СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Харків Справа № 922/423/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Здоровко Л.М.

за участю секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.

представників сторін:

боржника - Балабанов Г.Л., адвокат

стягувача не з`явився

ВДВС- не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства Укргазвидобування, с. Базилівщина, Машівський район, Полтавська обл. (вх.№1472 Х/2)

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.12.2022 у справі №922/423/19 (суддя Калініченко Н.В., повний текст ухвали складено 05.12.2022)

за позовом Харківської міської ради, м. Харків

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ

про стягнення коштів у розмірі 6 220 348,04 грн, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Харківської області перебувала справа №922/423/19 за позовом Харківської міської ради до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 6 220 348,04 грн.

31.10.2019 Акціонерне товариство Укргазвидобування в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства Укргазвидобування звернулось до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Скаржник зазначав, що на момент винесення старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районів м. Харкова Головного територіального Управління юстиції у Харківській області постанови про відкриття виконавчого провадження вiд 18.10.2019 (ВП № 60342309) Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду прийнято ухвалу вiд 09.10.2019 у справі №922/423/19, якою зупинено виконання рішення Господарського суду Харківської області вiд 19.06.2019 та постанови Схiдного апеляцiйного господарського суду вiд 18.09.2019. Скаржник зазначає, що після зупинення виконання судових рiшень у справi №922/423/19 державним виконавцем проводилися примусові виконавчі дії, однією з яких є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вiд 18.10.2019. Одночасно з виконавчою дією по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження, винесено постанови 18.10.2019 про арешт майна боржника, про арешт грошових коштів боржника, про стягнення виконавчого збору. Також зазначав, що у п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження №60342309 вiд 18.10.2019 зазначено: Стягнути з боржника виконавчий збір у розмiрi 20 9392,35 грн. Скаржник вважав, що державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зобов`язаний зазначити про стягнення виконавчого збору, а не приймати рішення про його стягнення.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.12.2022 відмовлено Акціонерному товариству Укргазвидобування в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства Укргазвидобування у задоволенні скарги (вх. № 26188 від 31 жовтня 2019 року) на дії старшого державного виконавця.

Суд першої інстанції виходив з того, що старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кравченко Тетяною Миколаївною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження всупереч ухвалі Верховного Суду від 18.10.2019; зазначеними діями державний виконавець порушив ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.10.2019 у справі №922/423/19. Однак, як вважав суд, вимога про скасування вищезазначеної постанови не узгоджується з приписами ч.2 ст. 343 ГПК України, оскільки суд має право, у разі встановлення обґрунтованості скарги, лише визнати рішення державного виконавця неправомірним і зобов`язати виконавця усунути порушення та не має право підміняти собою орган державної виконавчої служби та замість нього скасовувати постанову. Такі повноваження віднесені до компетенції відповідного органу державної виконавчої служби та є дискреційними. У зв`язку з цим, місцевий господарський суд вважав, що скаржником обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права та відмовив у задоволенні скарги.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства Укргазвидобування звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.12.2022 у справі №922/423/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на дії старшого державного виконавця задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що скаржником обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права. Зокрема, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги скаржника про скасування постанови старшого державного виконавця не узгоджуються з приписами ч. 2 ст. 343 ГПК України, які надають суду право, у разі встановлення обґрунтованості скарги, визнати дії державного виконавця неправомірними і зобов`язати виконавця усунути порушення. Отже, Господарський процесуальний кодекс містить імперативну норму, відповідно до якої, у разі обґрунтованості скарги господарський суд зобов`язаний її задовольнити, а у разі необгрунтованості відмовити в її задоволенні. В мотивувальній частині ухвали суд першої інстанції визнав дії старшого державного виконавця з прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження неправомірними, отже, суд був зобов`язаний діяти у спосіб, передбачений статтею 343 ГПК України.

Апелянт також вважає, що висновок суду про те, що суд не має право підміняти собою орган державної виконавчої служби та замість нього скасовувати постанову державного виконавця не узгоджується з практикою розгляду адміністративних справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби старшого державного виконавця, які у разі обґрунтованості позовних вимог визнають дії неправомірними та скасовують постанови державної виконавчої служби або приватного виконавця. Також апелянт посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у справі №824/264/2018 від 03.07.2020, в якій Суд зазначив, що, суди за наслідком розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність приватних виконавців, встановивши їх неправомірність, вирішують питання щодо скасування відповідних постанов, що також стосується державних виконавців.

