ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
14.02.2023 Справа № 27/135б (905/128/23)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфіш» в особі ліквідатора - арбітражної керуючої Яуфман О.А., № 01-20/8 від 13.02.2023
про забезпечення позову, -
про скасування рішення про визнання права власності ТОВ «Фаст Фандс» на нерухомість та про визнання права власності ТОВ «Інтерфіш» на нерухомість, -
в межах справи про банкрутство № 27/135б
за заявою ініціюючого кредитора Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Донецька
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфіш" м.Донецьк,
ліквідатор - арбітражна керуюча Яуфман Олена Анатоліївна, -
суддя Величко Н.В.
Строк ліквідаційної процедури неодноразово продовжувався та змінювався ліквідатор-арбітражний керуючий, про що судом були винесені відповідні ухвали.
Відповідно до ухвали суду від 15.11.2022р. призначено ліквідатором у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфіш» арбітражну керуючу Яуфман Олену Анатоліївну (свідоцтво № 2012 від 12.11.2021).
Одночасно заявник просить відстрочити сплату судового збору у розмірі 1342,00 грн. до ухвалення судового рішення за позовною заявою, а також розглянути заяву за наявними матеріалами в порядку частини 3 статті 196 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Матеріалам заяви присвоєно єдиний унікальний номер справи 905/128/23 та відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.02.2023 передано на розгляд судді Величко Н.В. в межах справи № 27/135б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфіш".
Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення позову встановлені ст. 139 Господарського процесуального кодексу України.
Так, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (частина 5 статті 139 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється, зокрема за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подачу до господарського суду заяви про забезпечення позову встановлено ставку судового збору на рівні 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп. 3 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2022 становить 2684,00 грн.
Відтак, за подання до господарського суду заяви про забезпечення позову підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1342,00 грн.
Доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі до заяви про забезпечення позову не додано.
Разом з тим, у заяві ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфіш» просить відстрочити сплату судового збору в сумі 1342,00 грн., посилаючись на те, що позивач ТОВ «Інтерфіш» не здійснює господарської діяльності, не має у своєму активі грошових коштів та перебуває у процедурі банкрутства на стадії ліквідації, а питання про створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого не вирішувалось.
Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Приписи вказаної вище норми права передбачають право суду, з урахуванням майнового стану сторони, відстрочити або розстрочити сплату судового збору лише за наявності викладених вище умов, тоді як законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 912/3514/20.
Так, з системного аналізу змісту ст. 8 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що положення пунктів 1 та 2 ч. 1 вказаної статті не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов`язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Також судом враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08.05.2020 у справі № 917/1423/19, де зазначено, що перебування боржника в процедурі банкрутства не є підставою для звільнення від сплати судового збору чи відстрочення сплати судового збору.
Враховуючи положення ст. 129 Конституції України, а також положення статті 5 Закону України «Про судовий збір», господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні відстрочення чи звільнення від сплати судового збору.
Таким чином, положеннями ст. 8 Закону України «Про судовий збір» не передбачено можливості звільнення від сплати судового збору чи відстрочення сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову з підстав викладених в клопотанні поданому заявником.
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що заявник не підпадає під категорію осіб, яким суд, враховуючи майновий стан, може своєю ухвалою за їх клопотанням відстрочити сплату судового збору, а заява не спрямована на захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфіш» про відстрочення сплати судового збору не підлягає задоволенню.
Відмова у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору у цій справі не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
Саме по собі посилання заявника на неможливість сплатити судовий збір у зв`язку з негативним фінансовим станом та інші наведені в клопотанні обставини, не є підставою для звільнення від сплати чи відстрочення сплати судового збору в силу приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір".
Частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 7 статті 140 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Виходячи з викладеного вище, заява № 01-20/8 від 13.02.2023 про забезпечення позову, подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерфіш» в особі ліквідатора - арбітражної керуючої Яуфман О.А., підлягає поверненню.
Керуючись ч. 7 ст. 140, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфіш» в особі ліквідатора - арбітражної керуючої Яуфман О.А. про відстрочення сплати судового збору у розмірі 1342,00 грн. відхилити.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфіш» в особі ліквідатора - арбітражної керуючої Яуфман О.А. про забезпечення позову № 01-20/8 від 13.02.2023 повернути.
Роз`яснити, що повернення заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду з такою заявою після усунення обставин, що спричинили її повернення.
Ухвала набирає сили з дня її підписання 14.02.2023 і може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду у порядку і строки, визначені розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.В. Величко