РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.01.2023Справа № 910/13708/21

За позовом Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "Луч";

до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт";

про розірвання договору та стягнення 2 441 857,69 дол. США, що еквівалентно 65 076 484,18 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Рябий І. П.

Представники:

Від позивача: Фур`яка Я.А., адвокат, ордер серії АА № 1178099 від 23.08.2022;

Савчук В.В. , адвокат, ордер серії АІ № 1269137 від 23.08.2022;

Від відповідача: Демченко Т. С., адвокат, довіреність № D-144/2022 від 22.12.2022;

Попічко Р.Р., адвокат, довіреність № D-148/2022 від 22.12.2022.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державнепідприємство"Державне Київське конструкторське бюро "Луч" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" про розірвання договору та стягнення заборгованості.

У вищевказаному позові Державне підприємство "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" просить суд:

- розірвати договір комісії №USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007, укладений між Державною компанією з експорту та імпорту майна і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" та Державним підприємством "Державне Київське конструкторське бюро "Луч";

- стягнути з Державної компанії з експорту та імпорту майна і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" на користь Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" заборгованість у розмірі 2 441 857,69 доларів США, що еквівалентно 65 076 484,18 грн станом на 20.08.2021 та включає 1 818 675,00 доларів США, що еквівалентно 48 468 416,22 грн основної заборгованості за майно передане за договором та 623 182,69 долара США, що еквівалентно 16 608 067,96 грн 3% річних від суми простроченого грошового зобов`язання з оплати майна, переданого за договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 відкрито провадження у справі № 910/13708/21, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.10.2021.

До господарського суду від Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" 01.10.2021 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Від Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" 01.11.2021 надійшла відповідь на відзив.

До господарського суду від Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що сума боргу у розмірі 2 681 924, 99 дол. США була включена в ціну позову у справі № 18/357, за наслідком розгляду якої, Господарським судом міста Києва рішенням від 21.02.2012, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2012, було відмовлено у задоволенні позовних вимог, а тому, на думку відповідача, є підстави для закриття провадження у справі № 910/13708/21.

Державне підприємство "Державне Київське конструкторське бюро "Луч", заперечуючи проти клопотання про закриття провадження вказує, що у предметом позову у справі № 18/357 було стягнення матеріальних збитків та штрафних санкцій у розмірі 2 735 583,49 дол. США, а предметом спору у справі № 910/13708/21 є розірвання договору та стягнення грошових коштів у розмірі 2 441 857,59 дол. США, а тому, на думку позивача, клопотання про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

При розгляді клопотання відповідача про закриття провадження у справі судом встановлено, що предметом позову у справі № 18/357 було стягнення матеріальних збитків та штрафних санкцій у розмірі 2 735 583,49 дол. США, а предметом спору у даній справі є розірвання договору та стягнення грошових коштів у розмірі 2 441 857,59 дол. США, тобто у вказаних справах відрізняються матеріально-правові вимоги та предмети позову, а тому господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про закриття провадження у справі та відмовляє у його задоволенні.

До господарського суду від Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" 29.11.2021 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 зобов`язано Державну компанію з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" надати господарському суду у строк до 13.12.2021:

- первинну документацію за розрахунками за договором комісії №USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007, а також картки рахунків встановленої форми і оборотно-сальдові відомості по рахункам за період з 23.11.2007 по дату подання цих документів до суду;

- копію контракту, укладеного з компанією Bel Trading & Consulting Ltd на виконання умов договору комісії №USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007;

- банківські виписки щодо розрахунків між Державною компанією з експорту та імпорту майна і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" та компанією Bel Trading & Consulting Ltd за період з 23.11.2007 по дату подання цих документів до суду;

- копію листа компанії Bel Trading & Consulting Ltd №88 від 06.04.2010 з його нотаріальним перекладом (у разі, якщо лист складено іноземною мовою).

У підготовчому засіданні 18.01.2022 розглядалася заява відповідача, в якій він просив не приймати та повернути без розгляду письмові пояснення позивача, за наслідком розгляду якої, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відмовив у її задоволенні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2022 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу № 910/13708/21 до судового розгляду по суті на 08.02.2022.

У судовому засіданні 08.02.2022 розглядалося клопотання відповідача про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що, на думку відповідача, у матеріалах справи містяться відомості та інформація, яка становить комерційну та конфіденційну таємницю.

Представник позивача проти задоволення клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Як встановлено ч. 8 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя людини, а також в інших випадках, установлених законом.

Як вбачається з клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні, відповідачем не вказано, які саме відомості чи інформація становлять комерційну та конфіденційну таємницю, а тому судом, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалено відмовити у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

У судовому засіданні 22.02.2022 судом, розглянувши заяву позивача про відкликання клопотання про залучення третьої особи та про повернення до стадії підготовчого провадження, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалено його прийняти до розгляду, однак у задоволенні вимоги про повернення до стадії підготовчого провадження судом відмовлено, оскільки позивачем безпосередньо до суду не подавалося клопотання про залучення третьої особи, а лише вказано в позовній заяві компанію Bel Trading & Consulting Ltd, як третю особу.

Також у судовому засіданні 22.02.2022 судом частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.05.2022 зобов`язано Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" надати господарському суду:

- банківські виписки щодо розрахунків між Державною компанією з експорту та імпорту майна і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" та компанією Bel Trading & Consulting Ltd за період з 23.11.2007 по дату подання цих документів до суду;

- копію контракту, укладеного між Державною компанією з експорту та імпорту майна і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" та компанією Bel Trading & Consulting Ltd, а також додаткову угоду №32 від 23.11.2007 до нього, на виконання умов договору комісії №USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007;

- інформацію (повідомлення) щодо зняття з валютного контролю господарської операції за вказаним контрактом (із зазначенням дати) або про її перебування на валютному контролі на час надання відповіді.

У судовому засіданні 15.11.2022, відповідачем заявлено клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні з метою вирішення сторонами питання можливості позасудового врегулювання, проти задоволення якого позивач не заперечував, а тому судом, не виходячи до нарадчої кімнати, було задоволено вказане клопотання та оголошено перерву у судовому засіданні до 20.12.2022.

У судовому засіданні 20.12.2022 була оголошена перерва до 17.01.2023.

Під час розгляду спору по суті у судовому засіданні 17.01.2023 представники позивача позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні 17.01.2023 проти позовних вимог заперечували, у задоволенні позову просили відмовити з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву.

17.01.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.11.2007 між Державним підприємством "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" (далі - позивач, комітент) та Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (далі - відповідач, комісіонер) було укладено договір комісії №USE-20.3-333-D/K-07, відповідно до умов п. 1.1. якого, комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за плату вчинити від свого імені та за рахунок комітента правочин з продажу на експорт майна комітента по номенклатурі та кількості згідно додатку №1 до цього договору (далі - майно).

Відповідно до п. 1.2. договору, виступаючи від свого імені, комісіонер самостійно вчиняє зовнішньоекономічну угоду з третьою особою на умовах, які не суперечать умовам даного договору комісії.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що погоджена комітентом ціна продажу майна складає 11 520 000,00 доларів США.

Згідно з п. 2.2. договору, у погоджену комітентом ціну продажу майна включено:

- вартість майна;

- вартість експлуатаційно-технічної документації, тари, пакування, маркування;

- вартість транспортування майна до місця передачі на комісію;

- вартість страхування майна відповідно до п. 4.2.9. даного договору;

- вартість гарантійно-технічного обслуговування;

- витрати комісіонера відповідно до п. 4.2.7. даного договору;

- комісійна винагорода комісіонера.

У п. 3.2. договору сторони погодили, що якість майна повинна відповідати технічній документації та вимогам (умовам) і державним стандартам, що діють в Україні на даний вид майна. Майно, що передається за даним договором, поточного виробництва, у відмінному технічному стані та виготовляється згідно конструкторської документації головного конструктора, однією контрольованою партією.

Як вбачається з п. 3.4. договору, комітент забезпечить перевірку та прийом майна за якістю на відповідність стандартам, технічним умовам, інший документації та умовам цього договору військовим представництвом державного замовника.

Відповідно до пункту 4.1. договору, комісіонер, зокрема зобов`язався:

- знайти покупця на майно комітента, виконати переддоговірну роботу та укласти з покупцем контракт купівлі-продажу у відповідності до доручення комітента та на найбільш вигідних для нього умовах. В разі необхідності вчинити інші правочини, спрямовані на забезпечення виконання наданого комітентом доручення;

- вжити заходів щодо одержання дозволу ДСЕК на реалізацію майна покупцю та передбачити в графі №17 дозволу наявність посилання на даний договір з зазначенням реквізитів комітента. Копію цього дозволу надати комітенту;

- вжити заходів щодо надання комітенту 5-го примірника ВМД з підписом, який засвідчується гербовою печаткою митниці оформлення, про підтвердження факту вивезення майна за межі митної території України;

- прийняти в комітента майно в місці передачі на комісію;

- у випадку виявлення прихованих недоліків у майна комітента, негайно повідомити комітента про виявлені недоліки;

- в 30-денний термін після виконання доручення комітента представити йому "Звіт комісіонера", в якому мають бути відображені усі витрати комісіонера, здійснені за рахунок комітента. Якщо комітент має заперечення по звіту, він зобов`язаний повідомити про них комісіонера протягом 30 днів з дня одержання звіту. При відсутності таких заперечень звіт вважається прийнятим.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що комітент у відповідності до даного договору зобов`язується:

- передати майно на комісію у кількісті, номенклатурі згідно додатку № 1 до даного договору та у терміни згідно п. 5.6. даного договору.

- передати комісіонеру необхідну експлуатаційну-технічну документацію на майно згідно п. 3.3. даного договору.

- забезпечити можливість представникам комісіонера та покупця прийняти участь у проведенні технічної інспекції майна, що передається на комісію.

- в строк до 5 днів, після доставки першої партії майна до країни покупця, направити до країни покупця спеціалістів комітента для вводу в експлуатацію майна у кількості до 3-х осіб на строк до 20 днів.

- в 5-ти денний термін після підписання даного договору надати комісіонеру необхідні документи для одержання дозволу ДСЕКУ, а саме:

- технічну довідку на майно з зазначенням кодів УКТ ЗЕД по кожній позиції, повне найменування, стислий опис, призначення та технічні характеристики кожного найменування майна, що передбачається для експорту, з обов`язковим зазначенням обсягу, призначення та сфери використання - 1 оригінал;

- довідку щодо ідентифікації майна та її відповідності кодам майна військового призначення та кодів майна подвійного використання, зазначених у відповідних списках (постанова Кабінету Міністрів України від 28.01.2004 р. № 86 та постанова Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 р. №1807 та - 1 оригінал;

- довідку про відсутність державної таємниці на майно - 1 оригінал;

- документ, підтверджуючий право власності комітента на майно - 1 оригінал;

Також, у п. 4.2.7. договору, комітент зобов`язався відшкодувати витрати, які здійснив комісіонер при виконанні цього договору на умовах, визначених статтею 6 даного договору, а саме:

- витрати згідно з п. 4.1.1. даного договору;

- банківські витрати;

- витрати на декларування та митне оформлення, а також витрати пов`язані із наданням послуг вантажними митними терміналами;

- витрати на відрядження спеціалістів комісіонера;

- витрати на завантаження, перевантаження, транспортування і складське зберігання майна;

- витрати на оформлення відповідних дозволів державних органів влади;

- витрати на легалізацію документів;

- поштово-телеграфні витрати.

За змістом п. 5.1. договору, передача майна (партії майна) на комісію здійснюється на базі комітента (м. Київ) протягом 10 (десяти) днів після підписання акту технічної інспекції майна (додаток № 2 до даного договору) на кожну партію майна.

Згідно з п. 5.4. договору, датою передачі майна на комісію вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі майна на комісію. Акт приймання-передачі майна на комісію є підтвердженням виконання комітентом зобов`язань за даним договором, у частині, що стосується передачі майна комісіонеру для реалізації покупцю.

Сторони у п. 6.1. договору погодили, що ціна продажу майна встановлюється комісіонером в розмірі погодженої комітентом ціни продажу майна відповідно п.2.1. даного договору.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що за виконання доручення, зазначеного в даному договорі, комісіонер отримує комісійну плату у розмірі 5% від ціни продажу майна, та складає 576 000,00 доларів США. Обсяг витрат комісіонера, пов`язаних з реалізацією майна, які комісіонер вправі відшкодувати відповідно до п. 4.2.7. даного договору без додаткового погодження з комітентом, не перевищить 43 200,00 (сорок три тисячі двісті) доларів США. Кошти, зазначені в попередньому абзаці, які залишились невикористаними після виконання доручення комісіонером, вважатимуться додатковою комісійною платою останньому.

Як вбачається з п. 6.6. договору, усі витрати комісіонера відображаються в його звіті, який складається та подається комітенту в письмовій формі з дотриманням режиму таємності та конфіденційності у термін згідно п. 4.1.7. даного договору та обов`язковим додаванням завірених копій всіх необхідних документів, що підтверджують ці витрати.

У п. 6.6. договору встановлено, що комісіонер передбачить в умовах контракту з покупцем надходження на валютний рахунок комітента коштів в обсязі погодженої комітентом ціни продажу майна у наступному порядку:

- покупець протягом 10 (десяти) днів з моменту підписання контракту, але не пізніше 3 грудня 2007 року, шляхом прямого банківського переказу на рахунок комісіонера здійснить авансовий платіж у розмірі 25% ціни продажу майна (додаток № 1 до даного договору);

- покупець протягом 5 (п`яти) днів з дати підписання акту технічного приймання майна (партії майна), шляхом прямого банківського переказу на рахунок комісіонера здійснить платіж в розмірі 65% ціни продаж майна (партії майна), що відвантажується для реалізації;

- покупець протягом 5 (п`яти) днів з дати підписання акту остаточного здавання майна (партії майна), але не пізніше 80 днів з дати підписання акту приймання-передачі майна на комісію шляхом прямого банківського переказу на рахунок комісіонера здійснить платіж в розмірі 10% ціни продажу майна (партії майна), що відвантажується для реалізації.

У п. 6.8. договору сторони передбачили, що платежі комітенту здійснюються у термін не більше 5 банківських днів з дати надходження коштів від покупця на рахунок комісіонера.

Відповідно до п. 7.1. договору, гарантія комітента діє протягом 12 місяців з дати підписання актів остаточного приймання майна на кожну партію майна (зразок цього акту наведено у додатку № 4 даного договору).

Пунктом 7.2. договору передбачено, що комітент підтверджує, що усе майно, яке передається на комісію, згідно додатку №1 до даного договору поставляється у відповідності до технічних вимог, визначених технічною документацією і що за поетапний технічний контроль всіх компонентів/складових вузлів обладнання будуть нести відповідальність фахівців комітента по забезпеченню якості майна комітента.

Згідно з п. 7.6. договору, після постачання майна і виконання робіт, при невідповідності їх якості та кількості технічній документації, покупець має право пред`явити через комісіонера претензії.

Як встановлено п. 7.10. договору, комітент зобов`язаний розглянути пред`явлену претензію на протязі 10 днів з дати її надходження. У випадку, якщо рекламація буде визнана обґрунтованою, комітент зобов`язаний своїми силами і за свій рахунок до поставити відсутнє майно або замінити його новим або відремонтувати його на протязі 60-ти днів з дати отримання рекламаційного акту. Всі витрати, пов`язані з поверненням майна, що вийшло з ладу, відправленням в ремонт і поверненням покупцю відремонтованого майна, сплачуються комітентом.

Сторони у п. 7.11. погодили, що відремонтоване майно повинно мати технічний ресурс і гарантійний термін не менше не використаного технічного ресурсу і гарантійного терміну зарекламованого майна. Гарантійний термін відремонтованого майна продовжується на термін його знаходження в ремонті.

Відповідно до п. 11.1. договору, він набирає чинності після підписання його сторонами та діє до 30.09.2009 при умові повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Неотримання комісіонером дозволу Державної служби експортного контролю України на здійснення міжнародної передачі майна, що є предметом даного договору, є підставою для припинення зобов`язань сторін за договором.

29.07.2009 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору комісії №USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007, відповідно до якої:

- сторони дійшли згоди знищити в країні кінцевого користувача 8 одиниць виробів РК-2С, що були передані на комісію згідно умов договору комісії №USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007;

- сторони дійшли згоди замінити майно, знищене відповідно до даної додаткової угоди, новим, у кількості 8 одиниць. Товар буде постачатися за рахунок комітента.

- сторони домовилися встановити строк дії договору комісії до 31.12.2011.

Додатковою угодою №2 від 08.12.2009 до договору комісії №USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007 сторонами погоджено, що п. 7.10. і п. 7.11. даного договору будуть викладені в наступній редакції:

« 7.10. Комітент зобов`язаний розглянути пред`явлену претензію на протязі 10 днів з дати її надходження. У випадку, якщо рекламація буде визнана обґрунтованою, комітент зобов`язаний своїми силами і за свій рахунок допоставити відсутнє майно або замінити його новим, або відремонтувати його. Заміна або допоставка за рекламованого майна здійснюється на підставі додаткової угоди до цього договору. Ремонт за рекламованого майна здійснюється на підставі рекламаційного акту впродовж 90 днів, починаючи з дати митного оформлення ввозу майна на митну територію України. Всі витрати, пов`язані із до поставкою, заміною і поверненням майна, що вийшло з ладу, відправленням в ремонт і поверненням відремонтованого майна покупцеві, сплачуються комітентом.

7.11. З моменту прийняття комітентом рекламаційного акту, гарантійний термін зарекламованого майна продовжується на строк перебування майна в несправному стані. Відремонтоване майно повинно мати технічний ресурс і гарантійний термін не менш, ніж невикористаний технічний ресурс та гарантійний термін зарекламованого майна.»

Позивач зазначає, що ним було передано відповідачеві на комісію все майно в обумовленій договором та додатком № 1 до договору кількості та номенклатурі, що підтверджується актами приймання-передачі та вантажно-митними деклараціями. Вказане майно було поставлено кінцевому отримувачу.

Також позивач вказує, що, виконуючи свої гарантійні зобов`язання, ним було проведено ремонт частини переданого майна.

Тобто, за твердженнями позивача, ним було повністю виконано всі умови договору, однак відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем та не оплатив поставлене майно у повному обсязі в порядку та на умовах встановлених договором, у зв`язку з чим заборгував 2 681 925,00 доларів США.

Позивач вказує, що неодноразово звертався до відповідача з вимогами про погашення заборгованості, однак відповідачем вказану заборгованість не погашено.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання договору, стягнення заборгованості за договором та стягнення 3 % річних.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що позивачем було допущене істотне порушення умов договору та було передано майно, яке не відповідає технічній документації, вимогам та державним стандартам України, у зв`язку з чим покупцем, за участю позивача, було заявлено 8 рекламаційних актів.

Також відповідач зазначає, що ним було виконано умови договору в повному обсязі та перераховано на користь позивача грошові кошти у розмірі 8 317 029,34 долари США.

Також відповідач зазначає, що позивач не позбавлений права відмовитися від договору у порядку, передбаченому ст. 1025 Цивільного кодексу України.

А тому, на думку відповідача, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою є договором комісії.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1012 Цивільного кодексу України, договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Як встановлено ч. 1. 3, 5, ст. 1013 Цивільного кодексу України, комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Якщо договором комісії розмір плати не визначений, вона виплачується після виконання договору комісії виходячи із звичайних цін за такі послуги. У разі розірвання або односторонньої відмови від договору комісії комісіонер має право на плату за фактично вчинені дії.

