ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2023 р. м. Житомир Справа № 906/1247/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретаря судового засідання: Зоренка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Кривошей Ю.І. - адвокат, ордер серія АЕ №1172872 від 17.01.2023,

від відповідача: Джуган М.В. - адвокат, ордер серія АІ №1262060 від 07.08.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Орбіс агро"

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос"

про стягнення 198 872,03 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Орбіс агро" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" 198 872,03грн заборгованості, з яких: 104 277,05грн основного боргу, 46 898,95грн пені, 19 541,24грн 12% річних, 28 154,79грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №S.04.01-11 про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки від 04.01.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 26.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23.01.2023.

До початку судового засідання 16.01.2023 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив від 14.01.2023 на позовну заяву. У відзиві представник відповідача просить визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву та продовжити його до дати фактичного виконання; позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 23.01.2023 представник позивача зазначив, що даний відзив позивач не отримував, а тому із його змістом не знайомий.

Представник відповідача судовому засіданні 23.01.2023 заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання доказів надіслання позивачу відзиву від 14.01.2023 на позовну заяву та надіслання його копії електронну адресу представника позивача.

З метою дотримання принципів змагальності та реалізації процесуальних прав і обов`язків сторін, ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.01.2023 розгляд справи по суті було відкладено на 15.02.2023.

01.02.2023 до суду від відповідача надійшла відповідь на відзив з додатками, відповідно до якої позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

13.02.2023 від відповідача надійшли заперечення від 07.02.2023 на відповідь на відзив в яких відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 15.02.2023 представник відповідача просив визнати поважними причини пропуску строку для подачі відзиву на позов з посиланням на те, що ПОСП "Колос" здійснює діяльність в умовах неповного робочого тижня із суттєвим скороченим штатом працівників; наявність великої кількості судових процесів; постійні ракетні обстріли і оголошення повітряних тривог та екстрені відключення світла, що значно ускладнює повноцінну діяльність і критично впливає на вчасну подачу процесуальних документів. Також зазначив про нетривалий пропуск строку для подачі відзиву, а тому просив поновити його та прийняти відзив на позов.

Представник позивача повідомив, що відзив на позов було отримано представником позивача на електронну пошту 23.01.2023, а 19.01.2023 позивач одержав від представника відповідача поштовий лист з описом вкладенням, в якому замість відзиву на позов по даній справі була апеляційна скарга по іншій справі. Щодо вирішення питання про поновлення відповідачу строку для подачі відзиву на позов представник позивача не заперечував, просив прийняти до розгляду відповідь на відзив з доданими до нього документами.

Представник відповідача в засіданні суду не заперечив проти прийняття до розгляду відповіді на відзив, водночас заперечив проти прийняття до розгляду доданих до відповіді на відзив документів - податкових накладних та квитанцій про реєстрацію податкових накладних з посиланням на пропуск строку для їх подачі, встановленого ч.2 ст.80 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, суд керуючись приписами ч.1. ст. 119 ГПК України та враховуючи вищенаведені доводи представника ПОСП "Колос" щодо причин несвоєчасного подання відзиву на позов, прийняв до розгляду відзив на позов, поновивши строк для його подачі. Також судом на підставі приписів, в тому числі ч.3 ст.166 ГПК України, прийнято до розгляду додані позивачем до відповіді на відзив документи (податкові накладні та квитанції про реєстрацію податкових накладних) з врахуванням пояснень представника позивача, який зазначив, що про наявність заперечень відповідача та їх мотиви, представник позивача дізнався з відзиву на позов, який було одержано 23.01.2023, а тому раніше не виникала потреба у їх подачі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у ньому та відповіді на відзив відповідача. Зокрема зазначив, що у відзиві відповідач не заперечує факт укладення між позивачем та відповідачем договору про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки №8.04.01-11 від 04.01.2021 року та не заперечує здійснення позивачем в рамках даного Договору протягом 2021 року поставки товару та послуг на користь відповідача, зазначених у позовній заяві. Вказує, що всі Акти виконаних робіт підписані зі сторони відповідача двома особами, в тому числі затверджені директором Лисак С.В; на кожному Акті відображена печатка відповідача та відповідні підписи, а на Актах від 05, 06 та 17 травня 2021 року навіть відображено, що саме директор отримав послуги та Акти затвердив.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. У відзиві на позов відповідач посилається на те, що з доданих позивачем видаткової накладної неможливо ідентифікувати особу, яка отримала товар та з актів виконаних робіт неможливо встановити особу, яка прийняла роботи, а відтак вважає, що не можуть бути належними доказами на підтвердження поставки позивачем обладнання, виконання робіт за договором та прийняття відповідачем відповідного обладнання та робіт. Звертає увагу, що видаткова накладна та акти наданих послуг підписані різними особами без зазначення прізвища ім`я та по батькові, з невстановленими повноваженнями, без зазначення посади, без наявності довіреності на отримання товару та прийняття роботи. За таких обставин вважає, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними доказами обставини, які підтверджують заявлені ним вимоги, а саме факт виконання робіт та поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки.

У запереченнях від 07.02.2023 на відповідь на відзив відповідач, зокрема зазначає, що надані позивачем видаткова накладна та акти наданих послуг не можуть бути віднесені до первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факт господарської операції за договором №S.04.01-11 про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки від 04.01.2021. Вказує, що дії позивача з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією із сторін в договорі (виконавцем) на постачання послуг на користь другої сторони (замовника), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо замовник вчинив юридично значимі дії, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом. Посилається на те, що позивач не подав до суду допустимих доказів щодо вчинення відповідачем юридично значимих дій з оподаткування відповідних господарських операцій, а тому ці обставини вважає недоведеними. Вказує, що сторони додаток 4 до договору не підписували, тобто фактично форму наряду-замовлення сторони не узгодили; типова форма наряду-замовлення затверджена правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №615 від 28.11.2014.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2021 між Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "КОЛОС" (замовник/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орбіс Агро" (виконавець/позивач) укладено договір №S.04.01-11 про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки (далі-договір) (а.с.15-16).

У відповідності до п.1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Замовник довіряє, а Виконавець зобов`язується згідно письмової заявки Замовника надати послуги з ремонту і технічного обслуговування (надалі - послуги) сільськогосподарської техніки, а Замовник зобов`язується оплатити вказані послуги.

За умовами пункту 2.2 договору, по факту надання послуг Замовник зобов`язаний погодити та підписати з Виконавцем наряд-замовлення (додаток 4 до цього Договору) та підписати акт наданих послуг. У зазначених документах фіксується час, витрачений на виконання заявки, ціна та якість наданих послуг.

У пункті 6.1 договору сторонами погоджено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Строк дії договору - один рік з моменту набуття чинності, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 6.2 договору).

Судом встановлено, що до договору №S.04.01-11 про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки від 04.01.2021 між сторонами було підписано Додаток №1 - Перелік техніки поданої на обслуговування до сервісної служби ТОВ "Орбіс Агро" (а.с.17); Додаток №3 - Опис виявленого дефекту/несправностей (а.с.18).

Договір №S.04.01-11 про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки від 04.01.2021 підписані представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємств.

Позивач посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №S.04.01-11 про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки від 04.01.2021 в частині оплати наданих послуг, просить стягнути з відповідача 104 277,05грн основного боргу, 46 898,95грн пені, 19 541,24грн 12% річних, 28 154,79грн інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по проведенню розрахунків.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом, позивачем на виконання умов договору №S.04.01-11 про надання послуг з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки від 04.01.2021 було надано послуги з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки з використанням запчастин, на загальну суму 104 277,05грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг №714 від 15.04.2021 на суму 51 153,60грн, №832 від 28.04.2021 на суму 7 440,00грн, №897 від 05.05.2021 на суму 6 720,00грн, №904 від 06.05.2021 на суму 7 440,00грн, №994 від 17.05.2021 на суму 7 008,00грн (а.с.19-23) та видатковою накладною №714 від 15.04.2021 на суму 24 515,45грн (а.с.24).

Слід зазначити, що в акті наданих послуг №714 від 15.04.2021 на суму 51 153,60грн міститься посилання на договір №SР.27.04-8 купівлі-продажу.

З даного приводу суд враховує пояснення представника позивача про те, що у даному випадку, має місце технічна помилка в зазначенні договору, оскільки 15.04.2021 позивачем були поставлені запчастини згідно з договором та цього ж дня були проведені ремонтні роботи із встановлення (використання) запасних частин по видатковій накладній №714; підтвердженням виконання даних робіт є акт надання послуг від 15.04.2021 №714.

За таких обставин суд приходить до висновку, що надання зазначених в акті надання послуг від 15.04.2021 №714 послуг, у сукупності з використанням зазначених у накладній №714 від 15.04.2021 запчастин, здійснювалось на виконання договору №S.04.01-11 від 04.01.2021.

Судом також враховується, що під час судового засідання 15.02.2023 представник відповідача зазначив, що відповідач не заперечує, що між сторонами існували господарські взаємовідносини саме за цим договором, що підтверджується протоколом судового засідання 15.02.2023 о 15:14 год.

Відповідно до пункту 2.1 договору, на підставі наданої Замовником письмової заявки (Додаток 3), щодо надання послуг з сервісного обслуговування. Виконавець зобов`язується надати такі послуги у строки, що вказані у заявці. Строк реагування сервісної служби на заявку 48 години.

Як зазначив позивач у відповіді на відзив від 27.01.2023, сторони додаток 4 до Договору не підписували, тобто фактично форму наряду-замовлення сторони Договору не узгодили. Вказав, що всі замовлені відповідачем послуги відбувалися по телефону. Після отримання замовлення по телефону працівники сервісної служби позивача здійснювали виїзд або до місця розташування відповідача, або безпосередньо до місця знаходження сільськогосподарської техніки. Інколи роботи проводилися в польових умовах. І вже після завершення робіт сторони Договору підписували відповідні Акти надання послуг.

Згідно з пунктом 3.1 договору, вартість однієї години надання послуг технічним персоналом Виконавця становить 800 грн. (вісімсот гривень 00 копійок) без ПДВ. Розрахунки між сторонами за Договором проводяться в гривні.

Загальна вартість однієї години надання послуг технічним персоналом Виконавця визначається із врахуванням коефіцієнту складності таких послуг визначеному у Додатку 2 до Договору (пункт 3.2 договору).

За умовами п.3.5 договору, транспортні витрати нараховуються відповідно до часу перебування технічного працівника в дорозі до місця призначення з розрахунку 800,00 грн без ПДВ за 100 км переміщення.

Згідно з пунктом 3.6 договору, загальна вартість наданих послуг зазначається в Акті наданих послуг.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За умовами пункту 3.7 договору, строк оплати наданих послуг становить 7 (сім) календарних днів з дати фактичного надання послуг.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору №S.04.01-11 від 04.01.2021 виставлялись відповідачу рахунки на оплату: №519 від 26.03.2021 на суму 76 688,88грн, №1091 від 28.04.2021 на суму 7 440,00грн, №1171 від 05.05.2021 на суму 6 720,00грн, №1178 від 06.05.2021 на суму 7 440,00грн, №1285 від 17.05.2021 на суму 7 008,00грн (а.с.24-29).

В порушення умови договору, відповідач не здійснив розрахунків за надані послуги з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки, з використанням запчастин, на загальну суму 104 277,05грн у визначений сторонами у договорі строк.

Позивач звертався до відповідача з вимогою від 18.08.2022, в якій просив сплатити заборгованість у розмірі 28 608,00грн на рахунок позивача (а.с.30-32, докази надіслання та вручення а.с.33-35). Однак, відповідач відповіді на вимогу позивача не надав, борг не погасив.

Зазначення в претензії суми боргу в розмірі 28 608,00грн представник позивача пояснює тим, що станом на час складання письмової претензії (серпень 2022 року) позивач помилково вважав заборгованість відповідача меншою, аніж вказано в позовній заяві. Така ситуація склалась у зв`язку з тим, що бухгалтерією позивача платежі відповідача по іншому договору були помилково зараховані як платежі саме по договору від 04.01.2022 року.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Станом час прийняття даного рішення, відповідач заборгованість перед позивачем в сумі 104 277,05грн не сплатив, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Заперечуючи проти позову представник відповідача зазначає, що з доданих позивачем документів неможливо ідентифікувати особу, яка отримала товар та прийняла роботи, оскільки видаткова накладна та акти наданих послуг підписані різними особами без зазначення прізвища ім`я та по батькові, з невстановленими повноваженнями, без зазначення посади, без наявності довіреності на отримання товару та прийняття роботи.

