ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 лютого 2023 року Справа № 903/22/23

Господарський суд Волинської області суддя Дем`як В.М., розглянувши без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Волинської філії (43005, м. Луцьк, проспект Василя Мойсея, будинок 2, )

до відповідача: Фізичної особи- підприємця Децика Вадима Петровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 )

про стягнення 28 152, 95 грн.

Встановив: Позивач Акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Волинської філії звернувся до суду з позовом до Фізичної особи- підприємця Децика Вадима Петровича та просить стягнути 28 152, 95 грн. заборгованості в т.ч. 21 670, 53 грн. основного боргу, 5645, 71 грн. інфляційних втрат, 836, 71 грн. 3% річних по орендній платі за період з січня 2021 по грудень 2021 року згідно договору оренди нерухомого майна №12-834/20 від 07.12.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем договору оренди нерухомого майна №12-834/20 від 07.12.2020, в частині своєчасної оплати.

Ухвалою суду від 04.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач та відповідач отримали ухвалу від 04.01.2023 шляхом направлення процесуального документу суду електронною поштою, що підтверджується списом розсилки поштової кореспонденції від 05.01.2023.

Згідно витягу з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місце знаходження Фізичної особи - підприємця Децика Вадима Петровича: АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 09.02.2023 здійснено офіційне оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про повідомлення відповідача Фізичної особи - підприємця Децика Вадима Петровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про розгляд справи №903/22/23 за позовом Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Волинської філії до Фізичної особи- підприємця Децика Вадима Петровича про стягнення 145 536, 68 грн. в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про час та дату судового засідання.

Як слідує, із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 09.02.2023, 21.01.2019 було внесено запис № 000014865 про припинення підприємницької діяльності Фізичної особи- підприємця Децика Вадима Петровича

Згідно висновку щодо застосування норм права, викладеному у Постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 73), з 15 грудня 2017, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п.1 ч.1 ст.20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Враховуючи вище викладене, дана справа підсудна Господарському суду Волинської області, а відтак належним відповідачем у справі є фізична особа Децик Вадим Петрович, що до якої і вирішується спір.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Розглянувши матеріали і документи, подані позивачем, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

07.12.2020 між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» в особі Волинської філії та Фізичною особою підприємцем Дециком Вадимом Петровичем укладено договір № 12-834/20 оренди нерухомого майна, розташованого за адресою Волинська область м. Нововолинськ, вул. Метрополита Шептицького ,6 загальною площею 17,7 м.кв. для розміщення офісу.

Пунктом 2.1 договору оренди визначено, що передача орендареві майна в користування здійснюється за актом приймання-передачі. У разі, якщо договором передбачено обов`язок орендаря щодо внесення грошової застави, орендодавець здійснює передачу орендованого майна лише після внесення орендарем орендодавцю усієї суми грошової застави.

Факт передачі майна в оренду підтверджується підписаним між сторонами актом прийому-передачі від 01.01.2021.

Відповідно до п. 3.1. договору сторони домовились про встановлення договірної ціни за оренду. Орендна плата складалася з плати за нежитлові приміщення в сумі 1272,17 грн. за один місяць з подальшою індексацією а також інших послуг пов`язаних з утриманням комерційної нерухомості згідно додатку №2 договору.

За умовами договору, зокрема п.3.8.1,3.9 орендна плата сплачується орендарем в безготівковому порядку шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 20 числа поточного розрахункового місяця згідно з рахунками, які вмістять в собі плату за користування приміщенням та комунальні платежі за попередній місяць користування приміщенням. За домовленістю сторін рахунки надсилаються шляхом електронного обміну. Неотримання орендарем рахунку не звільняє його від орендної плати за договором.

Сторонами погоджено, що на їх договірні відносини не поширюються норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 «Про методику розрахунку і порядок використання плати за орендну державного майна»( п. 12.2 договору).

Згідно п.п 11.1 договору сторони визначили, що договір набирає чинності встановлювався з 01.01.2021р. по 31.12.2021 р. включно та до повного виконання сторонами свої зобов`язань.

Згідно приписів ч. 1 ст. 284 ГК України, істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України).

Судом встановлено, що в даному випадку на виконання умов договору оренди від 07.12.2020 №12-834/20 відповідачу було надано і останнім прийнято у строкове платне користування приміщення, визначене договором , що підтверджується підписаним між сторонами актом прийому-передачі від 01.01.2021

Проте, підприємець Децик В.П. взяті на себе згідно договору оренди 07.12.2020 №12-834/20 зобов`язання в частині проведення з позивачем розрахунків по сплаті орендних платежів (у строки, порядку та розмірах, визначених угодою) не виконав, орендні платежі не сплатила у зв`язку з чим за період оренди нерухомого майна у період з січня 2021 по грудень 2021 становить заборгованість 21 670,53 грн.

До матеріалів позовної заяви позивачем долучено рахунки-акти (а.с. 17-43 )пред`явлені АТ "Укртелеком" в особі Волинської філії підприємцю Децику В.П. за січень 2021 по грудень 2021 для сплати визначених договором від 07.12.2020 №12-834/20 орендних платежів.

З метою досудового врегулювання позивач 30.11.2022 направив на адресу відповідача вимогу за №157-13-108/22 про сплату орендних платежів, однак остання залишена без відповіді і належного реагування.(а.с. 45 )

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми в сумів 21 670,53 грн. заборгованості.

Відповідно до ст. 144 ГК України, майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.ст. 759, 762 ЦК України, ст.ст. 283, 286 ГК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що в даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між останніми договір оренди від 07.12.2020 №12-834/20 предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний чи змінений не був.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 21 670,53 грн. заборгованості по сплаті орендних платежів підтверджується матеріалами справи, відповідачем належними та допустимим доказами не спростована.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з наданими суду розрахунками, позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 5645,71 грн. суми інфляційних та 836,71 грн. трьох відсотків річних за період з 01.03.2021 по 26.12.2022.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних та процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, заявлені позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов завдолити.

2. Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії (43005, м. Луцьк, пр. В. Мойсея, 2, ) 28 152, 95 грн. заборгованості в т.ч. 21 670, 53 грн. основного боргу, 5645, 71 грн. інфляційних втрат, 836, 71 грн. 3% річних по орендній платі за період з січня 2021 по грудень 2021 згідно договору оренди нерухомого майна №12-834/20 від 07.12.2020 та витрати по сплаті судового збору в сумі 2481 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя В. М. Дем`як