Частиною 1 ст. 1014 Цивільного кодексу України встановлено, що комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з умовами договору відповідач взяв на себе зобов`язання вчинити від свого імені та за рахунок позивача правочин з продажу на експорт майна позивача, визначеного у додатку №1 до договору, на загальну суму 11 520 000,00 доларів США.

Відповідно до специфікації до договору, предметом договору є 2 комплекси-215, 10 виробів РК-2С, 30 виробів РК-2С, 10 комплексів-215, 120 виробів РК-2С, 13 комплексів-215, 240 виробів РК-2С на загальну суму 11 520 000,00 доларів США.

Відповідачем було укладено з компанією "Bel Trading and Consalting Ltd" (далі - покупець) контракт № USE-20.1-17-К/КЕ-07 від 05.03.2007.

23.11.2007 між відповідачем та покупцем було укладено додаткову угоду № 32, відповідно до якої, сторони доповнили контракт № USE-20.1-17-К/КЕ-07 від 05.03.2007 додатком № 35, за яким і здійснювалася поставка майна позивача відповідно до умов, передбачених договором комісії, а саме: 2 комплекси-215, 10 виробів РК-2С, 30 виробів РК-2С, 10 комплексів-215, 120 виробів РК-2С, 13 комплексів-215, 240 виробів РК-2С на загальну суму 11 520 000,00 доларів США.

За змістом додатку № 35, покупець та відповідач погодили загальну вартість товару, що поставляється за даним додатком складає 11520000,00 доларів США. Товар за цим додатком поставляється на умовах FOB - порт «Іллічівськ», Україна, відповідно до ІНКОТЕРМС-2000, у наступному порядку: - перша партія - до 27 грудня 2007 року при умові виконання другого платежу відповідно до умов цього додатку; друга партія - до 3 березня 2008 року при умові виконання другого платежу відповідно до умов цього додатку; - третя партія - до 3 квітня 2008 року при умові виконання другого платежу відповідно до умов цього додатку; - четверта партія - до 3 червня 2008 року при умові виконання другого платежу відповідно до умов цього додатку.

Також покупець та відповідач у додатку № 35 до контракту № USE-20.1-17-К/КЕ-07 від 05.03.2007 узгодили порядок проведення платежів та зазначили, що платежі за товар, що поставляється за цим додатком здійснюються в доларах США за наступним порядком: - 25% (двадцять п`ять) вартості товару, який поставляється за цим додатком, буде сплачено у якості передплати шляхом прямого банківського переказу на валютний рахунок постачальника протягом 10 днів з моменту отримання покупцем повідомлення постачальника про отримання дозволу державних органів України на здійснення експорту товару за цим додатком; - 65% (шістдесят п`ять) вартості партії товару, який поставляється за цим додатком, буде сплачено шляхом прямого банківського переказу на валютний рахунок постачальника протягом 5 банківських днів з моменту підписання акту технічного приймання товару, але не пізніше ніж за п`ять днів до запланованої дати відвантаження; - 10% (десять) вартості партії товару, який поставляється за цим додатком, буде сплачено шляхом прямого банківського переказу на валютний рахунок постачальника протягом 5 банківських днів з моменту підписання акту остаточного приймання партії товару у країні кінцевого споживача, але не пізніше 80 днів з моменту підписання акту остаточного приймання партії товару у країні кінцевого споживача.

Товар за вказаним додатком поставляється новий, з поточного виробництва. Строк дії гарантійних зобов`язань на товар, який поставляється за цим додатком складає 12 місяців з дня підписання сторонами акту остаточного приймання товару у країні кінцевого споживача.

У відповідності до п. 5.1. договору комісії, представниками позивача, відповідача та покупця здійснено технічне приймання майна, а саме комплексів-215 у загальній кількості 25 одиниць та виробів РК-2С у загальній кількості 400 одиниць, що підтверджується актами технічної інспекції від 21.03.2008,від 25.03.2008, від 23.05.2008, від 26.05.2008, від 30.01.2009, 01.02.2009, від 15.05.2009, від 04.12.2009, від 21.12.2009.

На виконання умов договору, позивачем було передано відповідачеві вироби РК-2С у загальній кількості 400 одиниць та комплекси-215 у загальній кількості 25 одиниць, що підтверджується актами прийому-передачі майна на комісію від 25.03.2008, від 10.04.2008, від 19.05.2009, від 17.06.2008, від 27.06.2008, від 19.05.2009, від 24.12.2009 та не заперечується відповідачем.

Відповідачем було отримано у Державній службі експортного контролю України наступні дозвільні документи на здійснення експорту майна позивача:

- дозвіл №26244928 від 25.12.2007 строком дії до 06.12.2008 на здійснення експорту 25 од. комплексів-215 та 400 од. виробів РК-2С;

- дозвіл №26244968 від 09.04.2009 строком дії до 30.09.2009 на здійснення експорту 13 од. комплексів-215 та 340 од. виробів РК-2С;

- дозвіл №26244975 від 03.12.2009 строком дії до 15.10.2010 на здійснення експорту 250 од. виробів РК-2С (отримано для передачі решти майна за контрактом у зв`язку із закінченням строку дії попереднього дозволу №26244968 від 09.04.2009).

На підставі цих дозволів було здійснено експортні поставки майна позивача покупцеві за контрактом №USE-20.1-17-К/КЕ-07.

Поставка майна підтверджується наступними вантажно-митними деклараціями:

- від 26.03.2008 на вивезення виробів РК-2С у загальній кількості 40 одиниць;

- від 10.04.2008 на вивезення комплексів-215 у загальній кількості 2 одиниці;

- від 27.06.2008 на вивезення комплексів-215 у загальній кількості 10 одиниць та виробів РК-2С у загальній кількості 20 одиниць;

- від 20.05.2009 на вивезення комплексів-215 у загальній кількості 13 одиниць та виробів РК-2С у загальній кількості 90 одиниць;

- від 04.01.2010 на вивезення виробів РК-2С у загальній кількості 250 одиниць.

Після здійснення поставки майна, покупцем було виявлено невідповідність частини поставленого майна умовам контракту, у зв`язку з чим було складено наступні рекламаційні акти, які підписані представниками комісіонера, комітента і покупця:

- рекламаційний акт №11 від 15.07.2008;

- рекламаційний акт №17 від 15.07.2008;

- рекламаційний акт №18 від 15.07.2008;

- рекламаційний акт №5 від 20.07.2009;

- рекламаційний акт №9 від 23.09.2009.

Відповідачем було отримано наступні дозвільні документи:

- дозвіл №26244966 від 05.12.2008 строком дії до 22.08.2009 на здійснення експорту послуг з ремонту приладу ПН-С №87180003 зі складу комплексу-215 №070;

- висновок №26244965 від 05.12.2008 строком дії до 22.08.2009 на здійснення тимчасового ввезення приладу ПН-С №87180003;

- дозвіл №26244973 від 03.09.2009 строком дії до 03.09.2010 на здійснення експорту послуг з гарантійного ремонту 50 од. виробів РК-2С;

- висновок №26244972 від 03.09.2009 строком дії до 03.09.2010 на здійснення тимчасового ввезення 50 од. виробів РК-2С.

На підставі даних дозвільних документів прилад ПН-С №87180003 зі складу комплексу-215 та 50 одиниць виробів РК-2С було ввезено в Україну, передано позивачу для проведення ремонту.

Передача в ремонт приладу ПН-С №87180003 зі складу комплексу-215 підтверджується актом прийому-передачі виробу в ремонт від 30.07.2009 та актом прийому-передачі виробу з ремонту від 07.08.2009.

Передача в ремонт 50 одиниць виробів РК-2С підтверджується актом прийому-передачі виробу в ремонт від 17.12.2009 та актом прийому-передачі виробу з ремонту від 24.12.2009.

Після проведення ремонтних робіт вказане вище майно було передане покупцеві, що не заперечується сторонами та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Тобто з наведеного вбачається, що після передачі майна за договором покупцеві, позивачем у відповідності до п. 7.1., 7.6., 7.10. договору, здійснював гарантійний ремонт та заміну складових комплексу-215, а саме приладу ПН-С та виробів РК-2С, які після здійснення гарантійного ремонту та заміни було передано відповідачеві, а потім і кінцевому отримувачу 24.12.2009, що підтверджується вантажно-митними деклараціями та не заперечується сторонами.

А тому, відповідно до умов договору, а саме п. 6.6.1.-6.6.3, остаточний розрахунок з позивачем відповідач мав здійснити 19.03.2010.

Судом встановлено, що відповідачем станом на 09.02.2010, було перераховано позивачу на виконання умов договору 8 317 029,34 доларів США, що також не заперечується сторонами.

Однак, покупцем повторно було виявлено дефекти приладу ПН-С №87180003 та заміни виробів РК-2С, у зв`язку з чим було заявлено:

- рекламаційний акт №2 від 03.02.2010 щодо неналежної якості приладу ПН-С №87180003 зі складу комплексу-215 № 070 та необхідності його ремонту силами підприємства-виготовлювача;

- рекламаційний акт №3 від 03.02.2010 стосовно неналежної якості 3 (трьох) виробів РК-2С та необхідності їх заміни (додаткової поставки);

- рекламаційний акт №4 від 15.02.2010 щодо виходу з ладу приладів ПН-С зі складу 5 (п`яти) комплексів-215 та необхідності їх ремонту силами підприємства-виготовлювача.

Зважаючи на наведене, позивачем мав здійснити ремонт 6 (шести) приладів ПН-С зі складу комплексу-215 та 15 (п`ятнадцять) виробів РК-2С.

Однак для виконання гарантійних зобов`язань в частині здійснення ремонту вказаного майна, відповідно до умов договору, відповідач мав звернутися до Державної служби експортного контролю України для отримання дозвільних документів на здійснення ремонту 6 (шести) приладів ПН-С зі складу комплексу-215 та 15 (п`ятнадцять) виробів РК-2С.

Як зазначає відповідач, листом № USE-34/2841 від 17.03.2010 він звертався до Державної служби експортного контролю України для отримання дозвільних документів на здійснення ремонту 6 (шести) приладів ПН-С зі складу комплексу-215 та 15 (п`ятнадцять) виробів РК-2С але, за його ж твердженнями, він станом на час розгляду даної справи так і не отримав відповіді на вказаний лист, а відповідно і дозволу.

Також за твердженням відповідача, він повторно звертався до Державної служби експортного контролю України для отримання дозвільних документів на здійснення ремонту 6 (шести) приладів ПН-С зі складу комплексу-215 та 15 (п`ятнадцять) виробів РК-2С заявами №4615 від 16.03.2010 та №4616 від 16.03.2010.

З приводу вказаних тверджень відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відносини щодо порядку отримання дозволу (висновку) на експорт (тимчасове вивезення) товарів, міжнародні передачі яких підлягають експертному контролю, регулюються Законом України "Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання" та Порядком здійснення контролю за міжнародними передачами товарів військового призначення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 р. № 1807 (далі - Порядок № 1807).

Відповідно до визначень термінів, наведених у ст. 1 Закону України "Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання", дозвіл - це документ, виданий центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного експортного контролю, який надає право на експорт чи імпорт товарів; висновок - документ, виданий центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного експортного контролю, який надає право на тимчасове ввезення або вивезення товарів чи їх транзит, проведення переговорів, пов`язаних з укладанням зовнішньоекономічних договорів (контрактів) про міжнародні передачі товарів військового призначення або про експорт товарів подвійного використання та інших товарів до держав, щодо яких установлено часткове ембарго на поставки таких товарів.

Відповідно до приписів ст. 17 Закону України "Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання" зовнішньоекономічні договори (контракти) стосовно міжнародних передач товарів укладаються суб`єктами господарювання, державними замовниками з державного оборонного замовлення відповідно до законодавства з урахуванням вимог щодо здійснення таких передач, установлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3 Порядку № 1807, міжнародна передача товарів може здійснюватися суб`єктом здійснення міжнародних передач товарів або іноземним суб`єктом господарської діяльності за наявності у нього відповідного дозволу чи висновку Держекспортконтролю. Дозвіл чи висновок Держекспортконтролю на право здійснення відповідної міжнародної передачі будь-якого виробу військового призначення є підставою для передачі імпортеру (кінцевому споживачеві) комплекту технічної документації (технічних даних), необхідної для налагодження, експлуатації та використання такого виробу за цільовим призначенням в обсягах, визначених цим дозволом чи висновком.

Для отримання дозволу чи висновку на право експорту, тимчасового вивезення, імпорту, тимчасового ввезення та реекспорту товарів суб`єкт надсилає Держекспортконтролю лист з додатками, переліченими у даному пункті (п. 11 Порядку № 1807).

Як встановлено п. 12 Порядку № 1807, заява суб`єкта про надання дозволу чи висновку на право експорту, тимчасового вивезення, імпорту, тимчасового ввезення та реекспорту товарів залишається без розгляду, якщо: ??вона подана (підписана) особою, яка не має на це повноважень; ??документи подано не в повному обсязі або оформлено з порушенням вимог цього Порядку. Про залишення заяви щодо надання дозволу чи висновку без розгляду або у разі прийняття рішення про відмову в його наданні ДСЕК письмово повідомляє суб`єкта та центральний орган виконавчої влади, до сфери управління якого належить цей суб`єкт, протягом трьох днів після прийняття відповідного рішення з обґрунтуванням причин.

Таким чином, згідно вимог вищезазначеного Закону та вказаного Порядку, міжнародна передача товарів може здійснюватися суб`єктом здійснення міжнародних передач товарів за наявності у нього відповідного дозволу чи висновку Державної служби експортного контролю України (ДСЕК України).

Згідно з ч. 2,3 ст. 20 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", виключно уповноваженими Україною як державою суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності може здійснюватися експорт та імпорт озброєння, боєприпасів, військової техніки та спеціальних комплектуючих виробів для їх виробництва, вибухових речовин, ядерних матеріалів (включаючи матеріали у вигляді тепловипромінюючих зборок), технологій, устаткування, установок, спеціальних неядерних матеріалів та пов`язаних з ними послуг, джерел іонізуючого випромінювання, а також інших видів продукції, технологій і послуг, які в даний час використовуються при створенні озброєнь і військової техніки або становлять державну таємницю України, яка визначається законами України; дорогоцінних металів та сплавів, дорогоцінного каміння; наркотичних і психотропних засобів; експорт творів мистецтва і старовинних предметів з музейних фондів України.

Призначення уповноважених суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, які можуть здійснювати зазначені експорт та імпорт, і регулювання відповідних експортно-імпортних операцій належать до компетенції Кабінету Міністрів України, який має погоджувати свої рішення з відповідними Комітетами Верховної Ради України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.1999 № 1228 "Про надання суб`єктам господарювання повноважень на право здійснення експорту, імпорту товарів військового призначення та товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю", відповідачу надано повноваження на право здійснення експорту та імпорту товарів військового призначення і товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства та відповідного Порядку, міжнародна передача товарів може здійснюватися суб`єктом здійснення міжнародних передач товарів за наявності у нього відповідного дозволу чи висновку Державної служби експортного контролю України і що саме на Державну компанію з експорту та імпорту майна і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» покладено обов`язок по вжиттю всіх необхідних заходів щодо оформлення висновку та дозволу ДСЕК на реалізацію (експорт) продукції покупцю.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зі змісту доданого до матеріалів справи листа USE-34/2841 від 17.03.2010 вбачається, що відповідач звертався до Державної служби експортного контролю України з вимогою про надання дозвільних документів на тимчасове ввезення приладів наведення ПН-С зі складу комплексу-215 та на експорт послуг з їх гарантійного ремонту, однак відповіді на вказаний лист відповідачем не надано як і не надано доказів того, що відповідач вчиняв дії щодо отримання відповіді на вказаний лист.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не подано доказів звернення до Державної служби експортного контролю України для отримання дозвільних документів на здійснення ремонту 15 (п`ятнадцяти) виробів РК-2С.

А тому суд приходить до висновку, що відповідач не звертався до Державної служби експортного контролю України для отримання дозвільних документів на здійснення ремонту 15 (п`ятнадцяти) виробів РК-2С чим порушив умови договору.

У зв`язку не виконанням відповідачем умов договору щодо отримання дозволу від Державної служби експортного контролю України на здійснення ремонту 6 (шести) приладів ПН-С зі складу комплексу-215 та 15 (п`ятнадцять) виробів РК-2С та у зв`язку з відсутністю вказаного дозволу, прилади ПН-С зі складу комплексу-215 та 15 (п`ятнадцять) виробів РК-2С не було завезено на територію України, а позивач був позбавлений можливості здійснити гарантійний ремонт.

Відповідач вказує, що 08.04.2010 від покупця до нього надійшов лист № 88 від 06.04.2010, у якому покупець повідомив про призупинення ним платежів за контрактом до моменту рекламацій на майно позивача, що поставлене за контрактом.

Однак судом встановлено, що вказаний лист відповідачем не додано до матеріалів справи, а тому вказане твердження відповідача судом не приймається до уваги.

Відповідач, разом з запереченнями на відповідь на відзив, додав акти взаєморозрахунків за додатковою угодою № 32 від 23.11.2007 до контракту № USE-20.1-17-К/КЕ-07 від 05.03.2007, а саме акт взаєморозрахунків від 01.11.2016, акт взаєморозрахунків від 01.11.2017, акт взаєморозрахунків від 01.11.2018, акт взаєморозрахунків від 01.11.2019, акт взаєморозрахунків від 01.11.2020, акт взаєморозрахунків від 01.11.2021, відповідно до яких заборгованість компанії "Bel Trading and Consalting Ltd" перед Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" складає 2 681 675,00 доларів США.

Однак первинних документів, на підставі яких складено вказані акти, відповідачем до суду не надано.

З банківських виписок щодо розрахунків між Державною компанією з експорту та імпорту майна і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" та компанією Bel Trading & Consulting Ltd, наданих Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" на виконання ухвали суду від 02.05.2022, вбачається наступне.

Згідно з п. 1.3. Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України 24.03.1999 №136 (далі - Інструкція №136), чинної на час виникнення спірних правовідносин, якщо договір передбачає поставку товару, здійснення платежу в кілька етапів, то банк здійснює контроль за строками розрахунків за експортними операціями окремо за кожним фактом здійснення поставки товару, а за імпортними операціями - окремо за кожним фактом здійснення платежу.

Як вбачається з реєстру всіх операцій по закриттю об`єктів контролю за контрактом №USE-20.1-17-K/KE-07 від 05.03.2007, Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" здійснювало контроль за строками розрахунків окремо за кожним фактом здійснення поставки. Оскільки поставка товару здійснювалася закордон частинами на підставі вантажно-митних декларацій, в нашому випадку контроль здійснювався окремо за кожною вантажно-митною декларацією.

Реєстр операцій за контрактом №USE-20.1-17-K/KE-07 від 05.03.2007 на загальну вартість 1 025 722 110 доларів США містить 105 операцій, серед яких 5 операцій (рядки 60, 68, 80, 98, 104 реєстру) було вчинено на підставі митних декларацій, за якими реалізовувався саме комісійний товар.

Валютна операція за митною декларацією № 100000012/8/167794 від 26.03.2008 була знята з контролю внаслідок погашення на загальну суму 782 000,00 грн доларів США з трьох експортних виручок, які були переведені на рахунок відповідача у період з 25.04.2007 по 14.05.2007.

