ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2023 р. Справа№ 910/5683/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

За участю представників:

Від позивача: Гнатик К.М. ( довір. №78/6-126 від 02.01.23);

Від відповідача: Яцук В.П. ( ордер АІ №1351045 від 14.02.23);

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2022

у справі № 910/5683/22 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп"

про стягнення 98607, 60грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2022 у справі №910/5683/22 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 32869грн 20коп пені, 65 738грн 40коп штрафу та 2 481грн 00коп витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- відповідач взятий на себе за спірним договором обов`язок щодо вчасної поставки передбаченого угодою товару в установлений заявкою від 07.04.2022 строк (14.04.2022) виконав неналежним чином; термін прострочення поставки товару за заявкою від 07.04.2022 року №78/8/2-93 склав 35 календарних днів.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Північний апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2022 повністю та ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- письмова заявка від 07.04.2022 №78/8/2-93 а ні 08.04.2022, а ні в іншу дату на електронну пошту відповідача не надходила, у зв`язку з чим останній не був обізнаний зі змістом заявки;

- позивач надіслав файл «Дніпрорівергруп».rar (373 КБ» без дотримання вимог стосовно наявності обов`язкових реквізитів електронного документу і без супровідного тексту до нього, а отже, наданий позивачем скріншот пошти не є належним доказом, який би підтверджував надіслання відповідачу та отримання ним заявки від 07.04.2022 №78/8/2-93;

- наданий рапорт не є належним доказом підтвердження надіслання письмової заявки від 07.04.2022 №78/8/2-93 з огляду на те, що рапорт не містить інформації про особу, яка підтверджувала отримання письмової заявки; рапорт не містить інформації про номер засобу телефонного зв`язку, з якого було підтверджено отримання письмової заяви; рапорт не містить інформації про номер засобу телефонного зв`язку, який використовувався позивачем; рапорт не містить інформації про засоби електронного зв`язку (адреси електронних пошт), які використовувалися позивачем.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2022, справу № 910/5683/22 призначено до розгляду на 15.02.2023.

Від позивача (30.01.2023) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає про те, що:

- розділом 5 договору позивачем та відповідачем узгоджено процедуру поставки та приймання позивачем товару, а пунктом 5.1 розділу 5 договору чітко визначено процедуру направлення заявки використовуючи електронне листування з визначеної договором елетронної пошти; на виконання договору 08.04.2022 позивачем з його офіційної електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронну пошту апелянта ІНФОРМАЦІЯ_1 було надіслано сканкопію заявки від 07.04.2022 №78/8/2-93 про необхідність поставки товару в загальній кількості 4300кг у строк до 14.04.2022 до відповідного місця постачання; апелянтом не надано доказів, які б підтверджували обставини непереборної сили, що зумовили затримку поставки товару.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін колегією суддів встановлено.

15.03.2022 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп", як учасником, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 169 "Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану", укладено договір № 62/В33-2022, за умовами якого учасник зобов`язався поставити замовнику якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (Додаток № 1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін, а також скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до пункту 1.2 договору, з урахуванням Додатку № 1 до нього, найменування товару (асортимент): чай чорний байховий (ДК 021:2015 - 15860000-4 - кава, чай та супутня продукція); кількість товару за Договором: 6 500 кг; сума з ПДВ: 1 419 600,00 грн.

Згідно з пунктом 3.1 договору ціна вказаного правочину складає 1419600,00грн, у тому числі ПДВ 20 % - 236 600,00грн.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, сканкопія якої надсилається замовником з його офіційної електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2.ua на електронну пошту учасника ІНФОРМАЦІЯ_1, вказану в розділі 13 цього договору. Учасник зобов`язаний засобами телефонного зв`язку підтвердити замовнику (його уповноваженій особі) отримання заявки.

У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару.

У випадку корегування інформації, яка зазначена у заявці, замовник має право здійснити таке корегування засобами зв`язку, з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається не дійсним.

За умовами пунктів 5.2, 5.3 договору передача (приймання-здача) товару здійснюється в пункті відвантаження за адресою: Нижньоюрківська, 8-А з подальшим транспортуванням за рахунок учасника в м. Одеса, м. Харків, м. Слов`янськ, м. Маріуполь, м. Львів, м. Дніпро, м. Запоріжжя, смт. Калинівка Вінницької обл., згідно заявок замовника. Поставка товару здійснюється учасником власними силами та засобами.

Право власності на товар переходить від учасника до замовника після прийняття товару на склад замовника, факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб учасника та замовника на відповідній видатковій накладній (пункт 5.6 договору).

Пунктами 6.3, 6.4 цієї угоди передбачено, що учасник має право на дострокову поставку товару за письмовим погодженням замовника, та зобов`язаний забезпечити поставку якісного товару у строки, встановлені цим договором.

За умовами пункту 10.1 договору останній набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання.

З матеріалів справи вбачається, що 08.04.2022 року позивач з його офіційної електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2.ua надіслав на електронну пошту учасника - відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1, вказану в розділі 13 цього договору, сканкопію письмової заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 про поставку Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України товару - чаю, а саме:

- поставку товару в кількості 1000кг, місце постачання: м. Одеса, Люстдорфська дорога, буд. 7, дата поставки товару: 14.04.2022 року;

- поставку товару в кількості 1 000 кг, місце постачання: м. Львів, вул. Стрийська, буд. 146, дата поставки товару: 14.04.2022 року;

- поставку товару в кількості 1 000 кг, місце постачання: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 38, дата поставки товару: 14.04.2022 року;

- поставку товару в кількості 1 000 кг, місце постачання: м. Золочів, вул. Січових Стрільців, буд. 2, дата поставки товару: 14.04.2022 року;

- поставку товару в кількості 300 кг, місце постачання: м. Запоріжжя, вул. Військбуд, буд. 123, дата поставки товару: 14.04.2022 року.

Факт направлення означеної заявки на електронну пошту відповідача, вказану в розділі 13 Договору (ІНФОРМАЦІЯ_1), підтверджується наявним у матеріалах справи скріншотом сторінки офіційної електронної пошти позивача з відміткою про здійснення цього відправлення (з вкладенням) Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" 08.04.2022 року, а також копією відповідного рапорту, складеного начальником відділення зберігання матеріально-технічних засобів Національної гвардії відділу закупівлі та зберігання матеріально-технічних засобів Національної гвардії, старшим лейтенантом Олексієм Онацьким у порядку пункту 5.1 Договору, у зв`язку з підтвердженням Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" факту отримання заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 засобами телефонного зв`язку.

Проте з матеріалів справи вбачається, що відповідач взятий на себе за спірним договором обов`язок щодо вчасної поставки передбаченого цією угодою товару в установлений заявкою від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 строк (14.04.2022 року) виконав неналежним чином, поставивши позивачу товар у кількості 1000 кг за видатковою накладною від 20.05.2022 року № 11 на суму 218400,00грн (з відміткою «Одесса»); товар у кількості 1000кг за видатковою накладною від 20.05.2022 року № 12 на суму 218400,00грн (з відміткою «Львов»); товар у кількості 1000 кг за видатковою накладною від 20.05.2022 року № 13 на суму 218400,00грн (з відміткою «Киев»); товар у кількості 1000 кг за видатковою накладною від 20.05.2022 року № 14 на суму 218 400,00грн та товар у кількості 300 кг за видатковою накладною від 20.05.2022 року № 15 на суму 65 520,00грн.

Відтак, термін прострочення поставки товару за заявкою від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 склав 35 календарних днів.

Листом від 02.06.2022 року № 78/8/2-625 позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату пені у розмірі 32869,20грн та штрафу в сумі 65 738,40 грн, нарахованих внаслідок несвоєчасної поставки постачальником погодженого між сторонами товару, яка залишена відповідачем без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як було зазначено вище, умовами заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 дата поставки товару була визначена - 14.04.2022 року.

Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідач порушив взяті на себе договірні зобов`язання щодо поставки позивачу товару в строк, визначений за домовленістю сторін та вказаний у заявці від 07.04.2022 року № 78/8/2-93, а прострочення виконання цього зобов`язання склало 35 календарних днів.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем обов`язку щодо поставки замовнику передбаченого укладеним між сторонами договором і заявкою від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 товару, позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" 32 869,20грн пені, нарахованої за несвоєчасну поставку продукції по кожній спірній видатковій накладній у період з 15.04.2022 року по 19.05.2022 року на загальну суму вартості несвоєчасно поставленого товару в розмірі 939120,00грн, а також 65 738,40грн штрафу, нарахованого за прострочення понад 30 днів поставки товару загальною вартістю 939 120,00грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За частиною 2 зазначеної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 даної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, за порушення строків виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом чи договором, стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Слід також зазначити, що штрафні санкції, передбачені частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України, застосовуються у разі порушення строків виконання не грошового зобов`язання.

Отже, виходячи з положень зазначеної норми матеріального права, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, передбачених абзацом 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення, пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України, якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконаних робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір пені за кожний день прострочення виконання такого зобов`язання та за прострочення його виконання понад тридцять днів додатково вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу з вказаної вартості.

Господарським судом міста Києва встановлено, що позивач відноситься до суб`єктів господарювання, які належать до державного сектора економіки, і виконання його грошових зобов`язань фінансується за рахунок Державного бюджету України.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 Господарського кодексу України).

Зі змісту положень статті 231 Господарського кодексу України вбачається, що остання носить диспозитивний характер, оскільки передбачає можливість встановлення сторонами розміру пені безпосередньо в укладеному між ними договорі.

У пункті 7.3 договору сторони погодили, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці замовника, учасник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

У даному випадку, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Не можуть бути покладені в основу рішення доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що ним електронною поштою заявки позивача від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 на поставку товару ні 08.04.2022 року, ні в іншу дату не отримано, оскільки такі заперечення не підтверджені відповідачем жодними доказами, тоді як позивачем надано суду належним чином засвідчену копію скріншоту з його офіційної електронної пошти з відомостями про надсилання сканкопії означеної заявки на електронну адресу відповідача, вказану в розділі 13 договору.

Положення пункту 11.8 договору, усі повідомлення, будь-яке листування тощо за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані відповідним листом (зокрема, засобами електронного поштового зв`язку на адреси, вказані у розділі 13 цього договору). У будь-якому разі учасник вважається повідомленим з моменту направлення замовником відповідного листа (на електронну пошту учасника, вказану в розділі 13 цього договору).

Факт отримання відповідачем заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 додатково підтверджується наявною в матеріалах справи копією рапорту від 08.04.2022 року, складеного начальником відділення зберігання матеріально-технічних засобів Національної гвардії відділу закупівлі та зберігання матеріально-технічних засобів Національної гвардії, старшим лейтенантом Олексієм Онацьким у порядку пункту 5.1 Договору, у зв`язку з підтвердженням Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" факту отримання заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 засобами телефонного зв`язку.

Доводи відповідача про те, що наданий позивачем рапорт за підписом Олексія Онацького не є належним та достовірним доказом у даній справі також не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені жодним доказом, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" не доведено допущення будь-яких порушень при складенні цього рапорту чи його фактичне оформлення в іншу дату, ніж зазначена безпосередньо у цьому документі. Крім того, відповідачем не доведено й наявності дефектів форми чи змісту цього рапорту, або його невідповідності певним нормативним документам.

Щодо посилань відповідача на те, що у доданому позивачем до відповіді на відзив скріншоті його електронної скриньки відображене файлове вікно з відкритим архівним файлом, який містить назву: «ДНІПРОРІВЕРГРУП(1).rar» та інформацію про розмір даного файлу - 497 607 байт, зжатий до 381 789 байт, тоді як до позову Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України долучено скріншот із зазначенням файлу «ДНІПРОРІВЕРГРУП.rar розміром 373 КБ, наведені обставини жодним чином не спростовують факту надсилання позивачем 08.04.2022 року на передбачену договором електронну адресу відповідача сканкопії заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93. Крім того, зміна найменування та можливе незначне збільшення розміру вкладеного до електронного відправлення файлу відбувається автоматично при його повторному відкритті та збереженні на комп`ютерному пристрої відправника.

Заперечення відповідача проти позову, які зводяться до надсилання Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України на його електронну адресу заявки від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 без дотримання вимог щодо наявності обов`язкових реквізитів електронного документа (наявності електронного підпису), не можуть бути визнані підставою для відмови в задоволенні вимог позивача у справі з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів.

Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (стаття 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах (стаття 6 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Кваліфікованим електронним підписом є удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги»).

Відповідно до частини першої статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом.

У частині другій статті 96 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. У частині третій зазначеної статті встановлено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 року в справі № 922/51/20, від 14.12.2021 року в справі № 910/17662/19).

Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки.

Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу.

Відповідно до частини першої та другої статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Як було зазначено вище, за умовами пункту 5.1 договору дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, сканкопія якої надсилається замовником з його офіційної електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2.ua на електронну пошту учасника ІНФОРМАЦІЯ_1, вказану в розділі 13 цього договору.

Таким чином, умовами договору передбачено складення письмової заявки з подальшим направленням на електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 електронного листа з прикріпленням до нього відсканованої (шляхом перенесення тексту та зображення з аркуша паперу в цифровий вид з подальшим збереженням на комп`ютер) письмової заявки.

Виконання позивачем означених умов договору підтверджуються, зокрема, наявними у матеріалах справи скріншотами електронного листування.

Разом із тим, роздруківки електронних листів та додатків до них є паперовою копією електронного доказу. Звідси вони мають бути засвідчені як паперові копії в порядку, встановленому чинним законодавством, та не підлягають засвідченню електронним підписом.

При цьому, письмова заявка, направлена замовником учаснику, не є електронним документом у розумінні статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», адже не має його ознак.

Отже, оскільки заявка від 07.04.2022 року № 78/8/2-93 на поставку товару не є електронним документом, тому питання про застосування електронного підпису при її оформленні та направленні не постає.

Викладеним також спростовуються доводи відповідача з посиланням на висновки щодо застосування норм статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 року в справі № 910/8554/20, оскільки у вказаній справі вирішувалося питання щодо належності та допустимості доказів у вигляді електронних документів та відповідно наявності чи відсутності електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом такого електронного документа.

Оскільки відповідач несвоєчасно виконав взятий на себе обов`язок щодо поставки погодженого між сторонами товару за заявкою від 07.04.2022 року № 78/8/2-93, і розміри нарахованої позивачем пені в сумі 32 869,20грн та штрафу в розмірі 65 738,40грн відповідають вищезазначеним приписам законодавства та положенням договору, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення з відповідача означених сум цих штрафних санкцій є обґрунтованим.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2022 не підлягає скасуванню.

Судовий збір, у зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги та у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2022 у справі №910/5683/22 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/5683/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 22.02.2023

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко