ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року Справа № 906/1357/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 25.11.2022 у справі № 906/1357/20 (суддя Кудряшова Ю.В., повний текст ухвали складено 30.11.2022)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз"

про стягнення 361 402 925, 61 грн (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог за вх. № г.с. 01-44/638/22 від 12.07.2022)

за участю представників сторін:

позивача - Верхацький І.В.;

відповідача - Козирь В.К.;

третьої особи - Довгалюк Р.О., Міщенко М.І.;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Житомирської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (далі - відповідач, ТОВ "Житомиргаз збут") про стягнення 361 402 925, 61 грн боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 18-412-Н від 05.11.2018 в частині своєчасного розрахунку за придбаний природний газ.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 25.11.2022 закрито провадження у справі № 906/1357/20 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що із урахуванням імперативних норм Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", заборгованість ТОВ "Житомиргаз збут" перед АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 № 18-412-Н підлягає врегулюванню, із метою погашення за рахунок видатків державного бюджету, а залишок боргу - реструктуризації згідно з визначеним Законом механізмом. А відтак, за наявності підстав припинення зобов`язання щодо стягнення заборгованості за договором в сумі 361 402 925, 61 грн в силу Закону, суд першої інстанції дійшов висновку, що предмет спору в межах даної справи відсутній, у зв`язку з чим провадження у справі № 906/1357/20 підлягає закриттю згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу № 906/1357/20 направити до Господарського суду Житомирської області для продовження розгляду. Витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- із висновків суду першої інстанції вбачається, що заборгованість не погашена (наявна заборгованість підтверджена актом звіряння взаєморозрахунків), а лише підлягає врегулюванню, або є така можливість врегулювання заборгованості;

- норми Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" не передбачають припинення зобов`язання щодо суми основного боргу за поставлений газ, а лише визначають певну процедуру (заходи), яка надає можливість в майбутньому врегулювати заборгованість у спосіб, що був визначений законом;

- норми Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (ч. 3 ст. 3 Закону) передбачають також виключення учасника процедури врегулювання заборгованості з Реєстру, і як наслідок не врегулювання заборгованості за поставлений природний газ. Тобто, предмет спору може вважатися відсутнім лише у разі повного виконання вимог закону щодо врегулювання заборгованості за поставлений газ та фактичного здійснення взаєморозрахунків;

- відповідач, як учасник процедури врегулювання заборгованості, частково виконав певні елементи процедури, яка направлена на врегулювання заборгованості, однак це не означає, що заборгованість врегульована (погашена), або належним чином відповідачем виконані умови договору купівлі-продажу природного газу. Жодного договору про організацію взаєморозрахунків, або договору про реструктуризацію заборгованості за договором від 05.11.2018 № 18-412-Н не було укладено, що спростовує висновок суду про відсутність предмета спору у справі в силу закону. Більш того, сам відповідач зазначав, що заборгованість не погашена, а лише підлягає погашенню за рахунок держави в межах видатків спеціального фонду державного бюджету, що додатково свідчить про наявність непогашеної заборгованості перед позивачем та наявність предмета спору;

- ухвалене судом першої інстанції рішення про закриття провадження у справі суперечить п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України та порушує права позивача на судовий захист.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.12.2022 відкрито провадження за апеляційною скаргою АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 25.11.2022 у справі №906/1357/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 25.01.2023 об 16:00 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 розгляд справи відкладено на 15.02.2023 об 14:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.02.2023 відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ "Житомиргаз збут" про зупинення провадження у даній справі.

ТОВ "Житомиргаз збут" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд поновити строк на подання до суду відзиву, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Відповідач вказує наступне:

- із урахуванням приписів Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", заборгованість відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 №18-412-Н підлягає врегулюванню в цілях погашення за рахунок видатків державного бюджету, а залишок боргу - реструктуризації згідно з визначеним Законом механізмом, тобто підстави припинення цього зобов`язання визначені в законі, що узгоджується з положеннями ст. 598 ЦК України та ст. 202 ГК України;

- державою шляхом прийняття низки спеціальних Законів вже врегульовано механізм та джерела відшкодування позивачу грошових коштів, в тому числі й коштів, що є предметом розгляду даної справи, а відповідно, можливе рішення на користь позивача по справі №906/1357/20 буде протирічить Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", тому відповідач вважає клопотання про закриття провадження у справі обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню;

- враховуючи те, що сума боргу в розмірі 361 402 925,61 грн згідно договору купівлі-продажу природного газу № 18-412-Н від 05.11.2018, яка виникла через приведення обсягів споживання до стандартних умов та вартості обсягів, які виникли у зв`язку з визнанням судом незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників, списана відповідно до Законів України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" та "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" після відкриття провадження у справі, отже предмет спору у справі відсутній, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України тягне за собою закриття провадження у справі;

- відповідач вважає, що при задоволенні його клопотання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо закриття провадження у справі № 906/1357/20 на підставі п. 2. ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмету спору, а відтак ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, постановленою при повному з`ясуванні обставин справи, з проведенням належного дослідження всіх доказів, що є в матеріалах справи й наданням їм відповідної оцінки;

- зважаючи на триваючу військову агресію РФ проти України та здійснення масованих ракетних атак в тому числі по м. Житомир та Житомирській області, що призвели до тривалих перебоїв в електропостачанні й перебування працівників в бомбосховищах та значного призупинення діяльності відповідача, що унеможливило надати відзив у строк, визначений ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.12.2022, просить поновити строк на подачу відзиву.

АТ "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" надіслало до суду письмові пояснення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. В пояснення зазначає наступне:

- з огляду на висновки Верховного Суду, наведені у поясненнях, вказує, що відповідач, на момент прийняття ухвали суду першої інстанції, був включеним до реєстру згідно з постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики ти комунальних послуг № 1082 від 06.09.2022;

- взаємовідносини позивача та відповідача, врегульовані вже на даний час не договором від 15.11.2018, в частині порядку та умов розрахунків за основним боргом та/або штрафних санкцій, а конкретно Законом № 1639, який передбачає категорично інші механізми здійснення розрахунків між сторонами, що відповідно виключає наявність спору, адже відповідач є включеним до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, тобто вже не спір, а питання розрахунків між сторонами, буде вирішуватись в позасудовому порядку, який регламентований, зокрема Законом № 1639.

Щодо клопотання відповідача про поновлення строку для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, суд зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Частинами 1, 2 ст. 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Таким чином, пропущений процесуальний строк може бути поновлений лише за заявою учасника справи у разі, якщо суд визнає наведені причини пропуску цього строку поважними.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач звернувся до суду із клопотанням про поновлення строку на подання відзиву та обґрунтував причини пропуску встановленого судом строку, суд дійшов висновку поновити йому пропущений процесуальний строк для подання відзиву.

В судовому засіданні 15.02.2023 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні 15.02.2023 заперечили доводи апеляційної скарги, просять відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія апеляційного суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, зазначає наступне.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відсутність предмета спору в розумінні наведеної норми права, означає припинення існування спірних правовідносин внаслідок певних обставин (наприклад, сплати суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо).

Тобто, господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Одночасно необхідно зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення щодо якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 13/51-04).

Предметом заявленого у даній справі позову є вимоги АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ТОВ "Житомиргаз збут" про стягнення 361 402 925, 61 грн боргу у зв`язку із неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу природного газу №18-412-Н від 05.11.2018 в частині своєчасного розрахунку за придбаний природний газ.

Судом першої інстанції закрито провадження у справі № 906/1357/20 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору, оскільки заявлена до стягнення сума боргу за договором № 18-412-Н від 05.11.2018 в розмірі 361 402 925, 61 грн, із урахуванням імперативних норм Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", підлягає врегулюванню з метою погашення за рахунок видатків державного бюджету, а залишок боргу - реструктуризації згідно з визначеним Законом механізмом. Відтак, за наявності підстав припинення зобов`язання щодо стягнення вказаної заборгованості за договором в силу Закону, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність предмету спору у межах даної справи, у зв`язку з чим провадження у ній підлягає закриттю.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що 29.08.2021 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", яким було внесено зміни до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (далі - Закон).

Статтею 1 даного Закону передбачено, що заборгованість (грошові зобов`язання) суб`єктів ринку природного газу, що підлягає (підлягають) врегулюванню відповідно до цього Закону, а саме: заборгованість постачальників природного газу, в тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу для постачання побутовим споживачам (у тому числі суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ або за прострочення її сплати), не сплачена станом на розрахункову дату.

Положення ст. 1 Закону визначають поняття реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (далі - Реєстр), як відкритого загальнодоступного переліку підприємств та організацій, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру (ст. 2 Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону законодавець визначив, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 4 Закону визначено, що взаєморозрахунки в цілях погашення заборгованості та грошових зобов`язань, що визначені статтею 1 цього Закону, здійснюються за рахунок видатків державного бюджету для врегулювання неоплаченої вартості обсягів природного газу, відображеної в обліку постачальників природного газу у період з 1 жовтня 2014 року до розрахункової дати у зв`язку з визнанням судами незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників, - в цілях погашення заборгованості включених до Реєстру суб`єктів ринку природного газу, у тому числі підтвердженої судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу для постачання побутовим споживачам, укладеними з НАК "Нафтогаз України", а також за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно, та/або особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 01.01.2020.

В свою чергу, питання проведення взаєморозрахунків та реструктуризації визначені у ст. ст. 4, 5 даного Закону. Так, згідно ст. 4 Закону, обсяги заборгованості, що підлягають врегулюванню відповідно до статті 4 цього Закону: підтверджуються висновком суб`єкта аудиторської діяльності, затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до статті 3 цього Закону на підставі висновку суб`єкта аудиторської діяльності.

Обсяги різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються операторами газорозподільних мереж, та тарифами на розподіл природного газу затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Взаєморозрахунки проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, у межах видатків спеціального фонду державного бюджету за цільовим призначенням та в обсягах, передбачених Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та/або Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", із застосуванням рахунків, відкритих у Державному казначействі України, згідно з договором про організацію взаєморозрахунків, який укладається між учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в обліку учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору, та в обсязі, що не перевищує підтверджену учасниками заборгованість.

Згідно ст. 5 Закону, реструктуризація заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється після проведення розрахунків, передбачених статтею 4 цього Закону, шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

Типовий договір про реструктуризацію заборгованості з оплати природного газу та послуги з його транспортування затверджується Кабінетом Міністрів України.

Кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Аналізуючи дані норми Закону, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ними визначено процедуру врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу - заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) за природний газ та послуги з його транспортування шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості, а також списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість у разі її погашення.

Даним Законом не передбачено припинення зобов`язання щодо суми основного боргу за поставлений газ, а лише визначено певну процедуру (заходи), які надають можливість в майбутньому врегулювати заборгованість у спосіб, визначений законом. Тобто, в даному випадку повинна бути вчинена юридично значима дія щодо фактичного погашення суми основного боргу за поставлений природний газ. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 910/10142/21.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідача було включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 06.09.2022 № 1082, що свідчить про те, що відповідачем, як учасником процедури врегулювання заборгованості, частково виконано певні умови процедури, яка направлена на врегулювання заборгованості.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо вчинення суб`єктами ринку природного газу, в тому числі і сторонами договору від 05.11.2018 № 18-412-Н юридично значимих дій щодо фактичного погашення суми основного боргу за поставлений природний газ (укладення договору про організацію взаєморозрахунків або договору про реструктуризацію заборгованості, тощо).

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме по собі прийняття Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", яким визначено певну процедуру, яка надає можливість в майбутньому врегулювати заборгованість у спосіб, визначений законом, шляхом вчинення юридично значимих дій щодо фактичного погашення суми основного боргу за поставлений природний газ, не свідчить про припинення зобов`язань сторін за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 № 18-412-Н, а також не вказує на відсутність у справі предмету спору.

Відповідач не надав до суду будь-яких доказів в підтвердження того, що предмет спору у даній справі відсутній, тобто не існував на час пред`явлення позову, що стало б підставою для закриття провадження у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не мав визначених процесуальним законом підстав для закриття провадження у справі №906/1357/20 із застосуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Доводи, викладені відповідачем та третьої особою у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях із посиланням на правові позиції суду касаційної інстанції, даного висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, оскільки вказані справи не є подібними (тотожними, аналогічними) із справою № 906/1357/20. Інші доводи відповідача та третьої особи зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, а тому не приймаються судом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, апеляційна скарга АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає задоволенню, ухвалу Господарського суду Житомирської області від 25.11.2022 слід скасувати, а справу № 906/1357/20 направити для продовження розгляду до Господарського суду Житомирської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у справі підлягають розподілу під час вирішення спору по суті, а оскільки за результатами розгляду апеляційної скарги спір у даній справі не вирішено, розподіл судових витрат за результатами розгляду апеляційної скарги є передчасним.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 280-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 25.11.2022 у справі №906/1357/20 скасувати.

3. Справу № 906/1357/20 направити до Господарського суду Житомирської області для продовження розгляду.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2023

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.