ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпченні позову

"10" лютого 2023 р. Справа № 911/333/23

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжкранзавод» від 08.02.2023 про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжкранзавод»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діаконт»

про стягнення 8731873,63 грн

без повідомлення (виклику) сторін

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжкранзавод» (далі позивач, ТОВ «Запоріжкранзавод») звернулося до Господарського суду Київської області із позовною заявою від 30.01.2023 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діаконт» (далі відповідач, ТОВ «Діаконт») про стягнення 8731873,63 грн, з яких: 6098850,02 грн основного боргу, 354901,57 грн 3% річних та 2278122,04 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки № 73 від 23.09.2020.

Господарський суд Київської області ухвалою від 06.02.2023 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 27.02.2023.

Через підсистему «Електронний суд» 09.02.2023 від ТОВ «Запоріжкранзавод» надійшла заява від 08.02.2023 про забезпечення позову, у якій позивач просить суд: накласти арешт на кошти ТОВ «Діаконт», які обліковуються на р/р НОМЕР_1 в АТ «Укргазбанк» м. Києва, МФО 320478, у межах позовних вимог на суму 8731873,63 грн; накласти арешт на кошти ТОВ «Діаконт», які обліковуються на р/р НОМЕР_2 в АТ «СЕНС БАНК», МФО 300346, у межах позовних вимог на суму 8731873,63 грн.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на те, що відповідач зарекомендував себе як недобросовісний суб`єкт господарювання, а тому ризик унеможливлення виконання ймовірного рішення суду у разі задоволення позовних вимог, на думку позивача, є реальним.

Позивач стверджує, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати товару за договором навмисно не виконує, з 2020 року на претензії не відповідає.

Зокрема, як вказує позивач, 02.12.2022 позивач направляв на адресу відповідача претензію із вимогою здійснити повний розрахунок за поставлений товар, яку відповідач отримав 10.12.22, втім жодної відповіді чи оплати отримано не було.

Факт ігнорування відповідачем законних вимог позивача, на думку останнього, свідчить про небажання ТОВ «Діаконт» виконувати свої зобов`язання та сплачувати заборгованість.

Також, як стверджує позивач, крім заборгованості за договором № 73, відповідач має перед позивачем заборгованість і за іншими договорами на загальну суму 19450282,95 грн, детальний розрахунок якої наведено у претензії від 02.12.2022.

Отже, як вважає позивач, оскільки станом на день подання заяви про забезпечення позову відповідач не виконав свої зобов`язання за договором поставки та враховуючи його обізнаність про існування цієї справи, ним буде вжито заходи на списання коштів з рахунку, що в подальшому унеможливить виконання рішення суду.

Розглянувши заяву ТОВ «Запоріжкранзавод» від 08.02.2023 про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи із такого.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Заява про забезпечення позову розглядається судом на підставі частин першої, другої статті 140 ГПК України не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Правовий аналіз наведених вище норм процесуального закону дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Проте особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника про необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.

Водночас господарський суд вважає за необхідне зауважити, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 909/835/18.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд, дослідивши зміст поданої заяви про забезпечення позову в сукупності із матеріалами справи, установив, що вказана заява не містить обґрунтованих доводів реально існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про можливість невиконання судового рішення.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізовує майно чи здійснює підготовчі дії до його реалізації, витрачає кошти не для здійснення розрахунків з позивачем, укладає договори поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо) і що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, тобто не довів, що існує така загроза. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності цих обставин.

Суд також вважає, що посилання позивача на наявність заборгованості ТОВ «Діаконт» перед ТОВ «Запоріжкранзавод» за іншими договорами не є беззаперечним свідченням того, що виконання рішення у справі буде ускладнено або унеможливлено.

За висновками суду, подана заява мотивована виключно припущенням про імовірну неможливість виконання рішення суду у цій справі, що не зумовлює підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому варто також зауважити, що невиконання договірних зобов`язань відповідачем є предметом спору, що потребує доведення, тому твердження позивача не є безспірними, відповідно, не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки заявник належними і допустимими доказами, в розумінні приписів статей 76, 77 ГПК України, не довів обставин, з якими закон пов`язує застосування заходів забезпечення.

Керуючись статтями 136-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Запоріжкранзавод» у задоволенні заяви від 08.02.2023 про забезпечення позову.

Ухвала складена та підписана 10.02.2023, набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до частини другої статті 235 ГПК України і може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін