часток (паїв) із земель колективної власності КСП "Шлях Леніна" продовжувалась після реєстрації СВК імені В.Н. Каразіна 21.01.2000.

Відповідно до наданих позивачем журналів реєстрації сертифікатів на земельні частки (паї), які складав СВК імені В.Н. Каразіна, сертифікати на право на земельну частку (пай) отримали 558 осіб (із загальної кількості за Списком до державного акту 576 осіб).

Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі майна радгоспів. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, який додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Указом Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки" передбачалося реформування протягом грудня 1999 року - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом: забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності.

Отже, відповідно до зазначених положень, паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність, зокрема, колективним сільськогосподарським підприємствам.

З`ясуванню підлягає питання, яким чином СВК імені В.Н. Каразіна у користуванні залишались земельні ділянки, які вже були розпайовані, але є невитребуваними.

Суд погоджується з доводами позивача, що колишні члени КСП "Шлях Леніна" під час реформування підприємства і створення СВК імені В.Н. Каразіна стали членами новоствореної юридичної особи і передали право користування своїми земельними частками (паями), як вклади до пайового фонду, з огляду на наступне.

Рішенням загальних зборів уповноважених КСП "Шлях Леніна", оформлених протоколом № 2 від 29.12.1999, яким збори вирішили: створити СВК імені В.Н. Каразіна у встановленому Законом № 2114-XII та Указом Президента України від 03.12.1999 № 1529/99 порядку, затвердити рішення правління КСП, яким були затверджені списки засновників та асоційованих членів, затвердити розмір пайового внеску та затвердити Статут і Засновницький договір СВК імені В.Н. Каразіна.

Відповідно до пунктів 3.1.1., 3.1.2. Статуту СВК імені В.Н. Каразіна від 29.12.1999, засновниками кооперативу є члени КСП "Шлях Леніна", на базі якого створено кооператив, які виявили бажання брати участь в діяльності кооперативу і вступають у нього зі своїми земельними та майновими паями. Після реєстрації членами кооперативу також можуть бути громадяни України, які досягли 16-річного віку і виявили бажання брати участь у діяльності кооперативу. Відповідно до п. 2 питання 4 порядку денного протоколу № 2 від 29.12.1999 визначено, що СВК імені В.Н. Каразіна є правонаступником колективу КСП "Шлях Леніна". Відповідно до п.п.3.1.5. - 3.1.7.Статуту, рішення правління кооперативу про прийняття в члени кооперативу підлягає схваленню загальними зборами уповноважених членів СВК. В разі схвалення рішення правління простою більшістю голосів зборами уповноважених громадянин вважається прийнятим до СВК з моменту рішення правління. Громадянин, прийнятий в члени кооперативу, зобов`язаний зробити пайовий внесок в місячний термін після рішення правління СВК.

У статті 1 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" № 469/97-ВР, в редакції станом на 17.07.1997, наступні визначені поняття:

- сільськогосподарський кооператив (далі - кооператив) - добровільне об`єднання фізичних і юридичних осіб (далі - членів) в іншу юридичну особу на засадах членства, об`єднання пайових внесків, участі у спільній сільськогосподарській виробничій діяльності та обслуговуванні переважно членів кооперативу;

- член кооперативу - фізична або юридична особа, яка зробила вступний і пайовий внески в розмірах, визначених статутом кооперативу, визнає принципи і цілі кооперативу, дотримується вимог його статуту і користується правом ухвального голосу в кооперативі;

- асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, що зробила пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі;

- пай - майновий внесок члена кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки;

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 469/97-ВР від 17.07.1997, членами кооперативу можуть бути як фізичні, так і юридичні особи, які визнають статут і дотримуються його вимог, користуються послугами, формують фонди та беруть участь у діяльності кооперативу відповідно до статті 3 цього Закону.

Частина 1 статті 12 Закону № 469/97-ВР від 17.07.1997 визначає, що у кооперативах усіх видів допускається асоційоване членство. Асоційованими членами можуть бути фізичні чи юридичні особи, які визнають його статут та зробили пайовий внесок у створення та розвиток кооперативу. Частина 5 цієї статі встановлює, що у разі ліквідації кооперативу його асоційовані члени мають першочергове право на отримання свого майнового внеску та відповідних часток доходу і повернення їх земельних ділянок у натурі (на місцевості).

Порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов`язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу.

Відповідно до п. 3.3.1. Статуту СВК, асоційованими членами кооперативу є: непрацездатні пенсіонери, які ввійшли в кооператив зі своїми земельними та майновим паями; працездатні бувші члени КСП, які працювали в ньому не пізніше 1993 року і не мають земельної частки (паю), але мають майновий пай; працездатні бувші члени інших КСП, які ввійшли в кооператив зі своєю земельною часткою (паєм) і працюють постійно в кооперативі. Асоційованими членами можуть бути фізичні особи, які визнають його статут та зробили пайовий внесок у створення та розвиток кооперативу. Асоційовані члени кооперативу мають право дорадчого голосу, а також на отримання частки доходу на свій пай. Члени кооперативу можуть переоформити членство в кооперативі на асоційоване членство згідно поданої заяви до правління СВК і рішення правління по цьому питанню.

Пунктом 3.4.6. Статуту СВК передбачено, що члени кооперативу, які вибули з кооперативу з поважних причин (пенсія, інвалідність, зміна місця проживання, переведення на іншу роботу) можуть одержувати дивіденди на свій майновий пай, а земельний пай передати в оренду кооперативу і одержувати орендну плату згідно угоди натурою, або грошима, або передає спадкоємцям чи іншому члену колективу по особій заяві.

Отже, Статутом СВК імені В.Н. Каразіна від 29.12.1999 передбачено внесення членами кооперативу свого земельного паю та укладання відповідного договору з СВК.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" № 469/97-ВР, в редакції станом на 17.07.1997, земля кооперативу складається із земельних ділянок, наданих кооперативу в користування або придбаних ним у власність. Право кооперативу на землю зберігається і в разі входження його до складу кооперативного об`єднання. За претензіями кредиторів звернення стягнення на земельні ділянки, надані кооперативу в користування, не допускається. Земельні відносини в кооперативі регулюються Земельним кодексом України та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 20 цього ж Закону № 469/97-ВР, кооператив є власником будівель, споруд, грошей, майнових внесків його членів, виготовленої ним продукції, доходів, одержаних від її реалізації та іншої діяльності, передбаченої статутом кооперативу, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Члени кооперативу передають право користування належною їм земельною ділянкою кооперативу як пайовий внесок, у порядку, визначеному Земельним кодексом України. За земельну ділянку, передану в користування, справляється відповідна плата згідно з договором у розмірах, визначених загальними зборами.

Таким чином, право користування земельною ділянкою, яка належить членами кооперативу на підставі земельного сертифікату, може бути передане як пайовий внесок до СВК, що в цьому випадку і відбулось.

А згідно абз. 6 ч. 1 ст. 11 Закону № 469/97-ВР від 17.07.1997, основними правами членів кооперативу є: одержання паю в разі виходу з кооперативу в порядку і термін, визначені статутом кооперативу.

Отже, кооператив не набуває права власності на земельну частку (пай) у випадку внесення права користування як пайового внеску, а член кооперативу може у будь-який час вийти з кооперативу та повернути собі земельний пай.

Зазначені норми також відповідають діючому законодавству України. Так, відповідно до ст.14 ЗУ "Про кооперацію" № 1087-IV у чинній редакції, у кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. При ліквідації кооперативу асоційований член кооперативу має переважне порівняно з членами кооперативу право на одержання паю.

Разом з цим, частинами 2 і 3 статті 21 Закону № 469/97-ВР передбачено, що майно кооперативу відповідно до його статуту поділяється на пайовий і неподільний фонди. Неподільний фонд утворюється за рахунок вступних внесків та майна кооперативу (за винятком землі). Пайові внески членів кооперативу до нього не включаються. Порядок формування і розміри неподільного фонду встановлюються статутом.

Також, частинами 1, 2 статті 25 Закону № 469/97-ВР встановлено, що у разі виходу з кооперативу фізична чи юридична особа має право на отримання майнового паю натурою, грішми або, за бажанням, цінними паперами відповідно до його вартості на момент виходу, а земельної ділянки - в натурі (на місцевості). Термін та інші умови отримання паю встановлюються статутом кооперативу. Право власності членів кооперативу - фізичних осіб на пай є спадковим.

Отже, право користування землею, що передається як пайовий внесок до кооперативу, входять до пайового фонду і не є частиною неподільного фонду кооперативу. А тому до кооперативу не переходить право власності на землю, право користування якою надається членами кооперативу як внесок.

З огляду на викладене, затвердження списків засновників та асоційованих членів, їхнє входження до членів СВК і внесення права користування землею як пайових внесків відбувалось відповідно до визначеного Статутом СВК порядку, уповноваженим вищим органом управління та згідно із діючим на той час законодавством. Станом на дату створення сільськогосподарський виробничий кооператив фактично володів частками (паями), які були у складі земельного фонду та майна колишнього КСП. Тож у суду не виникає сумнівів щодо входження колишніх членів КСП "Шлях Леніна" до СВК імені В.Н. Каразіна з внесенням своїх пайових вкладів, що повністю відповідає вимогам діючого на час створення СВК законодавства.

У наданих позивачем журналах реєстрації сертифікатів на земельні частки (паї) СВК імені В.Н. Каразіна наявна інформація про фізичних осіб, що отримали сертифікати на земельну частку (пай) з відповідним номером та уклали договори (зазначені номери договорів).

Позивачем до справи надані договори про рентні платежі за земельну частку (пай) та утримання від використання права на виділення земельної частки (паю) в натурі від 14 березня 2000 року, укладені між СВК імені В.Н. Каразіна (орендатор) та орендодавцями - Ножкою С.Г. (сертифікат серії ХР № 0199714), ОСОБА_12 (сертифікат серії ХР № 0081948), Ножкою О.І. (сертифікат серії ХР № 0199709), ОСОБА_13 (сертифікат серії ХР № 0199715), ОСОБА_14 (сертифікат серії ХР № 0199670), Шмаковою Т.Ф. (сертифікат серії ХР № 0199915), ОСОБА_15 (сертифікат серії ХР № 0199678). Номери договорів співпадають з номерами, зазначеними у журналах реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) СВК імені В.Н. Каразіна.

У пункті 1 зазначених договорів визначено, що орендодавець має в земельній ділянці "орендаря" земельну частку (пай), надалі "частка", розміром 5,46 умовних кадастрових гектарів вартістю 23897 грн., право на яку засвідчено сертифікатом на право приватної власності на землю (заначений номер сертифіката на право на земельну частку (пай)). Пунктом 2 передбачено, що орендодавець має утримуватися від використання належного йому права на виділення земельної частки в натурі. У разі, якщо орендодавець вирішить поступитися належною йому земельною часткою на користь будь-якої третьої особи, така поступка може відбутись виключно з правами і зобов`язаннями орендодавця у відповідності з цим договором та установчою угодою кооперативу. А пунктом 3 договору визначений розмір рентної плати та її вид. Пунктом 7 визначений термін дії договору 5 років та автоматичне продовження чинності договору на наступний термін за умови, що орендодавець не пізніше ніж за три місяці до закінчення чергового терміну дії договору не повідомить у письмовій формі орендаря про припинення його дії.

Таким чином, між позивачем та власниками земельних сертифікатів були укладені відплатні договори, що за своєю правовою природою є змішаними договорами оренди та передачі пайового внеску до кооперативу.

Крім того, позивач надав договір оренди земельної частки (паю) від 28.07.2011, укладений між СВК імені В.Н. Каразіна та Богодухівською районною державною адміністрацією, відповідно до умов якого СВК імені В.Н. Каразіна отримало в оренду земельні частки (паї) загальним розміром 21,84 умовних кадастрових гектарів, які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, відповідно до кадастрового плану, згідно сертифікатів № 0081780, № 0081827, № 0199951, № 895326.

Відповідно до пункту 2.3., договір складено сторонами на строк до моменту отримання їх власниками актів на право власності на земельні ділянки. В разі переходу права власності до інших осіб, договір оренди зберігає чинність для нового власника.

Згідно із засвідчувального напису, зазначений договір був зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Павлівської сільської ради 16.09.2011 за № 4.

Відповідачами не надано доказів того, що зазначений договір оренди земельної частки (паю) від 28.07.2011 є припиненим, розірваним або недійсним. Питання про його недійсність або про недійсність договорів про рентні платежі за земельну частку (пай) та утримання від використання права на виділення земельної частки (паю) в натурі від 14.03.2000 перед судом не ставилось, а тому суд виходить з презумпції правомірності правочину (ст.204 Цивільного кодексу України).

Відповідно до наявних у матеріалах справи відомостей, зокрема, довідки СВК імені В.Н. Каразіна від 26.04.2021 № 24 та довідки СВК імені В.Н. Каразіна від 26.08.2022 № 03, зазначені у договорі оренди земельної частки (паю) від 28.07.2011 сертифікати на право на земельну частку (пай) були видані ОСОБА_10 (серія ХР № 0081780), ОСОБА_16 (серія НОМЕР_1 ), ОСОБА_17 (серія НОМЕР_2 ), ОСОБА_18 (серія РН № 895326), що також підтверджується журналами реєстрації сертифікатів.

Також, згідно відповіді на адвокатський запит Відділу у Богодухівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 16.04.2021 № 194/104-21 (т. 2 а.с. 17), замовником технічної документації щодо передачі земельних часток (паїв) із виготовлення державних актів на право приватної власності на землю громадянам із земель колективної власності був СВК імені В.Н. Каразіна у 2001 році та зазначено, що "…земельні ділянки відноситься до земель колективної власності до державного акту про право колективної власності на землю серія ХР-04-00-000718 від 20.03.1996, які є невитребуваними…".

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, зокрема, відомості, які були надані позивачем, технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж невитребуваних земельних часток (паїв), відповіді на адвокатські запити, суд встановив наступну відповідність земельних ділянок сертифікатам на право на земельну частку (пай): 632088600:02:001:1124 - ОСОБА_10 (сертифікат серія ХР № 0081780); 632088600:02:001:1109 - ОСОБА_16 (сертифікат серія ХР № 0081827); 632088600:02:001:1121 - ОСОБА_17 (сертифікат серія ХР № 0199951), 632088600:02:001:1123 - ОСОБА_18 (сертифікат серія РН № 895326); 632088600:02:001:1119 - ОСОБА_19 (сертифікат серії ХР № 0199714), 632088600:02:001:1117 - ОСОБА_12 (сертифікат серії ХР № 0081948), 632088600:02:001:1114 - ОСОБА_20 (сертифікат серії ХР № 0199709), 632088600:02:001:1110 - ОСОБА_13 (сертифікат серії ХР № 0199715), 632088600:02:001:1111 - ОСОБА_14 (сертифікат серії ХР № 0199670), 632088600:02:001:1122 - ОСОБА_9 (сертифікат серії ХР № 0199915), 632088600:02:001:1112 - ОСОБА_15 (сертифікат серії ХР № 0199678); 632088600:02:001:1108 - ОСОБА_21 (сертифікат серії ХР № 0081866); 632088600:02:001:1118 - ОСОБА_22 (сертифікат серії ХР № 0081857); 632088600:02:001:1105 - ОСОБА_11 (сертифікат серії ХР № 0081859).

Судом перевірена наявність зазначених осіб у додатку № 1 до державного акту від 20.03.1996 серія ХР-014-00-000718 "Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства" та у додатку до рішення про затвердження списку членів КСП "Шлях Леніна" для визначення середньої земельної частки (паю) станом на 01.08.1996.

Надані позивачем відомості про власників земельних сертифікатів і їхню відповідність кадастровим номерам земельних ділянок інші учасники справи не спростували.

Оскільки позивач змінив предмет позову та відмовився від позовної вимоги, правовідносини відносно земельної ділянки 632088600:02:001:1123 (власник ОСОБА_18 , сертифікат серії РН № 00895326) судом не розглядаються.

Таким чином, спірні земельні ділянки станом на 21.01.2000 (дата реєстрації СВК) мали статус земельних часток (паїв), що належали колишнім членам КСП "Шлях Леніна", які стали членам СВК імені В.Н. Каразіна, і були передані їхніми власниками позивачу як пайовий внесок до новоствореного сільськогосподарського виробничого кооперативу.

Згідно із пунктом 3 Указу Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99 "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки": - "У ході реалізації положень цього Указу, інших актів Президента України щодо реформування колективних сільськогосподарських підприємств та створення приватних (приватно-орендних) сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, які засновуються на приватній власності, а також під час укладення договорів оренди земельних часток (паїв) виходити з того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою.» Цим же Указом зазначена необхідність у сприянні «запровадження обов`язкового укладання підприємствами, установами, організаціями, які використовують землю для сільськогосподарських потреб, договорів оренди земельної частки (паю), майнового паю з власниками цих часток, паїв з виплатою орендної плати у натуральній або грошовій формах; забезпечення встановлення сторонами договору оренди земельної частки (паю) розміру плати за її оренду на рівні не менше одного відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості орендованої земельної частки (паю); збереження, по можливості, цілісності господарського використання приватними формуваннями землі та майна колишніх колективних сільськогосподарських підприємств на основі оренди земельних часток (паїв) і майнових паїв у групи власників цих часток, паїв;".

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" № 2114-ХІ, в редакції від 21.11.1996, пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про сільськогосподарський кооператив", в редакції від 17.07.1997 (чинній на дату реєстрації СВК), пай - майновий внесок члена кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 899-IV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що власники земельних сертифікатів вільно володіли і розпоряджалися ними, а тому колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства, так само, як і члени сільськогосподарського виробничого кооперативу, мали право вільно передавати свої земельні паї в якості пайового внеску до новоствореного сільськогосподарського виробничого кооперативу у користування в порядку, визначеному Указом Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99.

Враховуючи наведені положення, які були чинні станом на 21.01.2000, суд не може взяти до уваги доводи відповідача 2 про неможливість розпорядження своїм земельним паєм (часткою) власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай), оскільки вони суперечать наведеним нормам законодавства.

Щодо земельних ділянок 632088600:02:001:1113 та 632088600:02:001:1120, суд зазначає наступне.

Зазначені земельні ділянки є нерозподіленими, що також зазначалось позивачем. Доказів того, що зазначені ділянки потрапили до жеребкування, а члени КСП не оформили на них сертифікат на право на земельну частку (пай), у матеріалах справи відсутні. Згідно із ч. 6 ст. 31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", в редакції від 21.11.1996, при перетворенні одного підприємства в інше до новоствореного підприємства переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства. Підприємство може на добровільних засадах за рішенням загальних зборів перетворюватися в самостійні кооперативи, що створюються із госпрозрахункових підрозділів підприємства або окремих груп працівників. Вони наділяються правами розпоряджання продукцією та доходами, відкриття рахунку в банківських установах. До них переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що вказані спірні ділянки 632088600:02:001:1113 та 632088600:02:001:1120 залишилися у колективній власності сільськогосподарського виробничого кооперативу на підставі абз. 2 ч.6 ст. 31 Закону № 2114-XII.

Оскільки судом встановлено, що позивачу належить на праві користування 14 з 16 спірних земельних ділянок, які відносяться до одного земельного масиву, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин норму частини 4 статті 37-1 Земельного кодексу України, № 2768-III, відповідно до якої особа, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, має право орендувати інші земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані у такому масиві… Особою, якій належить право користування істотною частиною масиву земель сільськогосподарського призначення, є землекористувач, якому належить право користування (оренда, емфітевзис) земельними ділянками, розташованими у масиві земель сільськогосподарського призначення, загальною площею не менш як 75 відсотків усіх земель масиву.

Суд зауважує, що у матеріалах справи наявні докази того, що спірні земельні ділянки, які входять до предмету доказування, оброблялись позивачем для вирощування сільськогосподарської продукції станом на дату звернення останнього із позовом до суду.

Оцінюючі докази у їхній сукупності та застосовуючи вказані судом норми законодавства України, діючого на момент виникнення правовідносин, суд приходить до наступних висновків:

(1) збори уповноважених колишнього КСП "Шлях Леніна" прийняли рішення про створення СВК імені В.Н. Каразіна на базі КСП, затвердили списки засновників і асоційованих членів СВК з колективу КСП, розмір пайових внесків, Статут СВК, Установчий договір СВК тощо;

(2) станом на дату створення СВК імені В.Н. Каразіна земельна ділянка, яка була надана колишньому КСП на праві колективної власності згідно державного акту від 20.03.1996 серія ХР-014-00-000718 була розпайована, а члени цього КСП отримали сертифікати на право на земельну частку (пай). Тому право колективної власності припинилось в частині земель, що були розпайовані між членами колишнього КСП;

(3) в момент створення СВК імені В.Н. Каразіна попередня юридична особа - КСП "Шлях Леніна" припинилась, разом з цим припинилось членство власників земельних часток (паїв) у КСП і вони могли реалізувати своє право, передбачене ч. 2 ст. 9 Закону № 2114-XI, на розпорядження своїми частками (паями) на власний розсуд;

(4) колишні члени КСП "Шлях Леніна" стали членами СВК імені В.Н. Каразіна із пайовим внеском до новоствореної юридичної особи у вигляді своїх земельних часток (паїв), на підставі чого до СВК імені В.Н. Каразіна було передано право користуватися спірними земельними ділянками;

(5) земельні частки (паї) № 0081780, № 0081827, № 0199951 були надані у користування СВК імені В.Н. Каразіна на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 28.07.2011, який є дійсним станом на дату розгляду цієї справи, а земельні ділянки, сформовані за вказаними земельними частками (паями), не передані у приватну власність власникам земельних сертифікатів (правовстановлюючі документи на земельні ділянки не видані);

(6) земельні ділянки 632088600:02:001:1113 та 632088600:02:001:1120, які є нерозподіленими, продовжують знаходить у колективній власності та підлягають розподіленню в порядку ст.14-1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-ІV.

Таким чином, на підставі дослідження судом механізму зміни правового статусу спірних земельних ділянок, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суд встановив наявність у позивача права користування спірними земельними ділянками.

Вказані висновки суду не спростовуються доводами учасників справи, підтверджуються матеріалами справи та є релевантними вказівкам Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 05 липня 2022 року у цій справі, та висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 01.09.2020 справі № 907/29/19, постанові від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17, висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 21.12.2021 у справі № 917/258/19.

Суд відхиляє доводи позивача, що члени КСП "Шлях Леніна" не прийняли жодне з рішень, передбачене пунктами 13, 14 Порядку оформлення правонаступництва за зобов`язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України, N 63 від 14.03.2001, оскільки виходячи з доказів, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що колишні члени КСП "Шлях Леніна" прийняли рішення про створення СВК імені В.Н. Каразіна з передачею йому своїх земельних часток (паїв), як пайових внесків.

Також, суд відхиляє доводи відповідача 2, наведені ним під час промови у судових дебатах, щодо дії мораторію на земельні частки (паї), оскільки, по-перше, мораторій діяв на розпорядження земельними частками (паями), тобто діяла заборона на їхнє відчуження.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)" № 2242-ІІІ від 18.01.2001, установити, що до врегулювання порядку реалізації прав громадян та юридичних осіб на земельну частку (пай) Земельним кодексом власники земельних часток (паїв) тимчасово не можуть укладати угоди щодо купівлі-продажу, дарування земельної частки (паю) або іншим способом відчужувати зазначені частки (паї), крім передачі їх у спадщину та при викупі земельних ділянок для державних та громадських потреб.

Як було встановлено судом, спірні земельні частки (паї) не передавались у власність СВК імені В.Н. Каразіна, відчуження цих часток не відбувалось, право власності зберігалось і до цього часу зберігається за власниками земельних сертифікатів. СВК імені В.Н. Каразіна користувалось спірними земельними ділянками як пайовим внеском та на підставі вивчених судом договорів.

По-друге, мораторій було прийнято 18 січня 2001 року на підставі Закону України "Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)" № 2242-ІІІ від 18.01.2001, в той час, як передача спірних земельних часток (паїв) у користування СВК імені В.Н. Каразіна відбулась у 2000 році, тобто до введення мораторію. Далі мораторій було продовжено шляхом внесення застереження у пункті 15 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ, який набрав чинності 01.01.2002. Внесені застереження так само стосувались заборони власникам на продаж та відчуження земельних ділянок і земельних часток (паїв) до 01.01.2005.

ВІДНОСНО ПРАВОМІРНОСТІ РІШЕНЬ ПАВЛІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ.

У пункті 38 постанови від 05 липня 2022 року Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що невстановлення судами обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, унеможливлює перевірку судом касаційної інстанції правильності застосування ними норм матеріального права, а відтак доводи скаржника, зокрема в частині правомірності розпорядження Павлівською сільрадою спірними земельними ділянками в порядку приписів Закону України № 899-ІV є передчасними.

Враховуючи встановлені судом обставини справи під час нового розгляду, досліджені докази, яким надана правова оцінка у повній мірі, суд приходить до наступних висновків відносно розпорядження Павлівської сільською радою спірними земельними ділянками.

09 квітня 2020 року Павлівська сільська рада Богодухівського району прийняла рішення № 514-VII "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж невитребуваних ділянок частко (паїв) та інвентаризації земель Павлівської сільської ради". На підстав вказаного рішення була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж невитребуваних земельних часток (паїв), зокрема, й спірних земельних ділянок.

08 вересня 2022 року XXXУІІІ сесія УІІ скликання Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області прийняла рішення № 547-УІІ "Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду невитребуваних земельних ділянок частко (паїв) та встановлення орендної плати". На підстав цього рішення була затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж невитребуваних земельних часток (паїв) відносно 19 земельних ділянок та було передано 17 земельних ділянок в оренду на 49 років до Приватного підприємства "ПОЛЛІС-1".

Статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-ІV визначено порядок використання невитребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв), у якій визначено, що нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.

Таким чином, законом імперативно визначений строк передачі невитребуваних земельних часток (паїв) в оренду. При цьому, закон встановлює лише право, а не обов`язок, органу місцевого самоврядування на передачу в оренду таких земельних часток (паїв).

Суд зауважує, що у спірних договорах оренди строк оренди вказаний - 49 років, тобто строк оренди визначений договором не лише перевищує строк, встановлений законом, а є довгостроковою орендою спірних земельних ділянок поза межами законного строку. Визначення такого строку оренди є зловживанням сторонами договору своїми правами, які виникають на його підставі, що створює умови для ухилення в майбутньому від необхідності належного оформлення права комунальної власності в порядку визнання майна безхазяйним за рішенням суду, у випадку, якщо власники сертифікатів не оформлять своє право приватної власності на землю до 01 січня 2025 року.

Частина 5 статті 116 Земельного кодексу України також встановлює імперативну вимогу щодо охорони права користування, а саме, нормою визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Суд погоджується з доводами позивача, що Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-ІV не визначено право органу місцевого самоврядування передавати невитребувані земельні ділянки в оренду без припинення права користування ними попереднього землекористувача.

Як встановлено судом, спірні земельні ділянки постійно перебували у користуванні позивача, оскільки право користування цими ділянками було передано власниками земельних сертифікатів, як пайовий внесок до новоствореного сільськогосподарського виробничого кооперативу під час вступу в СВК, що, окрім іншого, підтверджується наявними в матеріалах справи договорами. При цьому, три спірні земельні частки (паї) були надані в оренду позивачу на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 28 липня 2011 р. і цей договір Павлівська сільська рада не припинила. З наявних у матеріалах справи документів, в тому числі виданих самою Павлівською сільською радою, вбачається, що Павлівській сільській раді було достеменно відомо про обробіток спірних земельних ділянок позивачем за цільовим призначенням.

Крім того, суд бере до уваги, що рішенням Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області ХІХ сесії 23 скликання від 5 червня 2001 року "Про виділення земельних часток (паїв) в натурі" вбачається, що громадянам - власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) були виділені земельні частки (паї) в натурі із земель колективної власності КСП "Шлях Леніна" надано дозвіл на складання технічної документації щодо передачі в натурі земельних часток (паїв) із земель колективної власності КСП "Шлях Леніна". Однак, Павлівська сільська рада не врахувала наявність такого рішення під час прийняття оскаржуваних рішень від 09 квітня 2020 р. та 08 вересня 2020 р.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-ІV: - У разі якщо власники земельних часток (паїв) після розподілу земельних ділянок, що підлягали паюванню, до 1 січня 2019 року не прийняли рішення про розподіл інших земель, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, що не було припинено як юридична особа, та якщо такі землі не передані у власність у порядку, визначеному законом, розподіл таких земель проводиться згідно з вимогами цієї статті за згодою більшості осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю).

Організація розподілу земель, що залишилися у колективній власності, здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані.

З метою інформування осіб, зазначених у частині першій цієї статті, про проведення розподілу земель, що залишилися у колективній власності, сільська, селищна, міська рада розміщує у загальнодоступних місцях відповідних населених пунктів, публікує у друкованих засобах масової інформації районної державної адміністрації або районної ради та оприлюднює на власному офіційному веб-сайті (за наявності) оголошення про проведення зборів осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю).

В оголошенні повідомляються: мета, дата, місце і час проведення зборів; прізвище, номер службового телефону особи, в якої можна отримати інформацію щодо проведення зборів.

Розподіл земельних ділянок проводиться за умови реєстрації більшості осіб, визначених в абзацах другому - четвертому частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю).

Збори веде сільський, селищний, міський голова або уповноважена відповідною радою особа.

Землі, зазначені у частині четвертій статті 7 цього Закону, які залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності територіальної громади, на території якої вони розташовані.

Сільськогосподарські угіддя, які підлягали паюванню, однак не були передані до приватної, державної або комунальної власності у порядку, визначеному законом, за рішенням зборів осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю), можуть бути розпайовані у порядку, встановленому цим Законом.

У разі якщо земельні ділянки, зазначені у частинах сьомій - восьмій цієї статті, не були сформовані як об`єкти цивільних прав, їх формування може здійснюватися за проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель. Визначення меж земельних ділянок, зазначених у абзаці дев`ятому частини четвертої статті 7 цього Закону, здійснюється з урахуванням будівельних норм, державних стандартів і норм.

За результатами розподілу оформляється протокол, що підписується особами, які брали участь у зборах, головуючим та секретарем зборів.

До протоколу додається список реєстрації учасників зборів, засвідчений їхніми підписами. Кожен аркуш зазначеного списку підписується головуючим та секретарем зборів і скріплюється печаткою сільської, селищної, міської ради.

Секретар зборів у дводенний строк після закінчення зборів подає протокол сільській, селищній, міській раді.

Після отримання протоколу зборів сільська, селищна, міська рада протягом місяця приймає рішення про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок та прийняття у комунальну власність відповідних земель. Це рішення та протокол зборів є підставою для державної реєстрації права власності територіальної громади та/або громадян на відповідні земельні ділянки.

До державної реєстрації права власності на земельні ділянки, що залишилися у колективній власності, сільська, селищна, міська рада може надати такі земельні ділянки в оренду на строк до державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди землі колективної власності, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору оренди до дня збирання врожаю.

Передача в оренду земельних ділянок під польовими дорогами, запроектованими для доступу до земельних ділянок у масиві земель сільськогосподарського призначення, що залишилися у колективній власності, здійснюється з урахуванням вимог, визначених частиною п`ятою статті 37-1 Земельного кодексу України.

Розподіл між власниками земельних часток (паїв) та їх спадкоємцями земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок, має бути здійснений до 1 січня 2025 року.

У разі якщо до 1 січня 2025 року протокол про розподіл земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між особами, визначеними абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю), не оформлений у порядку, визначеному цією статтею, та не поданий на затвердження органу місцевого самоврядування, вважається, що суб`єкти права колективної власності відмовилися від права колективної власності на землю, а зазначені землі (крім невитребуваних часток (паїв) і сформованих за їх рахунок земельних ділянок, а також нерозподілених земельних ділянок) передаються у комунальну власність в порядку визнання майна безхазяйним.

Отже, Павлівська сільська рада мала б провести повторний розподіл спірних земельних ділянок, які не були розподілені і залишились у колективній власності, і лише після цього у неї виникло б право на передачу таких земельних ділянок в оренду і виключно строком до 01.01.2025.

Крім того, наведена норма передбачає формування земельних ділянок за проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель у випадку переходу нерозподілених земельних ділянок колективної власності у комунальну власність. Як встановлено, спірні земельні ділянки не відносяться до земель комунальної форми власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 79-1 Земельного кодексу України, в редакції від 21.02.2020, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Стаття 13 Закону № 899-ІV передбачає передачу в оренду невитребуваних земельних ділянок та нерозподілених земельних часток (паїв) після формування земельних ділянок. Разом з тим, у матеріалах справи відсутній проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), який мав бути складений для формування земельних ділянок в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Приймаючи рішення про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж невитребуваних часток (паїв) і проведення інвентаризації земель Павлівської сільської ради від 09 квітня 2020 р., орган місцевого самоврядування не з`ясував наявність проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та не вирішив питання щодо вже наявного рішення від 5 червня 2001 року "Про виділення земельних часток (паїв) в натурі".

Враховуючи порушення Павлівською сільською радою порядку передачі в оренду нерозподілених земельних ділянок, що залишись в колективній власності, а також наявність чинних прав позивача щодо користування спірними земельними ділянками, які були йому передані власниками, як пайовий внесок, що не були припинені Павлівською сільською радою, має місце неправомірне розпорядження останньою спірними земельними ділянками щодо передачі їх в довгострокову оренду ПП "Полліс-1" строком на 49 років. При цьому, такі дії порушують не лише право користування позивача, але й призводить до обмеження волевиявлення фізичних осіб, які прийняли рішення стати членами сільськогосподарського виробничого кооперативу та передати йому у користування свої земельні частки (паї).

Суд бере до уваги пріоритет захисту державою прав сільськогосподарських кооперативів, на який посилався позивач. Зокрема, згідно із статтею 31 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" № 819-IX, у чинній на цей час редакції, основним завданням державної політики з підтримки сільськогосподарської кооперації є створення сприятливих умов для утворення, становлення і розвитку сільськогосподарських кооперативів (сільськогосподарських кооперативних об`єднань) шляхом формування сприятливої податкової, фінансово-кредитної, інвестиційної політики для їхньої діяльності. Центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування забезпечують сприяння розвитку і зміцненню економічної самостійності сільськогосподарських кооперативів та їхніх членів, сільськогосподарських кооперативних об`єднань, підвищенню ефективності їхньої діяльності, не допускають будь-яких обмежень господарської активності та ініціативи таких кооперативів (об`єднань), сприяють вільній і рівноправній їх участі на ринках товарів, робіт і послуг.

Вбачається, що під час реалізації права передачі в оренду невитребуваних земельних паїв Павлівська сільська рада, окрім іншого, мала б сприяти господарській діяльності сільськогосподарського виробничого кооперативу, який діяв на території громади з 2000 року. Рада мала б врахувати, що позбавлення СВК імені В.Н. Каразіна права користування земельними ділянками призведе до фактичного припинення діяльності кооперативу, який їх обробляв на засадах пайової участі.

Таким чином, оскаржувані рішення Павлівської сільської ради "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж невитребуваних часток (паїв) і проведення інвентаризації земель" від 09 квітня 2020 р. та "Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду не витребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати" від 08 вересня 2020 р., прийняті з порушенням ст. ст. 79-1, 116 Земельного кодексу України, ст.ст. 13, 14-1 Закону № 899-ІV, а тому є незаконними та підлягають скасуванню судом.

Враховуючи викладені висновки суду під час нового розгляду справи, суд вважає, що право позивача користуватися спірними земельними ділянками, яке у нього виникло на підставі передачі цього права власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай), оспорюється відповідачами, а Павліською сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення № 547 УІІ від 08 вересня .2020 року було порушено право позивача щодо користування спірними земельними ділянками.

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання за Сільськогосподарським виробничим кооперативом імені В.Н. Каразіна права користування земельними ділянками за вищевказаними кадастровими номерами підлягають до задоволення, відповідно до положень частини 1 статті 396 Цивільного кодексу України.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди землі б/н від 18 вересня 2020 року щодо спірних земельних ділянок, суд зазначає наступне.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до статті 215 цього ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюванийправочин).

Згідно приписів частини 2 статті 19 Конституції України та частини 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені, зокрема, Конституцією і законами України.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що спірні договори оренди землі від 18 вересня 2020 року укладені на підставі рішення Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 547-УІІ від 08 вересня .2020 р. "Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду не витребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати", яке суд визнає незаконним та скасовує, вимоги позивача про визнання недійсними цих договорів підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині скасування державної реєстрації речового права оренди Приватного підприємства "Полліс-1" земельних ділянок загальною площею 78,7919 га, розташованих на території Богодухівської міської ради Харківської області, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо спірних земельних ділянок, суд зазначає, що оскільки вимога позивача про скасування запису державної реєстрації речового права - права оренди земельної ділянки, є похідною від спору щодо відповідного майнового права, позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення.

При цьому, згідно частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Під час ухвалення цього рішення судом було враховано висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, що викладені у постанові від 05 липня 2022 року по справі № 922/1806/21.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 49, 73-80, 86, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241, 316 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати рішення Павлiвської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 514-VII від 09.04.2020 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж невитребуваних ділянок часток (паїв) та інвентаризації земель Павлiвської сільської ради".

Визнати незаконним та скасувати рішення Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 547-УII від 08.09.2020 "Про затвердження технічної документації із землеустрою, передачу в оренду невитребуваних земельних ділянок часток (паїв), нерозподілених часток (паїв) та встановлення орендної плати".

Визнати за Сільськогосподарським виробничим кооперативом імені В.Н. Каразіна (62133, Харківська область, Богодухівський район, с. Кручик, вулиця Колгоспна, будинок 35; ) право користування земельною ділянкою :02:001:1105 загальною площею 4,5203 га, земельною ділянкою :02:001:1108 загальною площею 4,5643 га, земельною ділянкою :02:001:1109 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою :02:001:1110 загальною площею 4,4654 га, земельною ділянкою :02:001:1111 загальною площею 4,4651 га, земельною ділянкою :02:001:1112 загальною площею 4,5540 га, земельною ділянкою :02:001:1113 загальною площею 9,7653 га, земельною ділянкою :02:001:1114 загальною площею 4,5521 га, земельною ділянкою :02:001:1117 загальною площею 4,5477 га, земельною ділянкою :02:001:1118 загальною площею 4,6256 га, земельною ділянкою :02:001:1119 загальною площею 4,6337 га, земельною ділянкою :02:001:1120 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою :02:001:1121 загальною площею 9,4751 га, земельною ділянкою :02:001:1122 загальною площею 4,4653 га, земельною ділянкою :02:001:1124 загальною площею 4,4655 га, земельною ділянкою :02:001:1125 загальною площею 0,7619 га, які розташовані на території Богодухівської міської ради Харківської області, сукупною загальною площею 78,7919 га, до 01 січня 2025 року, але не пізніше дня державної реєстрації права власності на вказані земельні ділянки.

Визнати недійсними договори оренди землі б/н від 18 вересня 2020 року, які укладені між Павлiвською сільською радою Богодухівського району Харківської області (62133, Харківська область, Богодухівський район, с. Павлiвська, вулиця Центральна, будинок 44; ) та Приватним підприємством "ПОЛЛIС-1" (62103, Харківська область, Богодухівський район, місто Богодухів, пл. Незалежності, будинок 20, кімната 24; ) про оренду земельної ділянки :02:001:1105 загальною площею 4,5203 га, земельної ділянки :02:001:1108 загальною площею 4,5643 га, земельної ділянки :02:001:1109 загальною площею 4,4653 га, земельної ділянки :02:001:1110 загальною площею 4,4654 га, земельної ділянки :02:001:1111 загальною площею 4,4651 га, земельної ділянки :02:001:1112 загальною площею 4,5540 га, земельної ділянки :02:001:1113 загальною площею 9,7653 га, земельної ділянки :02:001:1114 загальною площею 4,5521 га, земельної ділянки :02:001:1117 загальною площею 4,5477 га, земельної ділянки :02:001:1118 загальною площею 4,6256 га, земельної ділянки :02:001:1119 загальною площею 4,6337 га, земельної ділянки :02:001:1120 загальною площею 4,4653 га, земельної ділянки :02:001:1121 загальною площею 9,4751 га, земельної ділянки :02:001:1122 загальною площею 4,4653 га, земельної ділянки :02:001:1124 загальною площею 4,4655 га, земельної ділянки :02:001:1125 загальною площею 0,7619 га.

Скасувати державну реєстрацію речового права оренди Приватного підприємства "ПОЛЛIС-1" (62103, Харківська область, Богодухівський район, місто Богодухів, пл. Незалежності, будинок 20, кімната 24; ) земельних ділянок загальною площею 78,7919 га, розташованих на території Богодухівської міської ради Харківської області, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: земельної ділянки :02:001:1105 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38358270 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1108 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38356959 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1109 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38356309 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1110 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38355764 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1111 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38355255 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1112 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38354740 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1113 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38364138 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1114 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38363654 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1117 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38363087 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1118 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38362854 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1119 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38362666 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1120 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38362443 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1121 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38362207 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1122 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38361998 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1124 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38361025 від 23.09.2020; земельної ділянки :02:001:1125 внесене під номером запису про державну реєстрацію іншого речового права № 38358857 від 23.09.2020.

Стягнути з Богодухівської міської ради Харківської області (62103, Харківська область, місто Богодухів, вулиця Соборності, 2; ) на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені В.Н. Каразіна (62133, Харківська область, Богодухівський район, с. Кручик, вулиця Колгоспна, будинок 35; ) судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 57 640,11 грн.

Стягнути з Приватного підприємства "ПОЛЛIС-1" (62103, Харківська область, Богодухівський район, місто Богодухів, пл. Незалежності, будинок 20, кімната 24; ) на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені В.Н. Каразіна (62133, Харківська область, Богодухівський район, с. Кручик, вулиця Колгоспна, будинок 35; ) судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 57 640,11 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "13" лютого 2023 р.

Суддя Н.В. Калініченко