ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" лютого 2023 р.м. Одеса Справа № 916/346/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський обласний діагностичний центр САНІТАС за вх.№2-156/23 від 08.02.2023 про забезпечення позову у справі №916/346/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський обласний діагностичний центр САНІТАС (65006, Одеська обл., м. Одеса, вул. Краснослобідська, буд. 1/12, )

до відповідача: Комунального некомерційного підприємства Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр Одеської обласної ради (65055, Одеська обл., м. Одеса, вул. Нежданової, буд. 32, )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління обласної ради з майнових відносин (65032, Одеська обл., м. Одеса, пр-т Шевченка, буд. 4, )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації (65107, Одеська обл., м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, )

про визнання договору оренди продовженим, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Одеський обласний діагностичний центр САНІТАС звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр Одеської обласної ради, в якому просить суд визнати продовженим договір оренди майна від 11.02.2019.

Ухвалою суду від 30.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання; залучено Управління обласної ради з майнових відносин та Департамент охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

08.02.2023 за вх.№2-156/23 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд заборонити Комунальному некомерційному підприємству Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр та будь-яким іншим особам, вчиняти дії з фактичного обмеження Товариству з обмеженою відповідальністю Одеський обласний діагностичний центр САНІТАС доступу до нежитлових приміщень першого поверху шестиповерхової будівлі (під літ. В) головного корпусу диспансеру загальною площею 135,68 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Нежданової, 32, а також умисне припинення чи обмеження Комунальним некомерційним підприємством Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр постачання електроенергії до вказаних нежитлових приміщень, на час розгляду та вирішення справи №916/346/23. В обґрунтування поданої заяви позивач вказує, що:

- предметом позову в даній справі є визнання продовженим договору оренди майна від 11.02.2019 та у своєму позові позивач (орендар) наполягає на тому, що ним дотримано законодавчо встановлений порядок продовження строку дії договору оренди, на той самий термін і на тих самих умовах, проте не зважаючи на це, відповідач наполегливо та системно вживає заходи до обмеження підприємницької діяльності позивача, чим створює істотну загрозу порушення його прав та нанесення шкоди;

- обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, позивач вказує, що 18.01.2023 і 24.01.2023 до орендованих підприємством позивача нежитлових приміщень навідалися члени робочої групи, створеної згідно з розпорядженням голови Одеської обласної ради від 27.12.2022 та з боку позивача було надано безперешкодний доступ до орендованих підприємством нежитлових приміщень для їх огляду та перевірки членами зазначеної робочої групи, водночас 20.01.2023 всередині зазначених нежитлових приміщень, виконуючи трудові обов`язки на користь ТОВ ООДЦ САНІТАС, на своїх робочих місцях перебували адміністратор Ташогло Віра Георгіївна та лікар-рентгенолог Слядзевський Михайло Михайлович, якими в зазначену дату було заактовано факт опечатування вхідних дверей ззовні до нежитлових приміщень, що перебувають у користуванні позивача за досліджуваним договором оренди. Тобто, відносно позивача свідомо були вчинені дії з перешкоджання здійснення ним підприємницької діяльності з використанням орендованих нежитлових приміщень, особлива цинічність яких полягає у способі опечатування входу до орендованого об`єкту: шляхом вчинення опечатування в той момент, коли у приміщенні перебували люди - працівники орендаря;

- позивач зауважує, що беззаперечним доказом високого ступеню ризику унеможливлення ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача, а також доказом ризику завдання йому непоправної шкоди, є одержаний 31.01.2023 лист відповідача №164 від 30.01.2023, в якому відповідач вимагає виконати вимоги договору оренди від 11.02.2019, звільнити приміщення, що орендувались, від власного майна, привести їх у належний стан та підписати акт приймання-передачі (повернення) майна, а також провести усі відповідні розрахунки із підприємством, а також повідомлено, що в противному випадку з 10.02.2023 в приміщенні, в якому розташований діагностичний центр САНІТАС, буде припинено постачання електроенергії. Отже, на думку позивача, відповідач відкрито стверджує про заплановане ним з 10.02.2023, всупереч умов договору оренди та раніше наданої ним же (відповідачем) письмової згоди на продовження його дії, а також всупереч приписам ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна, обмеження позивача в доступі до належного йому (на праві користування) майна та про заплановане припинення постачання електроенергії до відповідних приміщень;

- позивач звертає увагу, що на території орендованих нежитлових приміщень у своїй господарській діяльності законно використовує комп`ютерний томограф Lightspeed VCT, який належить підприємству та магнітно-резонансний томограф Signa HDe 1.5 Т (виробник GE Medical Systems LLC. (USA), належний позивачу на підставі договору оренди обладнання та у випадку відсутності можливості забезпечити щоденне обслуговування такого обладнання, відсутність можливості та дозволу Держатомрегулювання перемістити його за такий стислий строк в інше місце, але головним чином - відсутності правових підстав заявленої відповідачем вимоги, у разі встановлення у подальшому судом обґрунтованості позову про визнання договору оренди продовженим, буде означати не лише порушення прав позивача та неефективність їх захисту, але і буде означати високий ризик подальшого завдання шкоди необмеженому колу громадян, які можуть взаємодіяти з джерелом іонізуючого випромінювання без контролю за цим з боку уповноважених спеціалістів підприємства; окрім того, відсутність електроживлення протягом тривалого часу (на 12-24 год.) призведе до неможливості підтримки умов зберігання обладнання та у подальшому, в разі неможливості відновлення електроживлення, означене викличе втрату магнітного поля і перехід обладнання в непрацездатний стан, а при деяких несприятливих обставинах - в небезпечний стан;

- позивач зазначає, що наведені обставини та документи, що їх підтверджують, на його думку, є безспірними доказами гострої потреби вжиття заходів забезпечення позову по даній справі саме в той спосіб, в який просить позивач, оскільки позивач продовжує саме оплатне використання нежитлових приміщень, то зазначені обставини створюють розумний баланс інтересів відповідача та позивача, з урахуванням ймовірних втрат та обмежень останнього внаслідок невжиття заходів забезпечення позову, але подальшого задоволення судом;

- позивач зауважує, що безпосередній зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позову в цій справі полягає в тому, що позивач просить визнати юридичний факт - визнати договір оренди продовженим, тобто підтвердити існування того факту, що в силу закону вже має місце, водночас, до вирішення питання про те, чи продовжилася дія договору оренди або ні, позивач просить, з урахуванням викладених вище істотних обставин безпекової ситуації та її можливого впливу на майновий і немайновий стан невизначеного кола осіб, обмежити право відповідача вчиняти в односторонньому порядку примусові дії з виселення позивача, заборони йому доступу до орендованих нежитлових приміщень та припинення постачання електричної енергії.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський обласний діагностичний центр САНІТАС за вх.№2-156/23 від 08.02.2023 про забезпечення позову, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду; забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 11 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо спір при цьому не вирішується по суті.

Згідно з ч.6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У відповідності до ч.4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов. Верховний Суд у постанові від 22.07.2019 у справі №914/120/19 зазначив, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Господарський суд вказує, що в даній справі позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами немайнового характеру. У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Господарський суд зазначає, що предметом позову у даній справі є визнання продовженим договору оренди майна від 11.02.2019. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Вирішуючи питання стосовно необхідності у забезпеченні позову, суд виходить з того, що адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві та іншим особам вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Але, у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного способу захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Відповідно до ч.5 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач посилається на обставини та докази, зокрема на лист Комунального некомерційного підприємства Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр Одеської обласної ради (відповідача) від 30.01.2023 №164, в якому повідомлено про грубе порушення орендарем умов договору, необхідність звільнення орендарем приміщення, підписання акту приймання-передачі та про прийняте відповідачем рішення щодо фактичного обмеження доступу представникам позивача до приміщень, а також у випадку не виконання орендарем вказаних дій про припинення постачання електроенергії.

Проаналізувавши наявні матеріали, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони Комунальному некомерційному підприємству Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр Одеської обласної ради вчиняти дії з фактичного обмеження Товариству з обмеженою відповідальністю Одеський обласний діагностичний центр САНІТАС доступу до нежитлових приміщень першого поверху шестиповерхової будівлі (під літ. В) головного корпусу диспансеру загальною площею 135,68 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Нежданової, 32, на час розгляду та вирішення справи №916/346/23, оскільки на думку суду зазначені заходи є співрозмірними із заявленими позивачем вимогами та обставинами спору, невжиття вказаного заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного способу захисту порушених прав, а також матеріалами справи доведено достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, в решті заявлені вимоги заявника є необґрунтованими.

Господарський суд вказує, що вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Одночасно суд вважає, що у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення порушення справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача, при цьому заходи забезпечення позову мають суто процесуальний забезпечувальний характер та їх вчинення жодним чином не впливає на вирішення справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заяви про забезпечення позову та необхідність її часткового задоволення.

Згідно зі ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи, що застосування зустрічного забезпечення позову відповідно до ч.1 ст. 141 ГПК України є правом, а не обов`язком суду, господарський суд не вбачає на даний час підстав для застосування зустрічного забезпечення позову, на даний час у суду відсутня інформація з приводу можливих збитків відповідача у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову. При цьому, господарський суд роз`яснює відповідачу про можливість подання до суду відповідного клопотання, яке підлягає розгляду в порядку та протягом строків, встановлених статтею 141 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 141, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський обласний діагностичний центр САНІТАС за вх.№2-156/23 від 08.02.2023 - задовольнити частково.

2.Заборонити Комунальному некомерційному підприємству Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр Одеської обласної ради (65055, Одеська обл., м. Одеса, вул. Нежданової, буд. 32, ) вчиняти дії з фактичного обмеження Товариству з обмеженою відповідальністю Одеський обласний діагностичний центр САНІТАС (65006, Одеська обл., м. Одеса, вул. Краснослобідська, буд. 1/12, ) доступу до нежитлових приміщень першого поверху шестиповерхової будівлі (під літ. В) головного корпусу диспансеру загальною площею 135,68 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Нежданової, 32, на час розгляду та вирішення судом справи №916/346/23.

Стягувачем за ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю Одеський обласний діагностичний центр САНІТАС (65006, Одеська обл., м. Одеса, вул. Краснослобідська, буд. 1/12, ).

Боржником за ухвалою є: Комунальне некомерційне підприємство Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр Одеської обласної ради (65055, Одеська обл., м. Одеса, вул. Нежданової, буд. 32, ).

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання в строк, встановлений Законом України Про виконавче провадження.

Ухвала набирає законної сили 10.02.2023 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Суддя Бездоля Юлія Сергіївна