ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2023м. ХарківСправа № 922/2012/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Шевченко А.В.

за участю представників учасників процесу:

позивача: Мурашко І.В., ордер серія АЕ № 1162032 від 05.11.2022,

відповідача: Чебан І.В., ордер серія ВІ № 1113054 від 17.11.2022,

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА «КИСЕНЬМОНТАЖ», місто Дніпро,

до Приватного акціонерного товариства «ТУРБОГАЗ», місто Харків,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю ФІРМА «КИСЕНЬМОНТАЖ», звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Приватного акціонерного товариства «ТУРБОГАЗ», про стягнення за контрактом на виконання робіт № 627/19 від 16 вересня 2019 року заборгованості у розмірі 300 509,56 грн., інфляційних втрат 86 500,07 грн., 3% річних 14 053,96 грн., а всього у розмірі 401 063,59 грн.

02 листопада 2022 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА «КИСЕНЬМОНТАЖ» до розгляду та відкрито позовне провадження у справі № 922/2012/22. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/2012/22 підготовче провадження і призначено підготовче засідання.

Щодо реалізації сторонами свого права на подання заяв по суті справи: відповідачем надано: відзив на позовну заяву (вх. № 15012 від 29 листопада 2022 року), що прийнятий до розгляду та долучений до матеріалів справи протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 05 грудня 2022 року; позивачем надано: відповідь на відзив (вх. № 15558 від 05 грудня 2022 року), що прийнята до розгляду та долучена до матеріалів справи ухвалою господарського суду Харківської області від 09 грудня 2022 року (з врахуванням заяви вх. № 15827 та пояснень вх. № 15895); відповідачем - заперечення (вх. № 17002 від 23 грудня 2022 року), що прийняті до розгляду та долучені до матеріалів справи протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 26 грудня 2022 року. Також, ухвалою господарського суду Харківської області від 09 грудня 2022 року, прийнято до розгляду із залученням до матеріалів справи документи, що подані разом із заявою позивача про приєднання документів до матеріалів справи (вх. № 15728 від 07 грудня 2022 року). 26 грудня 2022 року, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

При цьому, суд зазначає, що строки розгляду справи в порядку загального позовного провадження врегулювані розділом ІІІ ГПК України. Так, у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. В свою чергу, відповідно до ч. 1, 2 ст. 195 ГПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Водночас, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України; Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14 березня 2022 року № 133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64//2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Законом України № 2212-ІХ від 21 квітня 2022 року затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Законом України № 2263-іХ від 22 травня 2022 року затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 "Про затвердження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Законом України №2500-IX від 15 серпня 2022 року затверджено Указ Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Законом України №2738-IX від 16 листопада 2022 року затверджено Указ Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Через постійні обстріли міста Харкова ворожими військами будівля, у якій розміщується Господарський суд Харківської області, зазнала пошкоджень, а приміщення суду зазнали часткових руйнувань. З моменту введення воєнного стану та початку ведення активних бойових дій на території Харківської області суд не може забезпечити безпеку апарату суду, суддів, а тому був вимушений обмежити присутність осіб у приміщенні суду до нормалізації обстановки з безпекою у регіоні та усунення руйнувань, у зв`язку з чим, у господарському суді Харківської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя та працює у дистанційному режимі. За змістом статей 10, 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Радою суддів України 02 березня 2022 року опубліковано рекомендації щодо роботи суддів в умовах воєнного стану, з урахуванням яких керівництвом Господарського суду Харківської області тимчасово до усунення вищезазначених обставин встановлено певний порядок роботи. Відповідно до частини 1 та 2 статті Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-яким іншим міркуванням в судовому процесі. Крім того, в період з 25 січня 2023 року по 08 лютого 2023 року суддя-доповідач по справі - Калініченко Н.В. перебувала у щорічній відпустці.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, та щорічну відпустку судді, суд був вимушений з об`єктивних причин вийти за межі строку, встановленого ст. 195 Господарського процесуального кодексу України, який в даному випадку не є розумним. При цьому, суд здійснив усі необхідні дії для розгляду справи, а в матеріалах справи достатньо матеріалів для вирішення спору по суті.

У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зазначені принципи знайшли своє відображення у статтях 7, 13 ГПК України, а тому господарські суди зобов`язані реалізовувати їх під час здійснення господарського судочинства. Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (пункт 3 статті 7) також гарантує право кожного на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку. Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II). Суд констатує про те, що під час розгляду справи, були створені належні умови для реалізації сторонами своїх прав, що передбачені ГПК України.

АГРУМЕНТИ СТОРІН ПО СПРАВІ.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

У позовній заяві зазначено, що 16 вересня 2019 року між позивачем (замовник за договором) та відповідачем (виконавець за договором) укладено контракт на виконання робіт № 627/19 від 16 вересня 2019 року (надалі - «Договір» або «Контракт»), який набрав чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту їхніми печатками і діє до 31 грудня 2019 року або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 11.1. Контракту). Відповідно до умов Договору, відповідач, як виконавець, зобов`язався виконати роботи по ремонту та пуско-наладці 2-х агрегатів турбодетендер-компресорних ДТК26/0,9, а позивач, як замовник, зобов`язався прийняти та оплатити результати робіт в порядку та на умовах цього Контракту. В подальшому сторонами були укладені додаткові угоди № 1 від 01 жовтня 2019, № 2 від 21 листопада 2019 року. В ході виконання Контракту, позивач сплатив на користь відповідача 1 133 893,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. В межах укладеного Контракту відповідач: - поставив позивачу запасних частин на загальну суму 253 783,44 грн, що підтверджується видатковими накладними № РН-90 від 13 грудня 2019 року та № РН-97 від 17 грудня 2019 року; - виконав робіт на загальну суму 579 600,00, що підтверджується актом б/н від 30 грудня 2019 року. Всього відповідачем поставлено запасних частин та виконано робіт на загальну суму 833 383,44 грн. Станом на 01 грудня 2020 року, за пропозицією відповідача, сторони здійснили звірку взаєморозрахунків за Контрактом. 25 березня 2021 року за вих. № 108 від 25 березня 2021 року позивач направив на адресу відповідача лист з вимогою повернення грошових коштів в сумі 300 509,56 грн., до якого долучив підписаний акт звірки взаєморозрахунків. Як вказує позивач, з моменту виникнення заборгованості з відповідачем велись численні телефонні переговори та здійснювалось листування з метою добровільного її погашення. Відповідач, не заперечуючи по суті проти боргу, обіцяв його оплатити. Оскільки відповідач гроші не повернув, то 15 липня 2021 року за вих. № 223 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів в сумі 300 509,56 грн. Незважаючи на це, як вказує позивач, борг до цього часу не сплачений.

Окремо, позивач вказує, що направлення ним на адресу відповідача 25 березня 2021 року грошової вимоги у вигляді листа за вих. № 108 від 25 березня 2021 року, у розумінні ст. 530 ЦК України, є пред`явлення вимоги щодо виконання зобов`язання. Позивач здійснює нарахування 3% річних у сумі 14 053,96 грн. та інфляційних втрат у сумі 86 500,07 грн. за період з 06 квітня 2021 року по 26 жовтня 2022 року.

29 листопада 2022 року до суду відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх. № 15012). У відзиві зазначається, що відповідно до умов п. 1.1. Контракту відповідач зобов`язався виконати роботи по ремонту та пуско-наладці 2-х агрегатів турбодетандер-компресорних ДТК 26/0,9, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити результати робіт. Відповідно до положень Додаткової угоди № 2 до Контракту від 21 листопада 2019 року п. 1.1. Контракту був викладений в новій редакції та доповнений зобов`язаннями виконавця виготовити та доставити запасні частини (ЗІП), відповідно до «Переліку ЗІП для двох агрегатів ДТК 26/0,9». Як вказує відповідач, укладений між сторонами Контракт за своєю правовою природою є змішаний і містить в тому числі елементи договору поставки. А саме, зобов`язання, що виникли у відповідача внаслідок укладення Додаткової угоди № 2 від 21 листопада 2019 року - це постачання товару, у позивача - прийняття товару та його оплата. Відповідно до положень п. 4.6. Контракту (в редакції Додаткової угоди № 2 від 21 листопада 2019 року) передання Замовнику запасних частин (ЗІП) відповідно до Додатку № 4 до Контракту для ДТК 26/0,9 здійснюється шляхом підписання замовником товарних накладних на складі виконавця. Передання зазначених ТМЦ Замовнику здійснюється після отримання виконавцем повної оплати робіт по їх ремонту та або виготовленню. Як вказано у відзиві, відповідачем супровідним листом № 18-624/151 було направлено на адресу позивача проект Додаткової угоди № 2 до Контракту від 21 листопада 2019 року разом з Додатками № 4 та № 5, а також рахунок на оплату робіт № 56 від 05 грудня 2019 року та на оплату запчастин № 55 від 05 грудня 2019 року. Позивач з супровідним листом № 26 від 29 січня 2020 року повернув Додаткову угоду № 2 від 21 листопада 2019 року без підписання з причин невірного зазначення у проекті документа його найменування, жодних заперечень по суті запропонованих умов не зазначив. В той же час, позивачем, на виконання умов Контракту та на підставі рахунку № 55 від 05 грудня 2019 року, була здійснена часткова оплата запасних частин на загальну суму 611 005,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1125 від 06 грудня 2019 року, № 1136 від 13 грудня 2019 року та № 1149 від 27 грудня 2019 року. Окрім того, позивач отримав від відповідача частину оплачених запасних частин на загальну суму 253 783,00 грн. на підставі видаткових накладних № РН-90 від 13 грудня 2019 року та № РН-97 від 17 грудня 2019 року. Таким чином, відповідач вважає, що позивач здійсненням конклюдентних дій, спрямованих на виконання умов Контракту, повністю погодився з умовами, запропонованими відповідачем у проекті Додаткової угоди № 2 до Контракту від 21 листопада 2019 року. Позивач листом № 48 від 12 лютого 2020 року звернувся до відповідача з проханням повідомити дату постачання залишку запасних частин відповідно до умов Контракту. Відповідач, листом № 18-88/39 від 13 лютого 2020 року, повідомив про готовність здійснити доставку запасних частин за умови повної оплати їх вартості. 02 березня 2020 року відповідач повторно звернувся до позивача листом № 18-130/86 з проханням здійснити остаточну оплату виготовлених запасних частин. Однак, позивач своїх зобов`язань, передбачених Контрактом не виконав. Як вказує відповідач, 30 березня 2021 року ним був отриманий лист позивача № 108 від 25 березня 2021 року з проханням повернути грошові кошти в сумі 300 509,60 грн. з посиланням на акт звірки взаєморозрахунків станом на 01 грудня 2020 року, підписаний сторонами. Відповідач звертає увагу, що підписання сторонами зазначено акту не є належним доказом наявності у відповідача заборгованості, сума якої підлягає безумовному поверненню та заявленню до стягнення, а лише підтверджує факт не отримання позивачем на дату підписання акту раніше замовленого у відповідача товару в повному обсязі. 02 квітня 2021 року відповідачем на адресу позивача був направлений лист № 18/188-233 з пропозицією направити відповідальну особу для прийняття замовлених та виготовлених запасних частин, який був залишений позивачем без відповіді. 16 липня 2021 року відповідачем був отриманий лист позивача № 223 від 15 липня 2021 року з повторним проханням повернути грошові кошти в сумі 300 509,56 грн. Окрім того, в листі було зазначено, що необхідність в поставці запчастин відпала. 13 серпня 2021 року відповідач, з використанням електронної пошти, повторно звернувся до позивача листом № 18/519-498 про направлення представника для прийняття запасних частин на суму 347 551,32 грн. Таким чином, позивач, порушуючи умови чинного законодавства та укладеного сторонами Контракту, фактично безпідставно відмовився від повної оплати та прийняття товару загальною вартістю 347 551,32 грн., що перевищує суму сплаченого позивачем авансового платежу.

05 грудня 2022 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 15558). У відповіді на відзив зазначається, що позивач наполягає на тому, що контракт № 627/19, додаткова угода № 2 від 21.11.2019, додатки № 4 та № 5 до контракту підписані та виконувались сторонами з урахуванням протоколу розбіжностей. Згідно із додатковою угодою № 2 з урахуванням протоколу розбіжностей, поставка і передача запасних частин повинна відбуватись на території Генерального замовника. Згідно із додатком № 5 до контракту, відповідач зобов`язався виготовити та поставити запасні частини (ЗІП) для двох ДТК 26/0.9 протягом 45 робочих днів після отримання передплати. Відповідач визнав, що платіжним дорученням № 1125 від 06.12.2019р. позивач сплатив 200 004,00 грн. передплати за запасні частини за Контрактом та на підставі рахунку № 55 від 05.12.2019. Відповідно, строк виготовлення та поставки ЗІП у повному об`ємі - 11 лютого 2020 року відповідачем порушений і це порушення не спростовано. Долучені відповідачем до відзиву листи також підтверджують, що станом на 11 лютого 2020 року запасні частини в повному обсязі не виготовлені та не поставлені. Станом на 11 лютого 2020 року відповідач поставив лише третю частину запасних частин, передбачених рахунком № 55 від 05.12.2019. Запасні частини на суму 253 783,44 грн. за видатковими накладними № РН-90 від 13.12.2019 та № РН-97 від 17.12.2019 поставлені відповідачем на територію Генерального замовника, що підтверджує виконання сторонами Контракту з урахуванням протоколів розбіжностей. Станом на 11.02.2020 відповідач не поставив наступні запасні частини: колодки (ліві упорні) з комплектом - 16 комплектів, колодки (праві упорні) з комплектом - 16 комплектів, ловушка в кількості 4 шт., втулка лабіринтна в кількості 4 шт., кільце з`єднувальне 2 шт., кільце ущільнення корпусу СА 2 шт. В листах, долучених відповідачем до відзиву, вказано різний перелік готових запасних частин. Пов`язання поставки запасних частин у залежність від підписання актів приймання робіт, про які відповідачу достеменно відомо, що вони не прийняті ані позивачем, ані Генеральним замовником (листи від 06.02.2020 та від 10.02.2020) не передбачено умовами Контракту. Після 31.12.2019 року відповідач не виконував робіт, не поставляв запасних частин. Відповідач не виконав свої зобов`язання в повному обсязі та належним чином, перемовини та переписка із ним були безрезультатні. Листи позивача від 26.02.2020 за вих. № 68 та вих. № 69 відповідач залишив без відповіді, незважаючи на неодноразові нагадування. Листи відповідача від 01.04.2021 вих. № 18/188-233 та від 13.08.2021 вих. № 18/519-498 не є доказами належного виконання відповідачем зобов`язань, бо фактично є відповіддю на листи позивача з вимогою повернути гроші від 25.03.2021 за вих. № 108 та від 15.07.2021 за вих. № 223. Лист відповідача за вих. № 18-130-86 від 02.03.2020 не стосується зобов`язань сторін за Контрактом, стосується робіт по ремонту іншого обладнання, про що відповідач був повідомлений позивачем листом.

23 грудня 2022 року до суду від відповідача надійшли заперечення (вх. № 17002). У запереченнях зазначено, що до позовної заяви та відповіді на відзив позивачем не додано жодного підписаного обома сторонами протоколу розбіжностей. З листування, яке було додано до позовної заяви вбачається, що сторонами так і не була досягнута згода щодо підписання протоколу розбіжностей саме до Контракту та додаткової угоди № 2. Також, у запереченнях зазначено, що позивач стверджує, що відповідачем не спростовано нібито існування порушення строку виготовлення та поставки ЗІП у повному обсязі. Однак, як вказує відповідач, дане міркування підлягає відхиленню, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є стягнення грошових коштів, які були сплачені передплатою на адресу відповідача за виконання робіт з ремонту та запчастин. Обґрунтуванням позову є передплата грошових коштів на підставі платіжних доручень та акту звірки. Жодного посилання на порушення строків виконання робіт з ремонту та строків поставки запасних частин позов не містив. Таким чином, твердження позивача про порушення відповідачем строків виготовлення та поставки ЗІП не має відношення до позову, який розглядається в межах даної господарської справи. Відповідач звернув увагу також про те, що твердження позивача щодо виготовлення запасних частин з різним переліком, не поставлення певного переліку запасних частин, залежність поставки запасних частин від підписання актів приймання робіт, рівно як і те, що роботи з ремонту, виготовлення і поставки запасних частин, які передбачені Договором, і які не були виконані відповідачем за Контрактом, виконані позивачем як власними силами так із залученням сторонніх організацій за власні кошти - не мають відношення до предмету та підстав пред`явленого позову, який розглядається в межах даної господарської справи з підстав, викладених вище.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

ВІДНОСНО НАЯВНОСТІ/ВІДСУТНОСТІ ЗАБОРГОВАНОСТІ ЗА КОНТРАКТОМ.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. В статті 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Між позивачем (замовник за Контрактом) та відповідачем (виконавець за Контрактом) укладено Контракт на виконання робіт № 627/19 від 16 вересня 2019 року.

Як вбачається зі змісту умов укладеного сторонами Контракту, він за своєю правовою природою є договором підряду, тому окрім загальних положень Цивільного кодексу України щодо зобов`язань, правовідносини між сторонами мають бути врегульовані нормами глави 61 "Підряд" Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Для подальшого аналізу матеріалів справи визначальним є встановлення в якій редакції був підписаний Контракт, які Додаткові угоди були укладені до нього та які протоколи розбіжностей є погодженими. У матеріалах справи містяться, окрім Контракту, наступні документи: - протокол розбіжностей до Контракту від 08 листопада 2019 року, що підписаний лише позивачем, а отже не береться до уваги суду; - додаткова угода № 1 від 01 жовтня 2019 року до Контракту, що підписана лише відповідачем, а отже не береться до уваги суду; додаткова угода № 2 від 21 листопада 2019 року до Контракту разом з Додатком № 4 та № 5 до Контракту, що містить підписи та печатки обох сторін, а отже обов`язково враховується судом під час розгляду справи; - протокол розбіжностей від 03 липня 2020 року до Додаткової угоди № 2, що підписаний лише позивачем, а отже не береться до уваги суду; - протокол розбіжностей від 03 липня 2020 року до Додатку № 5 Додаткової угоди № 2, що підписаний лише позивачем, а отже не береться до уваги суду; - протокол розбіжностей від 03 липня 2020 року до Додатку № 4 Додаткової угоди № 2, що підписаний лише позивачем, а отже не береться до уваги суду. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Позивач наполягає, що Додаткова угода № 2 була укладена з урахуванням протоколу розбіжностей, а відповідач проти цього заперечує. Крім того, як вбачається з заяв по суті справи, між сторонами існує спір з приводу редакції Додаткової угоди № 2, а саме укладення його з урахуванням протоколу розбіжностей або навпаки. З урахуванням цього, суд має врахувати лише ті документи, що були погоджені сторонами та фактично ними виконувались.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд має розглянути виниклі між сторонами правовідносини з урахуванням: 1) Контракту; 2) Додаткової угоди № 2 від 21 листопада 2019 року разом з Додатками № 4 та № 5 до Контракту. Суд не може брати до уваги документи, що не були погоджені іншою стороною. Процедура, визначена ст. 180 ГК України щодо врегулювання розбіжносей сторонами не застосована.

Відповідно до п. 1.1. Контракту (з урахуванням Додаткової угоди № 2) виконавець (відповідач) зобов`язується виконати роботи: 1) з ремонту та пусконалагодження 2-х агрегатів турбодетандер-компресорних ДТК 26/0,9; 2) з ремонту вала ротора ДТК 26/0,9 зав. №020402, ремонту підшипників радіальних у кількості 2 шт., підшипників радіально упорних у кількості 2 шт. (надалі - роботи); 3) виготовити та доставити запасні частини (ЗІП) згідно з «Переліком ЗІП для двох агрегатів ДТК 26/0,9» (додаток № 4 до Контакту), а Замовник зобов`язується прийняти та сплатити результати виконаних робіт, виготовлення та доставки ЗІП у порядку та на умовах цього Контракту. Відповідно до п. 1.4. Контракту роботи виконуються з використанням товарно-матеріальних цінностей замовника - запасних частин на агрегати (ЗІП), у тому числі КВПіА та комплектуючі, витратних матеріалів, спеціальних інструментів та пристосувань для збірки - розбирання агрегатів, що поставлялися з агрегатом, енергоресурсів.

Відповідно до п. 3.1. Контракту (з урахуванням Додаткової угоди № 2) ціна Контракту становить суму 1 582 851,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 280 218,00 грн. Ціна Контракту утворена підсумовуванням вартості робіт та вартості ЗІП, зазначених у п.п. 3.1.1-3.1.3.: 3.1.1. - 3.1.1. вартість робіт з ремонту та пусконалагодження 2-х агрегатів турбодетандер-компресорних ДТК 26/0,9 складає суму 579 600,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 96 600,00 грн.; - 3.1.2. вартість робіт з ремонту вала ротора ДТК 26/0,9 зав. № 020402, підшипників радіальних у кількості 2 шт., підшипників радіально упорних у кількості 2 шт. складає суму 272 568,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 45 428,00 грн.; - 3.1.3. вартість, ЗІП складає суму 730 683,00 грн., зокрема ПДВ 20% - 121 780,50 грн, відповідно до «Переліку ЗІП для двох агрегатів ДТК 26/0,9» (додаток № 4 до Контракту). У вартість ЗІП не включені витрати на його доставку до місця проведення робіт у м. Кривий Ріг. Замовник оплачує транспортування ЗІП до місця виконання робіт та території Генерального замовника на підставі рахунків, наданих виконавцем.

Відповідно до п. 3.3. Контракту (з урахуванням Додаткової угоди № 2) умови та порядок оплати робіт та виготовлення ЗІП. Відповідно до п. 3.3.1. Контракту (з урахуванням Додаткової угоди № 2) Замовник здійснює перший авансовий платіж за роботи з ремонту та пусконалагодження 2-х апретів турбодетандер-компресорних ДТК 26/0,9 у сумі 289 800,00 грн., зокрема ПДВ 20% - 48 300,00 грн., протягом 15 календарних днів після підписання Контракту на підставі рахунку виконавця. Відповідно до п. 3.3.2. Контракту (з урахуванням Додаткової угоди № 2) остаточний розрахунок за роботи з ремонту та пусконалагодження 2-х агрегатів турбодетандер - компресорних ДТК 26/0,9, здійснюється після завершення робіт, проведення приймальних випробувань агрегатів та підписання сторонами «Акту здачі-приймання виконаних робіт» протягом 15 календарних днів з дня підписання Акту, на підставі рахунку (рахунку-фактури) виконавця.

Відповідно до пп. «а» п. 3.3.3. Контракту (з урахуванням Додаткової угоди № 2) замовник здійснює авансовий платіж (45%) за роботи з ремонту вала ротора ДТК 26/0,9 зав. № 020402, підшипників радіальних у кількості 2 шт., підшипників радіально упорних у кількості 2 шт., у сумі 122 655, 60 грн., зокрема ПДВ 20% - 20 442,60 грн. до 12 грудня 2019 року на підставі рахунку виконавця, надісланого замовнику на адресу електронної пошти . Відповідно до пп. «б» п. 3.3.3. Контракту (з урахуванням Додаткової угоди № 2) остаточний платіж за роботи з ремонту вала ротора ДТК 26/0,9 зав. № 020402, підшипників радіальних у кількості 2 шт. у сумі 149 912,40 грн., у т.ч. ПДВ 24 985,40 грн здійснюється до 30 грудня 2019 року на підставі рахунку виконавця, надісланого замовнику на адресу електронної пошти .

Відповідно до пп. «а» п. 3.3.4. Контракту (з урахуванням Додаткової угоди № 2) замовник здійснює авансовий платіж за запасні частини (ЗІП) згідно з Додатком № 4 до Контракту для ДТК 26/0,9 у сумі 200 004,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 33 334,00 грн., до 06 грудня 2019 року на підставі рахунку виконавця надісланого замовнику на адресу електронної пошти . Відповідно до пп. «б» п. 3.3.4. Контракту (з урахуванням Додаткової угоди № 2) черговий платіж за запасні частини (ЗІП) згідно з Додатком № 4 до Контракту для ДТК 26/0,9 у сумі 311 001,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 51 833,50 грн., здійснюється замовником до 16 грудня 2019 року на підставі рахунку виконавця, надісланого замовнику на адресу електронної пошти . Відповідно до пп. «в» п. 3.3.4. Контракту (з урахуванням Додаткової угоди № 2) остаточний платіж за запасні частини (ЗІП) згідно з додатком № 4 до Контракту для ДТК 26/0,9 у сумі 219 678,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 36 613,00 грн., здійснюється замовником до 16 січня 2020 року на підставі рахунку виконавця, надісланого замовнику на адресу електронної пошти .

В матеріалах справи містяться наступні платіжні доручення, що підтверджують сплату позивачем на користь відповідача відповідних сум: - платіжне доручення № 1084 від 02 жовтня 2019 року на суму 289 800,00 грн. з призначенням платежу: «Передплата за вик. робіт з рем. двух агрегатів турбодетандер-компрес ДТК 26/0.9, зг. контракту та рах. 34 від 26.09.2019». При цьому, в матеріалах також наявний рахунок № 34 від 26 вересня 2019 року на суму 289 800,00 грн., форма оплати: передплата згідно п. 3.3.1. Контракту; - платіжне доручення № 1125 від 06 грудня 2019 року на суму 200 004,00 грн. з призначенням платежу: «Передплата за запасні частини згідно рахунку № 55 від 05.12.2019». При цьому, в матеріалах також наявний рахунок № 55 від 05 грудня 2019 року на суму 730 683,00 грн., форма оплати: передплата згідно п. 3.3.4. Контракту; - платіжне доручення № 1129 від 12 грудня 2019 року на суму 122 655,60 грн. з призначенням платежу: «Передплата за вик. робіт з ремонту вала ротора ДТК 26/0,9 згідно рахунку № 56 від 05.12.2019 р.». При цьому, в матеріалах також наявний рахунок № 56 від 05 грудня 2019 року на суму 122 655,60 грн., форма оплати: передплата згідно пп. (а) п. 3.3.3. Контракту; - платіжне доручення № 1136 від 13 грудня 2019 року на суму 311 001,00 грн. з призначенням платежу: «Передплата за запасні частини згідно рахунку № 55 від 05.12.2019». Як вже було зазначено вище, зазначений рахунок наявний в матеріалах справи; - платіжне доручення № 1149 від 27 грудня 2019 року на суму 100 000,00 грн. з призначенням платежу: «Передплата за запасні частини згідно рахунку № 55 від 05.12.2019». Як вже було зазначено вище, зазначений рахунок наявний в матеріалах справи; - платіжне доручення № 1150 від 27 грудня 2019 року на суму 110 432,40 грн. з призначенням платежу: «За вик. робіт з ремонту вала ротора ДТК 26/0,9 згідно рахунку № 61 від 26.12.2019». При цьому, в матеріалах також наявний рахунок № 61 від 26 грудня 2019 року на суму 149 912,40 грн., форма оплати: оплата згідно пп. (б) п. 3.3.3. Контракту.

Таким чином, позивачем було сплачено на користь відповідача суму у загальному розмірі 1 133 893,00 грн. (289 800,00 грн. + 200 004,00 грн. + 122 655,60 грн. + 311 001,00 грн. + 100 000,00 грн. + 110 432,40 грн.). Якщо робити деталізацію за кожним видом роботи, що вказаний у п. 1.1. Контракту, то за роботи: 1) з ремонту та пусконалагодження 2-х агрегатів турбодетандер-компресорних ДТК 26/0,9 Контрактом передбачено суму - 579 600,00 грн (п. 3.1.1.), з них: 289 800,00 грн (п. 3.3.1.) та доплата після завершення робіт та підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт (п. 3.3.2.). Фактично сплачено 289 800,00 грн (за платіжним дорученням № 1084 від 02 жовтня 2019 року), тобто за п. 3.3.1. Договору позивачем сплачено повністю. В матеріалах справи міститься акт прийняття виконаних ремонтних робіт від 30 грудня 2019 року на суму 579 600,00 грн. Як вказано в цьому акті та підтверджено матеріалами справи, позивачем сплачено 289 800,00 грн та відповідно до п. 3.3.2. Договору та акту не сплачено 289 800,00 грн; 2) з ремонту вала ротора ДТК 26/0,9 зав. № 020402, ремонту підшипників радіальних у кількості 2 шт., підшипників радіально упорних у кількості 2 шт. Контрактом передбачено суму - 272 568,00 грн (п. 3.1.2.), з них: 122 655,60 грн. (пп. «а» п. 3.3.3.) та 149 912,40 грн (пп. «б» п. 3.3.3.). Фактично сплачено 233 088,00 грн. (122 655,60 грн. за платіжним дорученням № 1129 від 12 грудня 2019 року + 110 432,40 грн за платіжним дорученням № 1150 від 27 грудня 2019 року). Відповідно до пп. «б» п. 3.3.3. Договору не сплачено 39 480,00 грн.; 3) виготовити та доставити запасні частини (ЗІП) згідно з «Переліком ЗІП для двох агрегатів ДТК 26/0,9» (додаток №4 до Контакту) Контрактом передбачено суму - 730 683,00 грн (п. 3.1.3.), з них: 200 004,00 грн. (пп. «а» п.3.3.4), 311 001,00 грн. (пп. «б» п. 3.3.4) та 219 678,00 грн (пп. «в» п. 3.3.4.). Фактично сплачено 611 005 грн. (200 004,00 грн. за платіжним дорученням № 1125 від 06 грудня 2019 року + 311 001,00 грн. за платіжним дорученням № 1136 від 13 грудня 2019 року + 100 000,00 грн. за платіжним дорученням 1149 від 27 грудня 2019 року). Відповідно до пп. «в» п. 3.3.4. Договору не сплачено 119 678,00 грн.

Отже, з аналізу договору стає зрозумілим, що відповідач мав здійснити: 1) роботи з ремонту; 2) виготовити запасні частини. За підсумками здійснених розрахунків вбачається, що позивач сплатив на користь відповідача загальну суму 1 133 893,00 грн., з яких 522 888,00 грн. сплачено за виконання робіт, а 611 005,00 грн. сплачено за запасні частини.

При цьому, згідно акту прийняття виконаних ремонтних робіт від 30 грудня 2019 року, роботи прийняті на загальну суму 579 600,00 грн. Згідно видаткової накладної № РН-90 від 13 грудня 2019 року на суму 157 467,00 грн та видаткової накладної № РН-97 від 17 грудня 2019 року на суму 96 316,44 грн. запасних частин поставлено на загальну суму 253 783,44 грн. Загальна сума виконаних робіт та поставлених запасних частин за Договором становить 833 383,44 грн.

Враховуючи, що позивачем було сплачено на користь відповідача 1 133 893,00 грн., а загальна вартість виконаних робіт та поставлених запасних частин 833 383,44 грн., позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 300 509,56 грн. На підтвердження цього позивач посилається на акт звірки взаєморозрахунків станом на 01 грудня 2020 року, що складений та підписаний обома сторонами. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. У п. 8.5. постанови Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 грудня 2020 року по справі № 916/499/20 вказується, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Враховуючи зазначений висновок, суд зазначає, що з наданого акту звірки, як і з матеріалів справи, підтверджено проведення операцій з 1 по 9 пункт. Водночас сальдо у позивача та відповідача різняться. Через це, суд не бере до уваги зазначений документ в якості доказу наявності заборгованості відповідача перед позивачем. Акт звірки в даному випадку має змістовне навантаження інформаційного документа, який містить лише відомості про відображення в бухгалтерському обліку позивача та відповідача господарських операцій. Водночас, для вирішення цієї господарської справи необхідним є дослідження первинних документів, що і було зроблено судом.

Для більш детального з`ясування обставин важливим є також дослідження доданого до матеріалів справи листування між позивачем та відповідачем. Воно в більшій мірі зводиться до з`ясування редакції укладеного договору, суперечок щодо виконання робіт та вже виконаних робіт, поставки запасних частин. Заслуговує на окрему увагу лист відповідача № 18-88/39 від 13 лютого 2020 року у якому зазначено, що залишкова частина ЗІП (запасних частин) виготовлена та готова до поставки. Хоча у цьому листі не зазначається конкретний перелік запасних частин, однак відповідач повідомив позивача про повну готовність до поставки залишку запасних частин. Необхідно також звернути увагу на лист відповідача № 18/188-233 від 01 квітня 2021 року, що адресований позивачу. Зі змісту цього листа вбачається, що відповідач повторно повідомляє позивача про те, що на складі відповідача знаходяться виготовлені за Контрактом запасні частини для ДТК 26/0,9, перелік яких співпадає з переліком, що міститься у Додатку № 4 до Контракту, що був погоджений сторонами Додатковою угодою № 2 (6 позицій). Зазначеним листом запропоновано позивачу сплатити заборгованість у розмірі 119 679,00 грн за запасні частини та прийняти їх. В свою чергу, позивач листом вих. № 223 від 15 липня 2021 року, що адресований відповідачу, повідомив наступне: «Приватне акціонерне товариство «Турбогаз» не виконало належним чином свої зобов`язання передбачені контрактом № 627/19, строк невиконання зобов`язання значний, у нас - ТОВ фірма «Кисеньмонтаж», відпала необхідність як у поставці Вами запасних частин так і у роботах з ремонту валу ротору ДТК 26/0,9, ремонту підшипників радіальних ДТК 26/0,9, ремонту підшипників радіально-упорних ДТК 26/0,9…У зв`язку з цим, і також повторно, ТОВ фірма «Кисеньмонтаж» просить Вас повернути перераховані нами грошові кошти у сумі 300 509,56 грн». Відповідач листом № 18/579-498 від 13 серпня 2021 року запропонував позивачу направити представника для приймання запасних частин (5 позицій, порівняно з листом відповідача № 18/188-233 від 01 квітня 2021 року відсутня позиція «ДТК 26-09СБ Збірка вловлювача», що є п. 4 Додатку № 4).

Судом було здійснено повну звірку обсягу запасних частин, які повинні бути поставлені згідно Додатку № 4 до Контракту (в редакції Додаткової угоди № 2) та обсягу запасних частин, що був фактично поставлений згідно із видатковою накладною № РН-90 від 13 грудня 2019 року та видатковою накладною № РН-97 від 17 грудня 2019 року. Відповідно запасні частини, що не вказані у видаткових накладних, однак вказані у Додатку № 4 до Контракту, є такими, що не були передані позивачу. Звірка проводилась за кожним найменуванням з перевіркою кількості поставлених запасних частин. Судом було з`ясовано, що загалом не були передані позивачу наступні запасні частини: - пункт 1 Додатку № 4: «Колодка упорна ліва з комплектом демпферних пластин» у кількості 16 комплектів на загальну суму 125 239,68 з ПДВ; - пункт 2 Додатку № 4: «Колодка упорна права з комплектом демпферних пластин» у кількості 16 комплектів на загальну суму 125 239,68 з ПДВ; - пункт 4 Додатку № 4: «ДТК 26-09 СБ Збірка вловлювача» у кількості 4 шт. на загальну суму 116 634,96 грн з ПДВ; - пункт 26 Додатку № 4: «ДТК 26-09 №14К Втулка лабіринтна ротора» у кількості 4 шт. на загальну суму 72 143,76 грн з ПДВ; - пункт 27 Додатку № 4: «ДТК 26-09 № 26 Кільце ущільнення корпусу СА» у кількості 2 шт. на загальну суму 23 358,60 грн з ПДВ; - пункт 29 Додатку № 4: «ДТК 26-09 № 31 Кільце з`єднувальне» у кількості 2 шт. на загальну суму 14 282,88 грн. Загальна сума запасних частин, що не були передані позивачу, складає 476 899,56 грн. З огляду на умови Контракту та надані первинні документи зазначений розрахунок суми, здійснений судом, є арифметично правильним, адже згідно видаткових накладних було постановлено запасних частин на загальну суму 253 783,44 грн, з`ясована судом сума запасних частин складає 476 899,56 грн, а разом 730 683,00 грн, що відповідає загальній вартості запасних частин, що вказана у п. 3.1.3 Договору. В свою чергу, листом № 18/188-233 від 01 квітня 2021 року відповідач повідомив позивача про готовність запасних частин на загальну суму 476 899,56 грн. і за вищезазначеним переліком, що встановлений судом, тобто про повну готовність на відвантаження всіх запасних частин. При цьому, судом враховується, що листом № 18-88/39 від 13 лютого 2020 року відповідач також повідомив про готовність запасних частин. Відповідно до п. 4.6. Контракту (з урахуванням Додаткової угоди № 2) передача замовнику запасних частин (ЗІП) згідно з Додатком № 4 до Контракту для ДТК 26/0,9 здійснюється шляхом підписання Замовником товарних накладних на складі Виконавця. Передача зазначених ТМЦ Замовнику здійснюється після отримання Виконавцем повної оплати робіт з їх ремонту та/або виготовлення. Отже, відповідач, на виконання умов Контракту, повідомив позивача про готовність до відвантаження запасних частин, однак позивач не організував їх приймання на складі відповідача.

Таким чином, відповідач був готовий поставити запасні частини на загальну суму 476 899,56 грн, однак позивач не організував їх прийняття на складі відповідача аргументуючи це тим, що у нього: «Відпала необхідність». В свою чергу, позивач вважає спірну грошову суму у розмірі 300 509,56 грн. боргом відповідача перед позивачем, про що зазначено у самому позові. Її стягнення обґрунтовано позивачем наявністю акту звірки взаєморозрахунків, направлення вимоги про сплату цих коштів в порядку ст. 530 ЦК України та не сплата цієї суми в семиденний строк відповідачем на користь позивача.

Однак, суд не вбачає підстав для стягнення зазначеної суми, зокрема і в якості боргу. У позивача було право вимагати поставки запасних частин, тобто негрошова вимога, хоча вона може бути оцінена певною сумою коштів. Натомість, позивач станом на 15 липня 2021 року виразив своє небажання, з власних міркувань, приймати зазначені запасні частини, а частину сплаченої грошової суми за них вимагав та вимагає повернути, обґрунтовуючи в позові це в якості боргу відповідача перед позивачем. Тобто, на думку позивача, з негрошової вимоги, а саме поставки (передання на складі Виконавця) запасних частин, його права трансформувалося в грошову вимогу - стягнення боргу, а фактично повернення частини передплати.

Проаналізувавши Контракт, всі надані первинні документи, а також листування між сторонами, суд зазначає, що позивач не набув права стягнення з відповідача боргу, адже такого боргу не існує.

По-перше, відповідно до ч. 1-4 ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника (частина перша). Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (частина друга). Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (частина третя). Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (частина четверта). У позовній заяві та відповіді на відзив позивач не посилається на те, що ним була реалізована відмова від Контракту, зокрема на підставі ст. 849 ЦК України. Прямої відмови від Контракту, відповідно до ст. 849 ЦК України, також не вбачається із наданого листування між сторонами. Якщо розцінювати лист позивача за вих. № 223 від 15 липня 2021 року, а саме слова: «відпала необхідність як у поставці Вами запасних частин так і у роботах з ремонту», як відмова від Контракту (договору підряду) на підставі ч. 2-4 ст. 849 ЦК України, то суд зазначає, що позивач не міг станом на 15 липня 2021 року здійснити таку відмову, адже станом на 13 лютого 2020 року та на 01 квітня 2021 року відповідачем було повідомлено позивача про повну готовність запасних частин.

У п. 44-48 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 жовтня 2021 року по справі № 910/16684/19 зазначено наступне: « 44. Правовий аналіз частин 2 - 4 статті 849 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що вони встановлюють три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки такої відмови. 45. Так, частинами 2, 3 вказаної статті передбачено право замовника на відмову від договору підряду лише за наявності конкретно визначених законодавством умов, які напряму залежать від наявності порушень умов договору в діях підрядника, при цьому наслідком такої відмови є виникнення саме у замовника права вимагати відшкодування збитків з підрядника. 46. Натомість частина 4 зазначеної статті встановлює безумовне право замовника відмовитися від договору (без будь-яких причин та умов), але з обов`язком саме замовника виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати підряднику збитки, завдані розірванням договору. Тобто, вказана правова норма презюмує правомірність дій підрядника при виконанні договору і саме тому в разі відмови від договору виникає обов`язок замовника виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати його збитки, на відміну від пункту 2 цієї норми, яка врегульовує право замовника на відмову якраз у випадку невиконання зобов`язань підрядником. 47. Отже, в залежності від підстави розірвання договору підряду настають різні правові наслідки захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання. 48. Подібні за замістом висновки наведені в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.03.2020 у справі №910/2051/19».

Суд зазначає, що не вбачає підстав для висновку про те, що позивач відмовився від договору на підставі ч. 2-4 ст. 849 ЦК України, адже: - відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України: позивач не надав належні докази того, що відповідач своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим; - відповідно до ч. 3 ст. 849 ЦК України: замовник не призначав строк для усунення недоліків; - відповідно до ч. 4 ст. 849 ЦК України: позивач не міг відмовитися від договору, адже відповідач раніше повідомив про повну готовність запасних частин. При цьому, позивач не посилався на жодну з зазначених обставин в якості підстави для припинення Контракту. Такий детальний аналіз наявності/відсутності відмови позивача від Контракту здійснений з огляду на принцип судочинства jura novit curia - "суд знає закони" про який, в тому числі згадується і у п. 50-52 вищезазначеної постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: « 50. Водночас, виходячи з принципу судочинства jura novit curia - "суд знає закони", неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, а суд має самостійно перевірити доводи сторін щодо застосування закону, який регулює спірні правовідносини, та надати правильну правову кваліфікацію цим відносинам і зобов`язанням сторін. 51. У цьому висновку Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду в постановах від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, та у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 905/2419/18. 52. Тому Верховний Суд, керуючись принципом jura novit curia ("суд знає закони"), самостійно здійснює кваліфікацію спірних правовідносин, у зв`язку з чим зазначає, що за змістом наведених позивачем доводів одностороння відмова від договору підряду реалізована ним з підстав, передбачених частиною 2 статті 849 ЦК України». При цьому, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2022 року по справі № 685/1008/20 зазначено наступне: «…принцип «jura novit curia» («суд знає закони») застосовується у тому випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права. Але застосування судом цього принципу не є безмежним. Отже, принцип jura novit curia, з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З іншого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції в умовах нової кваліфікації». У рішенні Європейського суду з прав людини від «Гусєв проти України» від 14 січня 2021 року (скарга № 25531/12) було констатовано порушення права на справедливий суд через зміну судом правової кваліфікації позову, що призвело до відмови в його задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав на відсутність чітких підстав для зміни правової кваліфікації позову апеляційним судом. До того ж внаслідок перекваліфікації в позові було відмовлено. Заявнику безпідставно не надали можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації. Такі дії суду суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо: справедливості цивільного провадження; принципу змагальності судового процесу.

По-друге, встановивши, що позивач не відмовився від Контракту, неможливо і застосувати ст. 1212 ЦК України. У п. 54-56 вищезазначеної постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначається наступне: « 54. Верховний Суд зазначає, що частиною 2 статті 849 ЦУ України прямо передбачено такий спосіб захисту прав та інтересів замовника, як стягнення завданих порушенням зобов`язання збитків, якщо замовник відмовився в односторонньому порядку від договору і така відмова спричинена протиправними діями підрядника. 55. Натомість застосування способу захисту прав замовника у вигляді повернення підрядником передоплати як безпідставно набутого майна у порядку статті 1212 ЦК України є можливим у випадку реалізації замовником безумовного права на відмову від договору у порядку частини 4 статті 849 ЦК України, тобто за відсутності прострочення з боку підрядника. 56. Отже, замовник не може вимагати повернення виконаного за договором підряду в порядку статті 1212 ЦК України, мотивуючи свої вимоги порушенням підрядником умов договору підряду і саме з цієї причини реалізувавши своє право на односторонню відмову від договору».

Враховуючи все вищевикладене у сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача боргу за Контрактом у розмірі 300 509,56 грн. У зв`язку з цим не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем покладаються на нього.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 49, 73-80, 86, 123, 129, 194-197, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА «КИСЕНЬМОНТАЖ» - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "21" лютого 2023 р.

Суддя Н.В. Калініченко