Щодо обраного скаржником способу захисту зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або опарення та спричинення цими діяннями наслідками. Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії), правова позиція про що також викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19. В той же час, в оскаржуваній увалі суд зазначив, що скаржник не позбавлений права звернутись до суду з окремою скаргою на рішення виконавця, обґрунтувавши її обставинами, що викладені у письмових поясненнях, тобто зазначає саме про повторне звернення скаржника до суду.

З урахуванням викладеного, апелянт вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 18.10.2019 №60342309 щодо примусового виконання судового наказу №922/423/19, виданого 07.10.2019 про стягнення з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у розмірі 2062978,84 грн та 30944,68 грн судового збору, повинен був вирішити питання щодо скасування оскаржуваної постанови, але, в порушення вимог на ст. 343 ГПК України відмовив у її задоволенні.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування"в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства Укргазвидобування на ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.12.2022 у справі №922/423/19. Розгляд справи призначено на 09.02.2023. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 10 днів з дня вручення даної ухвали.

27.01.2023 апелянтом до суду надано письмові пояснення (вх. 31172 від 27.01.2023), в яких він просить під час розгляду апеляційної скарги врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 16.11.2022 у справі №910/7310/20 щодо застосування ст. 74 Закону україни «Про виконавче провадження» та ст. 339 ГПК України.

В судове засідання 09.02.2023 з`явився представник Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства Укргазвидобування. Інші сторони в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що інші учасники справи належним чином повідомлені судом про час, дату та місце розгляду справи, явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності інших учасників справи.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи присутнього в судовому засіданні представника боржника з приводу вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи у лютому 2019 року Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та статуту найменування юридичної особи Акціонерне товариство "Укргазвидобування", далі АТ "Укргазвидобування") в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 10.04.2019, просила суд про стягнення на підставі статей 1212 1214 Цивільного кодексу України безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 6 220 348,04 грн, за використання без достатніх правових підстав (без укладення договору оренди) у період з 01.04.2016 по 31.01.2019 земельної ділянки площею 0,7948 га, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Залютинська, 49, на якій розміщено нерухоме майно відповідача та яка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Харкова.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.06.2019 у справі №922/423/19, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2019, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з АТ "Укргазвидобування" на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 2 062 978,84 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Господарського суду Харківської області від 19.06.2019 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 у справі №922/423/19, Господарським судом Харківської області 07.10.2019 видано відповідний наказ №922/423/19 (а.с. 25 т. 1).

Боржник, АТ "Укргазвидобування", не погоджуючись із рішеннями попередніх судових інстанцій, 30.09.2019 (згідно штампу на поштовому конверті), звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою. Одночасно, до касаційної інстанції було подано клопотання, в якому заявник просив зупинити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 19.06.2019 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 у справі №922/423/19 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, посилаючись на норми ст. 294 ГПК України (а.с. 38 т. 3).

Ухвалою Верховного Суду від 09.10.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Укргазвидобування на рішення Господарського суду Харківської області від 19.06.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 у справі №922/423/19 та призначено касаційну скаргу до розгляду на 06.11.2019. Також, між іншого, п. 4 вказаної ухвали зупинено виконання рішення Господарського суду Харківської області від 19.06.2019 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 у справі № 922/423/19.

В зазначеній ухвалі суд касаційної інстанції виходив з приписів ч. 1 ст. 332 ГПК України, якими встановлено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Судом зазначено, що клопотання заявника мотивовано тим, що у разі виконання оскаржуваного рішення у даній справі, в подальшому буде майже неможливо застосувати механізм повороту виконання рішення, що призведе до порушення прав відповідача на ефективний судовий захист.

Визнавши наведені у клопотанні доводи обґрунтованими, Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про зупинення виконання оскаржуваних рішень на підставі ст. 332 ГПК України.

18.10.2019 старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кравченко Тетяною Миколаївною, за результатами розгляду заяви про примусове виконання рішення, на підставі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу №922/423/19, виданого 07.10.2019 про стягнення з Приватного Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у розмірі 2 062 978,84 грн та 30 944,68 грн судового збору. Документ видав: Господарський суд Харківської області. Документ вступив у законну силу (набрав чинності) 18.09.2019.

Пунктом 2 вказаної постанови боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Пунктом 3 постанови державного виконавця встановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 209392,35 грн.

Повідомлено сторони виконавчого провадження про можливість оскарження постанови у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

31.10.2019 АТ «Укргазвидобування» в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату АТ «Укргазвидобування» звернулось до Господарського суду Харківської області із скаргою на дії державного виконавця. У скарзі заявник зазначав, що на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вiд 18.10.2019р. (ВП № 60342309) Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду прийнято ухвалу вiд 09.10.2019 у справі №922/423/19, якою зупинено виконання рішення Господарського суду Харківської області вiд 19.06.2019 та постанову Схiдного апеляцiйного господарського суду вiд 18.09.2019. Скаржник зазначав, що після зупинення виконання судових рiшень у справi № 922/423/19 державний виконавцем проводилися примусові виконавчі дії, однією з яких є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вiд 18.10.2019.

Скаржник зазначав, що статтею 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Отже, винесення будь-якої постанови виконавцем, на думку скаржника, свідчить про те, що це є виконавчою дією, яку державний виконавець не вправі проводити після зупинення судом виконання рішення. Одночасно з виконавчою дією по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем винесено постанови 18.10.2019 про арешт майна боржника, про арешт грошових коштів боржника, про стягнення виконавчого збору.

Як вважав боржник, істотною передумовою, наявність якої дозволяє розпочати проведення виконавчих дій по виконанню виконавчого документа, є відсутність обмежень по виконанню. Неможливо розпочати проведення виконавчих дій після зупинення виконання судового рішення.

Також зазначав, що АТ «Укргазвидобування», щоб не допустити початку проведення виконавчих дій виконавчою службою під час зупинення виконання рішення Господарського суду Харківської області від 19.0б.2019 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 18.09.2019, звернувся з листом від 15.10.2019 № 008.1.3- 008.1.1-1-3156 до Харківської міської ради та просив врахувати дану обставину під час вирішення питання про направлення виконавчого документа для примусового виконання до виконавчої служби (лист прийнято Департаментом діловодства відділу з питань звернення юридичних осіб Харківської міської ради 17.10.2019).

Отже, відповідачем було застосовано всіх заходів, щоб невідбулися неправомірні дії виконавчої служби з моменту отримання від позивача заяви про відкриття виконавчого провадження, які полягають у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.10.2019 №60342309.

Також, у скарзі заявник зазначав, що у п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження №60342309 вiд 18.10.2019 зазначено: «Стягнути з боржника виконавчий збір у розмiрi 209392,35 грн». Натомість, як вважав скаржник, державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зобов`язаний зазначити про стягнення виконавчого збору, а не приймати рішення про його стягнення.

Посилаючись на наведені обставини, скаржник просив скасувати постанову старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Кравченко Тетяни Миколаївни від 18.09.2019 про відкриття виконавчого провадження №60342309 щодо примусового виконання судового наказу № 922/423/19 виданого 07.10.2019 про стягнення з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у розмірі 2 062 978,84 грн, та 30 944,68 грн, судового збору.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом апеляційного перегляду у цій справі є питання наявності/відсутності підстав для задоволення скарги на дії/бездіяльність державного виконавця.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За умовами ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 18 вказаного Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ суду є виконавчим документом (частини перша, друга статті 327 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 241 ГПК України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Господарського суду набрало законної сили 18.09.2019, тобто після прийняття Схiдним апеляцiйним господарським судом 18.09.2019 постанови у даній справі.

У зв`язку з цим, 07.10.2019 Господарським судом Харківської області видано відповідний наказ №922/423/19, який в подальшому стягувачем було пред`явлено до виконання до державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом, тощо.

Згідно з п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Частиною ж третьою вказаної норми визначено права виконавця під час здійснення виконавчого провадження, тобто вказано спосіб та порядок здійснення заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 13 Закону встановлено, що за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. (ч. 5 ст. 26 Закону).

Таким чином, процесуальні положення Закону України «Про виконавче провадження» регламентують порядок дій державного виконавця в разі надходження виконавчого документа, а також встановлюють строк виконання таких дій. Наказ Господарського суду Харківської області від 07.10.2019, в силу приписів Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, а тому підлягав виконанню державною виконавчою службою в силу покладених на неї обов`язків та повноважень Законом.

Частиною 4 ст. 3 Закону встановлено підстави для повернення виконавчого документу стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, в тому числі:

1) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Враховуючи набрання законної сили рішенням Господарського суду Харківської області 18.09.2019, на підставі якого було видано судовий наказ №922/423/19 від 07.10.2019, а також за відсутності підстав для повернення виконавчого документа в порядку ч. 4 ст. 3 Закону, за наявності підстав для відкриття виконавчого провадження через пред`явлення стягувачам наказу господарського суду від 07.10.2019 до виконання, державний виконавець, діючи в межах наданих йому повноважень та у строки, встановлені Законом мав відкрити виконавче провадження, що і було ним здійснено шляхом винесення постанови від 18.10.2019.

Як на підставу оскарження дій державного виконавця про відкриття виконавчого провадження скаржник посилається на те, що на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вiд 18.10.2019 (ВП № 60342309) Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду прийнято ухвалу вiд 09.10.2019 у справі №922/423/19, якою зупинено виконання рішення Господарського суду Харківської області вiд 19.06.2019 та постанову Схiдного апеляцiйного господарського суду вiд 18.09.2019. Скаржник вважав, що після зупинення виконання судових рiшень у справi №922/423/19 державний виконавцем протиправно проводилися примусові виконавчі дії, однією з яких є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вiд 18.10.2019.

Суд першої інстанції з доводами скаржника погодився та вважав, що постанову про відкриття виконавчого провадження прийнято старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кравченко Тетяною Миколаївною всупереч ухвалі Верховного Суду від 09.10.2019 у даній справі. Як вважав суд, зазначеними діями, державний виконавець порушив ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.10.2019 у справі № 922/423/19. Отже, доводи скаржника щодо неправомірності дій державного виконавця суд першої інстанції визнав обґрунтованими.

Частиною 4 статті 294 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії, якщо зупинити його виконання неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 332 ГПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

З наведених приписів, вбачається, що на законодавчому рівні проводиться розмежування між зупиненням виконання оскаржуваного судового рішення, яке застосовується у випадку, якщо судове рішення підлягає примусовому виконанню, й зупинення дії судового рішення, якщо рішення не передбачає примусового виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції, яке було оскаржено до суду апеляційної інстанції, а в подальшому до суду касаційної інстанції є рішенням про присудження, тобто підлягає примусовому виконанню.

Застосовуючи положення статті 332 ГПК України, які надають суду касаційної інстанції право зупинити виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, Верховний Суд ухвалою від 09.10.2019 у справі №922/423/19 зупинив виконання рішення Господарського суду Харківської області вiд 19.06.2019 та постанови Схiдного апеляцiйного господарського суду вiд 18.09.2019.

В той же час, як вже зазначалось, Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок дій державного виконавця в разі надходження виконавчого документа, зокрема, за відсутності підстав для повернення виконавчого документа, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного дня після надходження виконавчого документу, що і було здійснено державним виконавцем шляхом прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.10.2019.

Колегія суддів зазначає, що підстави зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, вказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дії, які вчиняються державним виконавцем шляхом винесення відповідної постанови.

Так, п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Враховуючи зазначене, державний виконавець, керуючись п.2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», зупиняє вчинення виконавчих дій.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову (ч.2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, законодавцем чітко визначені підстави для зупинення виконавчого провадження, а також встановлено процесуальні дії державного виконавця в разі наявності таких підстав.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що зупинено в порядку п.2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» може бути виконавче провадження, яке є відкритим на підставі постанови державного виконавця, а в разі настання процесуальних підстав для його зупинення, державний виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про обставини, настання яких має наслідком винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, зокрема, у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Отже, за наявності підстав для прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження у строки, обумовлені Законом, державний виконавець, мав прийняти постанову, якою зупинити виконання судових рішень на підставі прийнятої Верховним Судом ухвали від 09.10.2019 у справі № 922/423/19.

В той же час, прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження не може свідчити про порушення ним вимог ухвали суду касаційної інстанції про зупинення виконання рішення Господарського суду Харківської області вiд 19.06.2019 та постанови Східного апеляційного господарського суду вiд 18.09.2019, оскільки зупинення виконавчих дій можливо лише у відкритому виконавчому провадженні та в розумінні Закону про виконавче провадження не може бути підставою для заборони стягувачу звернутись до державного виконавця із заявою про вчинення виконавчих дій, оскільки Законом не встановлено таких підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження. Підстави для повернення виконавчого документу стягувачу, або ж відкладення виконавчих дій, не пов`язуються Законом із прийняттям ухвали про зупинення виконання судових рішень. Проте, питання, чи були зупинені державним виконавцем виконавчі дії не є предметом розгляду даної справи та не порушувалось боржником у скарзі на дії державного виконавця, не були предметом розгляду у суді першої інстанції та не є предметом апеляційного оскарження. При цьому, суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як то встановлено ч. 1 ст. 269 ГПК України, а саме, щодо правомірності винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Виходячи з наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в даному випадку, прийнявши наказ суду до виконання та відкривши на його підставі виконавче провадження, державний виконавець діяв у межах вимог, встановлених Законом, підстави для висновку, що такими діями було порушено права боржника, відсутні. Разом з тим, суд першої інстанції наведених вимог Закону не врахував та прийшов до неправомірного висновку про те, що прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження було здійснено всупереч вимог ухвали Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 922/423/19. Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження вiд 18.10.2019 після зупинення виконання судових рiшень у справi №922/423/19 не знайшли свого підтвердження, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції з приводу невірно обраного боржником способу захисту своїх прав.

Зокрема, суд виходив з того, що вимоги скаржника про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, не узгоджуються з приписами ч.2 ст. 343 ГПК України. Як вважав суд першої інстанції, суд має право, у разі встановлення обґрунтованості скарги, лише визнати рішення державного виконавця неправомірним і зобов`язати виконавця усунути порушення. Суд не має право підміняти собою орган державної виконавчої служби та замість нього скасовувати постанову. Такі повноваження віднесені до компетенції відповідного органу державної виконавчої служби та є дискреційними.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що скаржником обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, що має наслідком відмову у задоволенні скарги. Крім того, за висновком суду питання стягнення з боржника виконавчого збору постановою про відкриття виконавчого провадження не є предметом судового розгляду в межах господарського судочинства, а підлягає розгляду в адміністративному суді, а суд, в межах цієї скарги, не уповноважений вирішити питання про правомірність/неправомірність дій державного виконавця щодо стягнення з боржника виконавчого збору.

В той же час, колегія суддів вважає, що зазначення державним виконавцем про стягнення виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження узгоджується із нормами ч. 5 ст. 26 Закону та є невід`ємною частиною постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження , що визначено приписами наведеної норми Закону.

Згідно з ч.1 ст.339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частинами 1, 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №910/7310/20 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків КГС ВС про застосування частини другої статті 343 ГПК України, викладених у постановах від 21.05.2021 у справі №905/64/15, від 25.06.2021 у справі №905/2214/14-908/5734/14, від 25.06.2021 у справі №25/7, від 30.06.2021 у справі №905/2190/14, від 15.07.2021 у справі №924/408/19, від 24.11.2021 у справі №908/3994/14, від 11.04.2022 у справі №916/3143/19 та від 04.08.2022 у справі №910/11419/20, а також висновків КЦС ВС про застосування аналогічних положень частини другої статті 451 ЦПК України, викладених у постанові від 23.02.2022 у справі №1005/7141/2012, про те, що суд не наділений повноваженнями на скасування рішень органів державної виконавчої служби / приватних виконавців (п.8.36).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом частини третьої статті 74 Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Цей начальник при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Однак можливість оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця в порядку, визначеному частиною третьою статті 74 Закону №1404-VIII, не позбавляє стягувача можливості захистити свої порушені права та інтереси шляхом звернення з відповідною скаргою до суду, що передбачено частиною першою статті 74 зазначеного Закону та частиною першою статті 339 ГПК України. Такий захист має бути ефективним, зокрема, доступним для тих, кого він стосується, спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення та не залежати від дій, які виконавець вчиняє на свій розсуд.

Велика Палата Верховного Суду зазначила під час розгляду справи №910/7310/20, що зважаючи на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що у спірному випадку ефективним способом захисту порушеного права стягувача на виконання рішення суду, є задоволення скарги останнього у повному обсязі, в тому числі і щодо зобов`язання Жовківського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) усунути порушення, шляхом скасування постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 04 травня 2022 року, що не суперечить положенням ч.2 ст.343 ГПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вимога про усунення порушення, шляхом скасування постанови державного виконавця є належним способом захисту прав скаржника, які він вважав порушеними, що підтверджує доводи апелянта в цій частині. Натомість, наведеного вище місцевий господарський суд не врахував, у зв`язку з чим, дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні скарги з підстав неналежного способу захисту, обраного скаржником та безпідставно відмовив у задоволенні скарги за наведених підстав.

Колегія суддів зазначає, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Право на виконання судового рішення є невід`ємною гарантією відновлення порушеного права позивача та складовою судового захисту його прав.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

З огляду на встановлені у справі обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги на дії державного виконавця. Суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги також вважає про відсутність підстав для задоволення скарги боржника, але з інших підстав, ніж вважав місцевий господарський суд. У зв`язку з цим, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга на дії державного виконавця без задоволення, але з підстав, викладених у мотивувальній частині даної постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.344 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 271, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного Товариства Укргазвидобування на ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.12.2022 у справі №922/423/19 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.12.2022 у справі №922/423/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.02.2023

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко