ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/5397/13 (922/837/22)

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Усатий В.О.

судді: Яризько В.О. , Міньковський С.В.

при секретарі судового засідання П`ятак А.С.

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Господарського суду Харківської області матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Антонов" (03062, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 1, код ЄДРПОУ 14307529)
до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства (61023, м. Харків, вул. Сумська, буд. 134, )
про стягнення коштів в межах справи № 922/5397/13 про банкрутство Харківського державного авіаційного виробничого підприємства
за участю представників сторін:

позивача Наливайко Д.О. (свідоцтво про права на заняття адвокатською діяльністю №4532, довіреність від 16.11.2021 №408/275-д);

відповідача Коротич Т.М. ( довіреність від 21.09.2022 №305-7).

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Антонов» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, в якій просить суд стягнути заборгованість за Договором купівлі-продажу оснащення №486-099 від 26.12.2018 у розмірі 2297787,37 грн., з яких 2000000 грн. сума основної заборгованості по неповерненню авансового платежу, інфляційні втрати у розмірі 228 910,66 грн. , 3% річних у розмірі 68876,71 грн.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 34466,81 грн.

В провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться справа про банкрутство Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, яка розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., судді Міньковський С.В. та Яризько В.О.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство (вх. № 837/22 від 30.05.2022) передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Усатий В.О., судді Міньковський С.В. та Яризько В.О.

Ухвалою суду від 06.06.2022, крім іншого, прийнято позовну заяву Державного підприємства "Антонов" (вх. № 837/22 від 30.05.2022) в межах справи № 922/5397/13 про банкрутство Харківського державного авіаційного виробничого підприємства. Відкрито провадження у справі № 922/5397/13 (922/837/22). Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 16.06.2022.

Ухвалою суду від 16.06.2022 відкладено підготовче засідання на 02.08.2022.

Ухвалою суду від 02.08.2022 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Відкладено підготовче засідання по справі на 08.09.2022 .

Ухвалою суду від 04.08.2022 виправлено описку в ухвалі Господарського суду Харківської області від 02.08.2022 та зазначено дату та час відкладення підготовчого засідання по справі № 922/5397/13 (922/837/22) на "13" вересня 2022.

У зв`язку з відсутністю 13.09.2022 електропостачання у місті Харкові судове засідання не відбулося.

Після відновлення електропостачання у місті Харкові, ухвалою суду від 13.09.2022 призначено підготовче засідання по справі на 20.09.2022.

15.09.2022 до суду від позивача надійшло клопотання ( вх.№9747) про розгляд підготовчого засідання за його відсутності.

Ухвалою суду від 20.09.2022 відкладено підготовче засідання на 09.11.2022.

13.10.2022 до суду від Державного підприємства "Антонов" надійшло клопотання (вх.№11677) про участь представника позивача адвоката Наливайка Даниїла Олександровича у судовому засіданні, призначеному на 09.11.2022 о 10:20, в режимі відеоконференції поза приміщення суду з використання власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 14.10.2022 задоволено клопотання Державного підприємства "Антонов" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 11677 від 13.10.2022). Судове засідання у справі №922/5397/13 (922/837/22), призначене на "09" листопада 2022 р. о 10:20 год. ухвалено провести за участю представника Державного підприємства "Антонов" адвоката Наливайка Даниїла Олександровича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

08.11.2022 до суду надійшов від відповідача відзив ( вх.№13594), в якому останній заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Ухвалою суду від 09.11.2022 відкладено підготовче засідання на 23.11.2022.

22.11.2022 до суду від представника позивача надійшло клопотання (вх.№14708), про відкладення підготовчого засідання суду.

Ухвалою суду від 23.11.2022 відмовлено в задоволенні клопотання державного підприємства «Антонов» (вх.№14708 від 22.11.2022) про відкладення підготовчого засідання. Закрито підготовче провадження у справі 922/5397/13 (922/837/22). Призначено справу до судового розгляду по суті на 15.12.2022 о 12:00.

У зв`язку з знаходженням судді Яризько В.О. з 12.12.2022 по 16.12.2022 у відпустці судове засідання по даній справі 15.12.2022 не відбулось.

Ухвалою суду від 19.12.2022 призначено справу до судового розгляду по суті на "17" січня 2023 р. об 11:50 год.

Ухвалою суду від 17.01.2023 клопотання відповідача (вх. № 1155 від 17.01.2023 року) про відкладення розгляду справи задоволено. Відкладено розгляд справи по суті на "31" січня 2023 р. о 10:20 год.

26.01.2023 до суду від представника ДП "Антонов" адвоката Наливайка Д.О. надійшло клопотання (вх. № 1956) про участь у судовому засіданні, призначеному на 31.01.2023 о 10:20, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 27.01.2023 задоволено клопотання представника ДП "Антонов" адвоката Наливайка Д.О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№1956 від 26.01.2023).Судове засідання у справі № 922/5397/13 (922/837/22), призначене на "31" січня 2023 р. о 10:20 ухвалено провести за участю представника ДП "Антонов" адвоката Наливайка Даниїла Олександровича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

В судовому засіданні 31.01.2023 повноважний представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, з підстав, викладених у позові.

Повноважний представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

26 грудня 2018 року між позивачем, як покупцем з одного боку, та відповідачем, як продавцем з іншого боку, укладено Договір купівлі-продажу оснащення №486-099 (далі Договір).

Згідно пункту 1.1 Договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити оснащення для виготовлення центральної частини крила літака Ан-148 (надалі - Оснащення) в номенклатурі, кількості та за цінами згідно специфікації №1-486 (додаток №1 до даного Договору), яка є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що оснащення має бути передано у власність покупця протягом 90 календарних днів із моменту підписання цього договору.

Згідно п.2.2. Договору, місце передачі Оснащення територія продавця за адресою м. Харків, вул. Сумська, 134.

Пунктом 2.3. Договору, сторонами погоджено, що при передачі обладнання продавець передає покупцю документи:

- паспорти на обладнання, що паспортизується;

- накладні на відпуск продукції;

- рахунок-фактуру;

- сертифікат якості продукції;

- виконані на паперовому носії враховані, актуальні на момент передачі копії конструкторської документації ( далі КД), по якій Оснащення було виготовлено.

У відповідності п.2.4. Договору, право власності на Оснащення переходить до покупця з моменту відвантаження на умовах EXW, м. Харків, згідно з п.4.4 цього Договору.

Розділом 3 Договору визначено ціну, суму Договору та порядок розрахунків.

Відповідно до пункту 3.1 Договору, ціна кожної одиниці оснащення зазначена у специфікації №1-486 (додаток №1) та включає у себе вартість КД та тари.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що загальна вартість оснащення і сума даного Договору складає 12 004 102,15 грн. (дванадцять мільйонів чотири тисячі сто дві гривні, п`ятнадцять копійок), у тому числі ПДВ (20%) - 2 000 683,69 грн. (два мільйона шістсот вісімдесят три гривні, шістдесят дев`ять копійок).

Згідно пункту 3.3 Договору, покупець протягом 15 банківських днів з моменту підписання даного Договору та отримання рахунку-фактури від продавця перераховує продавцю авансовий платіж на суму 2 000 000,00 грн. (два мільйона гривень, нуль копійок), у тому числі ПДВ (20%) - 333 333,33 грн. (триста тридцять три тисячі триста тридцять три гривні, тридцять три копійки).

У відповідності п.3.4. Договору, остаточний розрахунок покупець здійснює протягом 30 днів з моменту підписання сторонами Актів здачі-приймання Оснащення та КД, згідно з п. 4.4. та 4.6.

Згідно п. 4.2 Договору передбачена попередній прийом Оснащення у продавця за якістю та комплектністю проводиться на території продавця, шляхом оформлення двостороннього «Акту технічного стану оснащення».

Пунктом 4.4. Договору сторони погодили, що після повідомлення продавця про готовність Оснащення до відвантаження, сторони здійснюють остаточне приймання Оснащення та підписують Акт здачі-приймання Оснащення. У разі недостачі в комплектності Оснащення продавець зобов`язаний доставити відсутні предмети протягом 10 робочих днів з моменту виявлення недостачі. Підписаний покупцем на складі продавця Акт здачі-приймання Оснащення є свідченням відсутності претензій покупця та якості та комплектності обладнання, що передається. З моменту підписання Акту здачі-приймання Оснащення покупцем, покупець не має права пред`явити продавцю претензії щодо комплектності Оснащення.

Згідно п.4.6. Договору, передача КД від продавця покупцю провадиться з оформленням двостороннього Акту здачі-приймання КД.

У відповідності п.7.1. Договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2019.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що зміни та доповнення умов договору оформлюються додатковими угодами до цього Договору та є його невід`ємною частиною.

26.12.2018 державним підприємством "Антонов" (покупець) та Харківським державним авіаційним виробничим підприємством (постачальник) погоджено, підписано та скріплено печатками останніх Додаток №1 до Договору купівлі-продажу оснащення №486-099, зокрема специфікацію №1-486 ( далі Специфікація), в якій зазначено: номенклатуру, кількість позицій та найменування товарів, які є предметом Договору поставки купівлі-продажу оснащення №486-099 від 26.12.2018; позначення; ціну без НДС, грн. кожної позиції.

Відповідно до вказаної Специфікації сторони погодили поставку товару на загальну суму 12004102,15 грн. з НДС.

В матеріалах справи міститься рахунок-фактура №4078 від 28.12.2018 за Договором купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018 на суму 12004102,15 грн. з НДС .

28.12.2018 позивачем сплачено на рахунок відповідача суму у розмірі 2000000,00 грн. попередньої оплати на виконання п. 3.3. Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018, що підтверджується платіжним дорученням № 581/2812 від 28.12.2018 (а.с. 34).

14.08.2019 листом вих. №566/9502-19 позивач повідомив відповідача про невиконання останнім п.2.1. Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018. А саме, відповідачем не було передано Оснащення у власність покупця протягом 90 календарних з моменту підписання договору, тобто до 28.03.2019, в порушення п.2.1. Договору.

20.08.2019 листом вих.№ 099/1356 Харківське державне авіаційне виробниче підприємство повідомило про готовність передати оснащення згідно умов Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018. Однак, разом з тим, відповідач зазначає, що у переліку оснащення є стаціонарні конструкції (стапель), які необхідно демонтувати для передавання позивачу, у зв`язку з чим, одночасно із повідомленням про готовність Оснащення для передачі позивач просить відтермінувати строк передавання оснащення до 25.12.2019 року, шляхом підписання відповідної додаткової угоди, яка була додана до листа. Крім того, відповідач зазначив, що Харківське державне авіаційне підприємство спроможне при необхідності відновити виробництво центральної частини крила з використанням наявного оснащення.

03.02.2020 листом вих. №099/114 відповідач надіслав на адресу позивача для оформлення Додаткову угоди №2 до Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018, яким пропонувалось позивачу відтермінувати строк поставки Оснащення до 24 грудня 2020 року.

22.06.2020 листом вих.№099/667 відповідач, крім іншого, повторно запропонував оформити Додаткову угоду №2 до Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018.

28.10.2020 сторонами погоджено Додаткову угоду №1 до Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 26.12.2018, якою сторонами внесено зміни до п.7.1. зазначеного Договору, зокрема цей договір вступив в силу з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2020. Також, п. 2.1. Договору сторони виклали в наступній редакції "оснащення повинно бути передано у власність покупця до 24.12.2020".

Однак, як зазначає позивач, у строки, визначені Додатковою угодою №1 від 28.10.2020 року до Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018 - до 24.12.2020, Оснащення так і не було передано у власність позивача.

11.02.2021 відповідач на адресу позивача надіслав лист вих.№099/150 з додатком у вигляді Додаткової угоди №2 до Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018 для підписання позивачу. Умовами Додаткової угоди №2 до Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018 передбачалось відстрочення строку передачі Оснащення у власність позивача до 24.12.2021 року.

28.04.2021 листом вих. № №301/441 відповідач повідомив, що оснащення для центроплану літака Ан-148 (Ан-158) згідно умов Договору №486-099 від 26 грудня 2018 року виготовлено і знаходиться на території Харківського державного авіаційного виробничого підприємства. Крім того, у листі відповідач в черговий раз просить позивача відстрочити строки передачі Оснащення до 24.12.2021 року, шляхом підписання Додаткової угоди №2 до Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018 , яка була надіслана на адресу Позивача раніше.

З матеріалів справи вбачається, що за результатом розгляду зазначених листів відповідача, позивачем не було підписано Додаткову угоду №2 до Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018, у зв`язку з чим 30.04.2021 позивачем на адресу відповідача була направлена вимога вих.№ 126/5106-21 про відмову від зобов`язань за Договором купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018, оскільки воно є таким, що втратило інтерес для покупця. Крім того, позивачем зазначено про вимогу повернути попередню оплати у розмірі 2000000,00 грн., сплачену за Договором купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018.

07.06.2022 відповідач надіслав на адресу позивача відповідь на вимогу вих. №305/556, в якій відмовився задовольняти вимоги позивача, мотивуючи це тим, що порушення зобов`язань за Договором було допущено саме позивачем. Одночасно з цим, відповідач зазначає, що дві позиції за специфікацією №1-486 до Договору не готові до передачі, а саме стапель зборки центроплана та стапель зборки центроплана (дублер).

Вказані вимоги позивача щодо повернення авансового платежу у розмірі 2 000 000,00 грн. за Договором купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018 були залишені відповідачем без задоволення.

З метою захисту свого порушеного права, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за Договором купівлі-продажу оснащення №486-099 від 26.12.2018 у розмірі 2297787,37 грн., з яких 2000000,00 грн. сума основної заборгованості по неповерненню авансового платежу, інфляційні втрати у розмірі 228910,66 грн., 3% річних у розмірі 68876,71 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Предметом доказування є факт належного виконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 26.12.2018 в частині порушення строків передання у власність позивача Оснащення, зазначеного у специфікації №1-486 від 26.12.2018, стягнення 3 % річних та інфляційних збитків за неналежне виконання взятих зобов`язань.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються купівлі-продажу за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Між сторонами виникли цивільні права та обов`язки на підставі договору купівлі- продажу, зокрема Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 26.12.2018.

Сторонами не оспорювалась правомірність зазначеного Договору, а тому в силу встановленої в статті 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, цей договір є дійсним, а його положення беруться судом до уваги при розгляді спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статті 173 Господарського кодексу України, що кореспондується зі статтею 509 Цивільного кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, відповідно до умов укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 26.12.2018 та Специфікації до нього сторонами погоджено поставку позивачу Оснащення, зокрема номенклатуру, кількість позицій та найменування товарів, на загальну суму 12004102,15 грн.

Судом встановлено, що позивач на підставі виставленого рахунку-фактури №4078 від 28.12.2018 здійснив попередню оплату товару на суму 2000000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 581/2812 від 28.12.2018 (а.с. 34) на виконання п. 3.3. Договору, що відповідачем не заперечується.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до умов Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 26.12.2018, з урахуванням п.2.1. Додаткової угоди №1 від 28.10.2020, Оснащення відповідач повинен був передати у власність позивача до 24.12.2020.

Однак, матеріали справи не містять, а відповідачем на надані докази, що у строки, визначені Додатковою угодою №1 від 28.10.2020 року до Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018 (до 24.12.2020) Оснащення було передано у власність позивача.

З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2022 на адресу відповідача позивачем була направлена вимога вих.№ 126/5106-21 про відмову від зобов`язань за Договором купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018, оскільки воно є таким, що втратило інтерес для покупця. Крім того, позивачем зазначено про вимогу повернути попередню оплати у розмірі 2000000,00 грн., сплачену за Договором купівлі-продажу оснащення №486-099 від 28.12.2018.

За загальним правилом одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з частиною 1 статті 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Окрім того, частина 3 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Аналогічна норма закріплена у частині 2 статті 220 Господарського кодексу України.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 622 Цивільного кодексу України у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес (стаття 612 цього Кодексу), або передання відступного (стаття 600 цього Кодексу) боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі. У разі відмови кредитора від договору (стаття 615 цього Кодексу) боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі.

Відповідно до частини 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, законодавець розрізняє та не ототожнює поняття "відмова від прийняття виконання", "одностороння відмова від зобов`язання" та "одностороння відмова від правочину (договору)".

Оскільки законом не визначені форма та момент відмови від прийняття виконання кредитором, і прийняття простроченого виконання є правом, а не обов`язком кредитора, останній може реалізувати своє право будь-яким чином, не забороненим законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.10.2020 Верховного Суду по справі № 904/5046/19.

Відповідно до частини 1 статті 689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

А згідно з частиною 4 статті 690 цього Кодексу, якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Отже, продавець має право вимагати від покупця прийняти та оплатити товар лише у разі, коли останній без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти.

Разом з тим, така обставина, як порушення строку поставки товару, є достатньою підставою для відмови від прийняття товару.

Згідно частинами 1, 2 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту вказаної статті 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

При цьому, слід зазначити, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньо сплачені останнім. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").

Згідно пункту 1.1 Договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити оснащення для виготовлення центральної частини крила літака Ан-148 (надалі - Оснащення) в номенклатурі, кількості та за цінами згідно специфікації №1-486 (додаток №1 до даного Договору), яка є невід`ємною частиною Договору.

Суд звертає увагу, що предметом даного договору є Оснащення, зазначене в Специфікації №1-486, зокрема 238 позицій номенклатури. Договором купівлі-продажу оснащення №486-099 від 26.12.2018 сторонами не погоджена можливість передачі Оснащення частинами.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів інформування відповідача про готовність передачі у власність позивача Оснащення, за переліком зазначеному у Специфікації до Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 26.12.2018 до 24.12.2020.

Окрім того, суд зазначає, що матеріали справи не містять, також, доказів передачі у власність позивача Оснащення, за переліком зазначеному у Специфікації до Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 26.12.2018 до 24.12.2020.

Під час розгляду даного спору, відповідачем у визначеному Господарським процесуальним кодексом України порядку не спростовано факту порушення взятих на себе зобов`язань за Договору купівлі-продажу оснащення №486-099 від 26.12.2018, так як і повернення суми попередньої оплати за непоставлений товар в повному обсязі.

Суд критично ставиться до доводів відповідача, викладених у відзиві, вважає їх такими, що спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, що підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, заявлена позивачем до стягнення сума - 2000000,00 грн. попередньої оплати є обґрунтованою, доведеною та підлягає до стягнення з відповідача.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 228 910,66 грн. за період з 25.12.2020 по 07.02.2022 та 3% річних у розмірі 68876,71 грн. за період з 25.12.2020 по 16.02.2022, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Суд, перевіривши розрахунки позивача, період нарахування останнім вказаних сум інфляційних витрат та 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідні розрахунки є вірним, та відповідають нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 228 910,66 грн. за період з 25.12.2020 по 07.02.2022 та 3% річних у розмірі 68876,71 грн. за період з 25.12.2020 по 16.02.2022, є такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України (SERYAVINOTHERS v. ) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. ), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240- 241 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства "Антонов" задовольнити.

Стягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства на користь Державного підприємства "Антонов" заборгованість за Договором купівлі-продажу оснащення №486-099 від 26.12.2018 у розмірі 2297787,37 грн., (з яких 2000000 грн. сума основної заборгованості по неповерненню авансового платежу, інфляційні втрати у розмірі 228 910,66 грн., 3% річних у розмірі 68876,71 грн.) та витрат зі сплати судового збору у розмірі 34466,81 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Державне підприємство "Антонов" (03062, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 1, ).

Відповідач: Харківське державне авіаційне виробниче підприємство (61023, м. Харків, вул. Сумська, буд. 134, ) .

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 10.02.2023.

Головуючий суддя Суддя Суддя В.О. Усатий С.В. Міньковський В.О. Яризько