ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2023м. ХарківСправа № 922/1851/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідан Центр" (61001, м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 20)
про стягнення 143890558,96 грн.
за участю

представників:

позивача - Пушанко І.О.

відповідача - Хоссейн Е.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідан Центр" про стягнення 134734210,42 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 104999990,22 грн., пеня у розмірі 20165751,55 грн., інфляційні втрати у розмірі 8187646,86 грн., 3% річних у розмірі 1380821,79 грн. та судові витрати.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за Договором поставки №12/01/01/345-НП від 01.02.2022 в частині оплати вартості поставленого товару у визначений умовами п. 4.3. Договору строк.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 16.11.2022 о 12:20.

27.10.2022 в системі діловодства господарського суду Харківської області від Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" зареєстровано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. №12690).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.10.2022 заяву Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. №12690 від 27.10.2022) задоволено та призначено проведення підготовчого судового засідання на 16.11.2022 о 12:20 у режимі відеоконференції.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 16.11.2022 відкладено підготовче засідання на 15.12.2022 о 10:45.

12.12.2022 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (вх. №16069)

13.12.2022 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. №16199), в якій позивач зазначає про збільшення розміру позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 143890558,96 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 104999990,22 грн., пеня у розмірі 23761641,62 грн., 3 % річних у розмірі 1907260,10 грн., інфляційні втрати у розмірі 13221667,02 грн. та судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.12.2022 заяву Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про збільшення розміру позовних вимог (вх. №16199 від 13.12.2022) прийнято до розгляду та подальший розгляд справи постановлено здійснювати з її врахуванням. Разом з тим, продовжено строк підготовчого засідання до 20.01.2023. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідан Центр" про відкладення розгляду справи задоволено та відкладено підготовче засідання на 13.01.2023 о 10:30.

19.12.2022 в системі діловодства господарського суду Харківської області від Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" зареєстровано додаткові пояснення (вх. №16472), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

02.01.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано відзив на позовну заяву (вх. №22).

12.01.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано відповідь на відзив (вх. №749), яку досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

12.01.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від позивача зареєстровано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, (вх. №757), яке досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 13.01.2023 задоволено усне клопотання відповідача про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву та долучено відзив на позовну заяву до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.02.2023 о 12:15.

Позивач у судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.

Відповідач у судове засідання з`явився, заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Таким чином, судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи, надано учасникам справи достатньо часу для реалізації ними своїх процесуальних прав, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши думку присутніх у судовому засіданні представників сторін, суд встановив наступне.

01.02.2022 між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (надалі позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мідан Центр" (надалі відповідач, покупець) було укладено договір поставки №12/01/01/345-НП (надалі Договір), відповідно до умов пункту 1.1. якого, на умовах договору постачальник зобов`язується поставити та передати покупцеві у власність нафтопродукти (надалі товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що постачальник протягом лютого 2022 р. поставляє покупцю товар в наступному асортименті, кількості, за ціною та наступними умовами поставки, а саме:

EXW резервуари нафтобаз, що належать ТОВ "Нафтасіті" на правах власності або використовується ним на підставі цивільно-правових договорів: бензин автомобільний А-92-Євро5-Е0 згідно з ДСТУ 7687:2015 (з присадками Keropur ENERGY концерну BASF) - 338,823 тонн, ціна з ПДВ грн./тонну 39636 грн.; вартість 13429588,43 грн. з ПДВ; бензин автомобільний А-95-Євро5-Е0 згідно з ДСТУ 7687:2015 278,948 тонн, ціна з ПДВ грн./тонну 40738 грн.; вартість 11363782,51 грн. з ПДВ; паливо дизельне Energy-ДП-3-Євро5-В0 ДСТУ 7688:2015 293,911 тонн, ціна з ПДВ грн./тонну 34857 грн., вартість 10244855,72 грн. з ПДВ. Всього 911,682 тонн., вартість 35038226,66 грн. з ПДВ.

EXW франко-резервуар ПАТ "Укрнафта": м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3: паливо дизельне Energy-ДП-3-Євро5-В0 ДСТУ 7688:2015 - 2007,108 тонн, ціна з ПДВ грн./тонну 34857 грн., вартість 69961763,56 грн. з ПДВ.

Загальна вартість товару з ПДВ, що поставляється за договором складає 104999990,22 грн. у т.ч. ПДВ 17499998,37 грн.

Пунктом 3.1. Договору погоджено, що товар поставляється товарними партіями на умовах та у строки передбачені пунктом 1.3. договору.

Відповідно до пункту 3.2. Договору передача-приймання товару за кількістю і якістю здійснюється у встановленому чинним законодавством України порядку, з оформленням Акту приймання-передачі товару.

Умовами пункту 3.3. Договору погоджено, що моментом поставки товару і моментом переходу права власності на товар до покупця вважається момент підписання уповноваженими представниками обох сторін Акту приймання-передачі товару та/або видаткової накладної.

Згідно з пунктом 3.5. Договору в актах приймання-передачі товару сторони зазначають найменування, кількість, ціну та вартість переданого товару, сторони можуть укладати Акти приймання-передачі, в яких вказується найменування, кількість, ціна і вартість товару, що переданий протягом визначеного в такому Акті періоду часу.

Пунктом 4.1., 4.2. Договору передбачено, що товар, що поставляється за договором оплачується за цінами, зазначеними у пункті 1.3. договору. Загальна вартість договору складається з сумарної вартості товару, що поставляється за договором згідно пункту 1.3. договору.

Умовами пункту 4.3. Договору погоджено, що покупець здійснює розрахунки по договору в розмірі 100% вартості товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у розділі 9 договору, в строк не пізніше 30 квітня 2022 року.

Пунктом 4.4. Договору визначено, що розрахунки проводяться в національній валюті України гривнях. Розрахунки за договором можуть здійснюватися будь-яким іншим, погодженим сторонами способом, що не суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до пункту 7.1. Договору передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 30 квітня 2022 року включно, але в будь-якому випадку до моменту його повного виконання.

Відповідно до Акту приймання-передачі нафтопродуктів №1 від 28.02.2022 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 13429588,43 грн. з ПДВ.

Згідно з Актом приймання-передачі нафтопродуктів №2 від 28.02.2022 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 11363782,51 грн. з ПДВ.

Згідно з Актом приймання-передачі нафтопродуктів №3 від 28.02.2022 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 10244855,72 грн. з ПДВ.

Відповідно до Акту приймання-передачі нафтопродуктів №4 від 28.02.2022 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 69961763,56 грн. з ПДВ.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про належне виконання взятих на себе зобов`язань за Договором №12/01/01/345-НП від 01.02.2022 в частині повної та своєчасної поставки відповідачу товару. Натомість відповідачем порушено взяті на себе договірні зобов`язання за Договором поставки №12/01/01/345-НП від 01.02.2022 в частині оплати вартості поставленого товару у визначений умовами пункту 4.3. Договору строк.

З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, 03.05.2022 позивачем за допомогою засобів поштового зв`язку направлено на адресу відповідача претензію про сплату боргу №01/01/07-240. Однак зазначена претензія залишилася без відповіді та задоволення.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як зазначено в статті 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Аналіз наведених норм права свідчить, що договір поставки за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У таких правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару відповідає обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 910/8612/19.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 06.11.2019 у справі № 909/51/19 вказав, що ключовою рисою цивільного права є автономія волі сторін, яка знаходить своє втілення у принципі свободи договору.

Свобода договору, закріплена у якості однієї із засад цивільного законодавства, сформульована у статтях 6 та 627 ЦК України, у відповідності до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Зміст договору становлять умови як ті, що погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові на підставі чинного законодавства.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Беручи до уваги встановлену статтею 204 ЦК України та неспростовану в межах цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності означеного договору, суд вважає його належною у розумінні статей 11, 509 ЦК України та статей 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Таким чином, укладаючи та підписуючи договір поставки №12/01/01/345-НП від 01.02.2022 сторони чітко визначили та погодили всі істотні умови договору, взаємні права та обов`язки кожної із сторін, а також відповідальність сторін у разі порушення умов договору.

За приписами статті 173 ГК України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як зазначено судом вище, пунктом 1.3. Договору передбачено, що постачальник протягом лютого 2022 р. поставляє покупцю товар в асортименті, кількості, за ціною та умовами поставки, що передбачені умовами зазначеного пункту договору.

Пунктом 3.1. Договору погоджено, що товар поставляється товарними партіями на умовах та у строки передбачені пунктом 1.3. договору.

Відповідно до пункту 3.2. Договору передача-приймання товару за кількістю і якістю здійснюється у встановленому чинним законодавством України порядку, з оформленням Акту приймання-передачі товару.

Умовами пункту 3.3. Договору погоджено, що моментом поставки товару і моментом переходу права власності на товар до покупця вважається момент підписання уповноваженими представниками обох сторін Акту приймання-передачі товару та/або видаткової накладної.

Згідно з пунктом 3.5. Договору в актах приймання-передачі товару сторони зазначають найменування, кількість, ціну та вартість переданого товару, сторони можуть укладати Акти приймання-передачі, в яких вказується найменування, кількість, ціна і вартість товару, що переданий протягом визначеного в такому Акті періоду часу.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Акту приймання-передачі нафтопродуктів №1 від 28.02.2022 позивач та відповідач склали зазначений акт про те, що відповідно до договору поставки нафтопродуктів №12/01/01/345-НП від 01.02.2022 ПАТ "Укрнафта" поставляє, а ТОВ "Мідан Центр" приймає на умовах EXW резервуари нафтобаз, що належать ТОВ "Нафтасіті" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів протягом лютого 2022 р. наступного нафтопродукту: бензин автомобільний А-92-Євро5-Е0 згідно з ДСТУ 7687:2015 (з присадками Keropur ENERGY концерну BASF) - 338,823 тонн, ціна без ПДВ 33030,00 грн./тн., вартість без ПДВ 11191323,69 грн., ПДВ 2238264,74 грн., вартість з ПДВ 13429588,43 грн.

Згідно з Актом приймання-передачі нафтопродуктів №2 від 28.02.2022 позивач та відповідач склали зазначений акт про те, що відповідно до договору поставки нафтопродуктів №12/01/01/345-НП від 01.02.2022 ПАТ "Укрнафта" поставляє, а ТОВ "Мідан Центр" приймає на умовах EXW резервуари нафтобаз, що належать ТОВ "Нафтасіті" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів протягом лютого 2022 р. наступного нафтопродукту: бензин автомобільний А-95-Євро5-Е0 згідно з ДСТУ 7687:2015 УКТ ЗЕД у кількості 278,948 тонн, ціна без ПДВ 33948,33 грн./тн., вартість без ПДВ 9469818,76 грн., ПДВ 1893963,75 грн., вартість з ПДВ 11363782,51 грн.

Відповідно до Акту приймання-передачі нафтопродуктів №3 від 28.02.2022 позивач та відповідач склали зазначений акт про те, що відповідно до договору поставки нафтопродуктів №12/01/01/345-НП від 01.02.2022 ПАТ "Укрнафта" поставляє, а ТОВ "Мідан Центр" приймає на умовах EXW резервуари нафтобаз, що належать ТОВ "Нафтасіті" на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів протягом лютого 2022 р. наступного нафтопродукту: паливо дизельне Energy-ДП-3-Євро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 УКТ ЗЕД у кількості 293,911 тонн, ціна без ПДВ 29047,50 грн./тн., вартість без ПДВ 8537379,77 грн., ПДВ 1707475,95 грн., вартість з ПДВ 10244855,72 грн.

Згідно з Актом приймання-передачі нафтопродуктів №4 від 28.02.2022 позивач та відповідач склали зазначений акт про те, що відповідно до договору поставки нафтопродуктів №12/01/01/345-НП від 01.02.2022 ПАТ "Укрнафта" поставляє, а ТОВ "Мідан Центр" приймає на умовах EXW франко-резервуар ПАТ "Укртатнафта": м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3 протягом лютого 2022 року наступний нафтопродукт: паливо дизельне Energy-ДП-3-Євро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 УКТ ЗЕД у кількості 2007,108 тонн, ціна без ПДВ 29047,50 грн./тн., вартість без ПДВ 58301469,63 грн., ПДВ 11660293,93 грн., вартість - 69961763,56 грн.

Пунктами 2-4 Акту №1, 2, 3, 4 від 28.02.2022 передбачено, що сторони не мають претензій одна до одної відносно кількості та якості поставлених нафтопродуктів на умовах договору. Право власності на нафтопродукти від постачальника до покупця переходить в момент підписання акту приймання-передачі нафтопродуктів. Акт приймання-передачі набирає чинності з моменту його підписання сторонами і є невід`ємною частиною договору поставки нафтопродуктів №12/01/01/345-НП від 01.02.2022.

Зазначені вище Акти приймання-передачі нафтопродуктів №1, 2, 3, 4 від 28.02.2022 містять підписи позивача та відповідача, що скріплені відтисками печаток сторін.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Таким чином, матеріали справи свідчать про належне виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за Договором №12/01/01/345-НП від 01.02.2022 в частині повної та своєчасної поставки товару відповідачу.

Положеннями частини 1, 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною 1, 4 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Приписами статті 525 ЦК України та частини 7 статті 193 ГК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зазначені положення законодавства вказують, що коли одна із сторін за умовами договору взяла на себе певні зобов`язання, то інша сторона вправі очікувати, що такі будуть виконані належним чином у встановлені строки. У разі ж коли така сторона порушила умови договору, зобов`язання вважається не виконаним. Тобто однією із основних умов виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Верховний Суд у постанові від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц слушно зазначив, що принцип належного виконання зобов`язання полягає в тому, що виконання має бути проведене, зокрема, у належний строк (термін).

Умовами пункту 4.3. Договору погоджено, що покупець здійснює розрахунки по договору в розмірі 100% вартості товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у розділі 9 договору, в строк не пізніше 30 квітня 2022 року.

Пунктом 4.4. Договору визначено, що розрахунки проводяться в національній валюті України гривнях. Розрахунки за договором можуть здійснюватися будь-яким іншим, погодженим сторонами способом, що не суперечить чинному законодавству України.

Натомість матеріали справи не містять доказів, що свідчать про належне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань за Договором поставки №12/01/01/345-НП від 01.02.2022 в частині оплати вартості поставленого товару у визначений умовами пункту 4.3. Договору строк.

З огляду на вказане вище, суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 104999990,22 грн. є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи, а тому підлягає задоволенню.

Щодо заперечень відповідача проти позовних вимог та зазначення про настання форс-мажорних обставин у зв`язку з війною та неможливістю виконати зобов`язання за договором в частині оплати вартості поставленого товару у визначений умовами пункту 4.3. Договору строк, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з статтею 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Окрім того, форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Умовами пункту 6.1. Договору передбачено, що при настанні обставин непереборної сили обставин, які не можуть бути передбачені сторонами при укладенні договору, і проти виникнення яких сторони не можуть вжити відповідних заходів (форс мажорні обставин), строк виконання зобов`язань сторін по цьому договору відкладається відповідно часу, протягом якого будуть діяти такі обставини. Сторона, що допустила внаслідок дії форс-мажорних обставин невиконання або неналежне виконання зобов`язань до договору в цілому, або окремих його умов, звільняється від відповідальності за таке невиконання або неналежне виконання на час дії форс-мажорних обставин.

Пунктом 6.2. Договору погоджено, що сторона для якої настали обставини форс-мажору повинна негайно але не пізніше 10-ти календарних днів повідомити іншу сторону про неспроможність виконати зобов`язання (їх частину) по договору. Сторона, що не виконала зазначені умови не вважається такою, що підпадає під дію обставин форс-мажору та несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань згідно умов договору. Необхідним і достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою країни сторони для якої настали обставини форс-мажору.

Суд зазначає, що повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги, оплату) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21)

Натомість матеріали справи не містять доказів, що свідчать про виконання відповідачем погоджених з позивачем умов пункту 6.2. Договору щодо повідомлення позивача про настання обставин форс-мажору. При цьому відповідачем у відзиві на позовну заяву також підтверджується невиконання взятих на себе зобов`язань відповідно до пункту 6.2. Договору.

Таким чином, відповідачем не дотримана процедура повідомлення про початок дії щодо нього форс-мажорних обставин, що позбавляє його права посилатися на форс-мажор, як на підставу, що звільняє від відповідальності за договором.

У той же час посилання відповідача на те, що спірний договір було укладено до того, як виникли зазначені вище обставини, а тому відповідач не міг їх передбачити відхиляються судом, оскільки укладений між сторонами договір №12/01/01/345-НП від 01.02.2022 є належною у розумінні статей 11, 509 ЦК України та статей 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Оскільки укладаючи та підписуючи договір №12/01/01/345-НП від 01.02.2022 сторони чітко визначили та погодили всі істотні умови договору, взаємні права та обов`язки кожної із сторін, а також відповідальність сторін у разі порушення умов договору, відповідач зобов`язаний був виконати умови пункту 6.2. Договору, однак цього не зробив.

Окрім того, між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

У відзиві на позовну заяву вказується, що відповідач займається роздрібною торгівлею пальним. В користуванні відповідача перебувають АЗС на яких відповідач здійснює свою господарську діяльність та отримує дохід. Поряд з цим, зазначається, що внаслідок бойових дій було пошкоджено або частково зруйновано АЗС, про що відповідач посилається на представлені договори оренди автозаправних станцій, заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо пошкодження елементів автозаправної станції внаслідок бойових дій та витяги з ЄРДР.

Дослідивши подані докази у їх сукупності, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що на відповідних АЗС перебували саме нафтопродукти, які були передані відповідачу відповідно до Актів приймання-передачі нафтопродуктів №1,2, 3, 4 від 28.02.2022.

Таким чином відповідачем не доведено, що нафтопродукти, передані саме за Актами приймання-передачі нафтопродуктів №1, 2, 3, 4 від 28.02.2022 перебували на АЗС, які були пошкоджені внаслідок бойових дій, та те, що відповідні нафтопродукти було викрадено та/або знищено, а не реалізовано.

Отже, відповідачем також не надано доказів, які свідчать про те, як саме форс-мажорні обставини пов`язані з введенням воєнного стану в Україні безпосередньо вплинули на виконання ним зобов`язань за договором в частині оплати вартості отриманого товару.

При цьому суд звертає увагу, що пунктом 6.3. Договору визначено, що поняття "форс-мажорні" обставини ні при яких умовах не включає відсутність коштів та/або неможливість виконання фінансових зобов`язань. Зобов`язання покупця щодо здійснення всіх фінансових розрахунків є абсолютними та безумовними.

Відтак, заперечення відповідача проти позовних вимог з причин настання форс-мажорних обставин є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 1907260,10 грн. та інфляційних втрат у розмірі 13221667,02 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 ЦК України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних нарахувань входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши правомірність та правильність здійсненого позивачем детального розрахунку 3 % річних у розмірі 1907260,10 грн. та інфляційних втрат у розмірі 13221667,02 грн., суд зазначає, що проведені нарахування у повній мірі відповідають обставинам справи, вимогам законодавства, розрахунки виконано арифметично вірно, з урахуванням чого, позовна вимога про стягнення 3 % річних у розмірі 1907260,10 грн. та інфляційних втрат у розмірі 13221667,02 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 23761641,62 грн., суд враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 ЦК України).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частина 1 статті 216 та частина 1 статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 ГК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною 6 статті 232 ГК України.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 5.2. Договору у випадку порушення строків оплати за поставлений товар відповідно до договору, покупець сплачує постачальникові, на його вимогу, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни не оплаченого товару, за кожний день прострочення.

Перевіривши правомірність та правильність здійсненого позивачем детального розрахунку пені у розмірі 23761641,62 грн., суд зазначає, що дане нарахування також у повні мірі відповідає обставинам справи, вимогам законодавства, погодженими між сторонами умовам договору, розрахунок виконано арифметично вірно, з урахуванням чого, позовна вимога про стягнення пені у розмірі 23761641,62 грн. визнається судом обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Варто відмітити, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (правова позиція Верховного Суду у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18).

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 129 ГПК України та враховуючи висновки суду про задоволення позову, покладає витрати зі сплати судового збору на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мідан Центр" (61001, м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 20, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5, ) основну заборгованість у розмірі 104999990,22 грн., пеню у розмірі 23761641,62 грн., інфляційні втрати у розмірі 13221667,02 грн., 3 % річних у розмірі 1907260,10 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 868350,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "10" лютого 2023 р.

Суддя Г.І. Сальнікова