Такі відомості спростовують інформацію, надану відповідачем у звіті комісіонера № 1, відповідно до якого ним було отримано оплату за вказаною вантажно-митною декларацією від покупця 1 000 000,00 доларів США 05.12.2007 та 700 700,00 доларів США 26.03.2008, однак такі надходження не знаходять свого відображення у реєстрах операцій, наданих Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України".

Валютна операція за митною декларацією № 100000012/8/167847 від 10.04.2008 була знята з контролю внаслідок погашення на загальну суму 296 000,00 доларів США з експортної виручки, яка була переведена на рахунок відповідача 05.06.2007.

Валютна операція за митною декларацією № 100000012/8/168249 від 27.06.2008 була знята з контролю внаслідок погашення на загальну суму 1 871 000,00 доларів США з чотирьох експортних виручок, які були переведені на рахунок відповідача у період з 04.09.2007 по 10.09.2007.

Вказане спростовує інформацію, наведену у звіті комісіонера № 2, згідно з яким відповідач отримав за митними деклараціями № 100000012/8/167847 та № 100000012/8/168249 оплати наступними частинами, а саме: 13.05.2008 - 880 000,00 доларів США, 27.05.2008 - 635 375,00 доларів США, 30.05.2008 - 962 000,00 доларів США, 30.04.2009 - 500 000,00 доларів США, 29.05.2009 - 1 290 000,00 доларів США. Однак жодне з таких надходжень за поставкою не знаходить своє відображення у реєстрах, наданих Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України".

Валютна операція за митною декларацією № 100000012/9/972811 від 20.05.2009 була знята з контролю внаслідок повного погашення на загальну суму 3 683 500,00 доларів США з сімнадцяти експортних виручок та однієї плати у інший банк, які були переведені на рахунок відповідача у період з 25.01.2008 по 19.10.2009.

Такі відомості спростовують надану інформацію у звіті комісіонера № 3, згідно з яким відповідач отримав оплати наступними частинами, а саме: 19.10.2009 - 1 070 000,00 доларів США доларів США, 08.12.2009 - 295 000,00 доларів США, 09.123.2009 - 5 000,00 доларів США, 16.12.2009 - 1 000 000,00 доларів США.

Реєстр операцій за митною декларацією № 100000012/9/972811 від 20.05.2009 містить лише відомості про надходження експортної виручки у розмірі 1 070 000,00 доларів США, інформація щодо інших надходжень у звіті комісіонера № 3 не відображені, а операції від 08.12.2009, 09.12.2009, 16.12.2009 не підтверджується вказаним реєстром.

Валютна операція за митною декларацією № 504020000/2010/000006 від 04.01.2010 була знята з контролю внаслідок повного погашення на загальну суму 4 887 500,00 доларів США з вісімнадцяти експортних виручок та п`яти оплат у інший банк, які були переведені на рахунок відповідача у період з 16.10.2007 по 03.02.2010.

Відомості з реєстру за митною декларацією № 504020000/2010/000006 спростовують інформацію, надану відповідачем у звіті комісіонера № 4, відповідно до якого відповідач отримав 03.02.2010 від покупця оплату у розмірі 500 000,00 доларів США.

Як вбачається з п. 2.3. Інструкції № 136, банк знімає експортну операцію резидента з контролю після зарахування виручки за цією операцією на поточний рахунок останнього.

Додатковою підставою для зняття експортної операції з контролю, крім зарахування виручки, може бути письмове повідомлення іншого банку про зарахування виручки за цією операцією на відкритий у цьому банку поточний рахунок резидента, засвідчене підписом відповідальної особи та відбитком печатки банку.

Зазначене повідомлення надається на письмовий запит такого резидента або банку, який зазначений у запиті резидента або якому резидент дозволив цей запит.

Як вбачається з банківських виписок та реєстрів операцій по закриттю об`єктів контракту № №USE-20.1-17-K/KE-07 від 05.03.2007, усі митні декларації, на підставі яких реалізовувалось комісійне майно, станом на 03.02.2010 були у повному обсязі погашені за рахунок надходжень (авансів та післяплат), зроблених покупцем на рахунок відповідача за період з 25.04.07 по 03.02.2010, проте на рахунок позивача усі належні йому суми за договором комісії виплачені не були.

Також суд зазначає, що як вбачається з інших документів, наданих Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", по іншим контрактам, укладеним між відповідачем та компанією "Bel Trading & Consulting LTD.", у разі якщо по певним договорам у його сторін наявна заборгованість, то в такому випадку формується реєстр операцій за контрактом, в якому безпосередньо зазначається не закрита сума по операції (контракту), при цьому реєстр формується станом на певну дату. В той же час згідно з реєстром всіх операцій по закриттю об`єктів контролю за контрактом №USE-20.1-17-K/KE-07 від 05.03.2007, вбачається, що у ньому відсутні незакриті суми.

Суд вказує на те, що як вбачається з листа Міністерства економіки України № 4432-12/17642-07 від 26.04.2022, відповідач не звертався до Міністерства економіки України щодо продовження строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, оскільки операції були погашені у повному обсязі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено того факту, що покупцем було призупинено платежі за контрактом, а ним не було отримано від покупця решту оплати за поставлений товар.

Суд вказує, що акти взаєморозрахунків, які надані відповідачем, без надання первинної документації на підставі якої і були складені вказані акти, судом не можуть бути прийняті як належні, допустимі та достовірні докази.

Також з матеріалів справи, а саме з актів звірки взаємних розрахунків станом на 01.11.2011, 01.04.2012, 01.01.2013, 01.10.2013, 01.01.2014, 01.12.2014, 01.01.2015, 01.03.2015, 01.04.2015, 01.07.2015, 01.01.2016, 01.01.2017, 01.01.2018, 01.01.2019, 31.12.2019, 31.12.2020, 30.06.2021, вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором комісії №USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007 складає 2 681 925,00 доларів США.

Акт звірки може вважатися доказом у справі на підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Чинне законодавство не містить вимоги про те, що акт звірки розрахунків повинен містити формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 16.12.2021 року у справі №905/1769/20, від 11.10.2021 у справі № 910/19454/20 від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконано своїх зобов`язань за договором в частині отримання від Державної служби експортного контролю України для отримання дозвільних документів на здійснення ремонту 6 (шести) приладів ПН-С зі складу комплексу-215 та 15 (п`ятнадцяти) виробів РК-2С та в частині повної оплати вартості переданого на комісію майна.

Щодо тверджень відповідача про необґрунтованість розрахунку позивача в частині вартості майна, на яке покупцем заявлено рекламації і яке не було відремонтоване, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рекламаційних актів №№ 2, 4, 11 була встановлена неналежна якість приладів ПН-С зі складу комплексів-215, а не самого комплексу-215.

Тобто частина складової майна, комплексу-215, залишилася у покупця, а тому не може йти мова про визначення вартості приладів ПН-С, на які заявлено рекламації, за вартістю цілісного комплексу-215.

Щодо самої вартості приладів ПН-С, зазначеної позивачем у позовній заяви, суд зазначає, що сторонами в договорі, специфікаціях, митних деклараціях та ін. не встановлювалася окрема вартість вказаних приладів, а була визначена вартість комплексу-215, до складу яких і входили приладів ПН-С і які передавалися на комісію.

Однак позивачем здійснено розрахунок вартості приладів ПН-С з урахуванням їх вартості, яка була погоджена сторонами у іншому договорі комісії № USE-20.3-11-D/К-08 від 22.01.2008.

Обґрунтовуючи вказаний розрахунок, позивач зазначає, що в акті прийому-передачі виробу в ремонт від 30.07.2009 та акті прийому-передачі виробу з ремонту від 07.08.2009, заначено заводський номер приладу ПН-С - 87180003, який співпадає з заводським номером приладу ПН-С, вказаним у п. 3 акту прийому-передачі товару від 25.06.2008 до договору комісії № USE-20.3-11-D/К-08 від 22.01.2008.

Судом встановлено, що як вбачається з матеріалів справи, а саме з акту прийому-передачі виробу в ремонт від 30.07.2009 та акту прийому-передачі виробу з ремонту від 07.08.2009, які складені в межах виконання договору комісії № USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007, заводський номер приладу ПН-С - 87180003.

Також судом встановлено, що відповідно до п. 3 акту прийому-передачі товару від 25.06.2008 до договору комісії № USE-20.3-11-D/К-08 від 22.01.2008, прилад ПН-С має заводський номер - 87180003.

А тому суд приходить до висновку, що позивачем правомірно здійснено розрахунок вартості приладу ПН-С з урахуванням вартості такого ж товару, зазначеного в акті прийому-передачі товару від 25.06.2008 до договору комісії № USE-20.3-11-D/К-08 від 22.01.2008, а тому твердження відповідача в цій частині судом відхиляються.

Згідно приписів ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами абз. 1 ч. ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності з ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 818 675,00 доларів США, що еквівалентно 48 468 416,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 623 182,69 доларів США, що еквівалентно 16 608 067, 96 грн трьох процентів річних.

Згідно із ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок трьох процентів річних, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних підлягають задоволенню повністю, а саме, у розмірі 623 182,69 доларів США, що еквівалентно 16 608 067, 96 грн за визначений позивачем період.

Щодо позовної вимоги про розірвання договору комісії № USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007 суд зазначає наступне.

Відповідач, заперечуючи проти позовної вимоги про розірвання договору комісії вказує, що позивач має право відмовитися від вказаного договору на підставі ст. 1025 Цивільного кодексу України.

Однак з вказаними твердженням суд погодитися не може враховуючи наступне.

Як вбачається з ч. 1 ст. 1025 Цивільного кодексу України, комітент має право відмовитися від договору комісії.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

За приписами ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, договір, за яким між сторонами виник спір є договором комісії, а тому правовідносини сторін підпадають під законодавче регулювання загальних положень про зобов`язання та глави 69 Цивільного кодексу України.

За умовами договору, а саме п. 1.1., комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за плату вчинити від свого імені та за рахунок комітента правочин з продажу на експорт майна комітента по номенклатурі та кількості згідно додатку №1 до договору.

У п. 6.8. договору сторони передбачили, що платежі комітенту здійснюються у термін не більше 5 банківських днів з дати надходження коштів від покупця на рахунок комісіонера.

Як було встановлено судом раніше, відповідачем не виконано грошового зобов`язання, а саме не перераховано позивачеві плати за поставлене майно, та свого обв`язку з отримання відповідних дозволів від Державної служби експортного контролю України на здійснення ремонту майна, на яке було заявлено рекламації.

У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що відповідач є таким, що порушив зобов`язання за договором № USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом ст. 188 Господарського кодексу України, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

Розірванням договору є припинення договірного зобов`язання, тобто зникнення правового зв`язку між сторонами договірного зобов`язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов`язків.

З наведеного вбачається, що законодавством України передбачено право особи на звернення до суду за захистом свого немайнового права.

Враховуючи вищевикладене, а також факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань, на виконання яких розраховував позивач при укладенні договору комісії № USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007, які полягають у неспроможності відповідача виконати умови договору у встановлений строк, що є істотною умовою договору, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання договору комісії № USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007.

Відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається, за загальним правилом, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України), за винятком випадків, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

В силу ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як уже було встановлено судом та як вбачається з актів звірки взаємних розрахунків станом на 01.11.2011, 01.04.2012, 01.01.2013, 01.10.2013, 01.01.2014, 01.12.2014, 01.01.2015, 01.03.2015, 01.04.2015, 01.07.2015, 01.01.2016, 01.01.2017, 01.01.2018, 01.01.2019, 31.12.2019, 31.12.2020, 30.06.2021, відповідачем визнавалася заборгованість перед позивачем за договором комісії №USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007 складає 2 681 925,00 доларів США.

А тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що строк позовної давності є таким, що не сплив.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (№ 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (№49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як законодавчо необґрунтовані та безпідставні.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи зібрані докази по справі, пояснення представників сторін та керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір комісії №USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007, укладений між Державною компанією з експорту та імпорту майна і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" та Державним підприємством "Державне Київське конструкторське бюро "Луч".

3. Стягнути з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36, ідентифікаційний код 21655998) на користь Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" (04050, м. Київ, вул. Мельникова (Ю. Іллєнка), буд. 2, ідентифікаційний код 14308776) 1 818 675 (один мільйон вісімсот вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять) доларів США 00 центів, що еквівалентно 48 468 416 (сорок вісім мільйонів чотириста шістдесят вісім тисяч чотириста шістнадцять) грн 00 коп. основної заборгованості, 623 182 (шістсот двадцять три тисячі сто вісімдесят два) долари США 69 центів, що еквівалентно 16 608 067 (шістнадцять мільйонів шістсот вісім тисяч шістдесят сім) грн 96 коп. трьох процентів річних та судовий збір у розмірі 796 770 (сімсот дев`яносто шість тисяч сімсот сімдесят) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.02.2023.

Суддя О.В. Мандриченко