З даного приводу суд враховує таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинний документ згідно зі ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" це - документ, який містить відомості про господарську операцію. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні вимоги до складання первинного документа містяться і у пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 №88 (далі Положення). Підпунктом 2.5 пункту 2 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо (абзац 3 п.2.4 Положення).

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (п.1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Отже, з урахуванням наведених положень документом, який підтверджує як факт виконання позивачем зобов`язання з надання послуг з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки з заміною деталей відповідачеві, так і факт відображення у бухгалтерському обліку останнього, є Акти надання послуг та видаткова накладна, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати обов`язкові реквізити; первинні документи підписуються особами, які брали участь у господарській операції.

Акти надання послуг №714 від 15.04.2021, №832 від 28.04.2021 та накладна №714 від 15.04.2021 в графі "Від замовника" не містять прізвища та ініціалів особи, яка їх підписала.

Водночас, судом встановлено наявність відбитку печатки відповідача на усіх актах наданих послуг та накладній як в графі "Від замовника", а також у верхньому правому куті актів де міститься напис та підпис про їх затвердження директором ПОСП "Колос".

При цьому, відповідачем не доведено фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само як і не надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що печатка відповідача використовувалася проти його волі.

Суд враховує, що саме відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на акти, видаткову накладну.

Відсутність у спірних актах та видатковій накладні прізвища, ініціалів, посади особи, яка прийняла послуги та отримала товар за накладною, за наявності підпису про затвердження актів, а також проставлення на актах та видатковій накладні печатки ПОСП "Колос", не може свідчить про те, що такі акти та видаткова накладна є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на актах та видатковій накладній є свідченням участі ПОСП "Колос" у здійсненні господарської операції за цими актами та накладною.

Судом було досліджено, в тому числі, податкову звітність позивача та встановлено факт відображення позивачем у податковій звітності господарських операцій за актами та видатковою накладною (а.с.84-93).

Посилання представника відповідача на те, що позивач не подав допустимих доказів щодо вчинення відповідачем юридично значимих дій з оподаткування відповідних господарських операцій, судом оцінюються критично, оскільки саме керівник підприємства згідно з вимогами законодавства відповідає за організацію бухгалтерського обліку, а безпосередньо за ведення обліку несе відповідальність бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства, у зв`язку з чим, відповідачем у даному разі не доведено належними та допустимими доказами обставин, які б свідчили, що саме позивач в межах своїх службових обов`язків є тією особою, на яку законом було покладено обов`язок по забезпеченню оприбуткування чи контролю щодо правильного ведення бухгалтерського обліку підприємства відповідача за договором №S.04.01-11 від 04.01.2021.

На підтвердження факту здійснення господарських операцій позивач надав акти надання послуг, видаткову накладну, рахунки, податкові накладні. Надані позивачем докази в своїй сукупності засвідчують логічну та вірогідну поведінку позивача у правовідносинах з відповідачем, в той як поведінка відповідача та його заперечення зводяться лише до неналежного оформлення з боку самого відповідача первинних документів.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що надані позивачем докази є більш вірогідними на доведення факту надання послуг за договором №S.04.01-11 з ремонту і технічного обслуговування сільськогосподарської техніки від 04.01.2021, так як такі докази не спростовані з боку відповідача переконливими та логічними поясненнями та доказами.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідач не надав жодних доказів, які б підтвердили факт оплати поставленої продукції за договором поставки, водночас відповідач не надав вірогідних доказів, які б спростували факт отримання ним послуг з ремонту та технічного обслуговування сільськогосподарської техніки.

Відсутність в матеріалах справи письмових заявок замовника (відповідача) та нарядів замовлень, не спростовує факту надання позивачем відповідачу послуг за актами надання послуг та видатковою накладною, які є первинним і кінцевими документами, що засвідчує факт здійснення сторонами господарської операції та на підставі якого здійснюється оплата.

За таких обставин, відповідачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, у зв`язку з чим такі доводи відповідача є безпідставними.

Суд, відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, оцінивши наявні докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 104 277,05грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк виконання зобов`язання відповідно до п.3.7 договору настав, а тому позовні вимоги про стягнення боргу у розмірі 104 277,05грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи питання про стягнення з відповідача 46 898,95грн пені, 19 541,24грн 12% річних, 28 154,79грн інфляційних втрат, суд враховує вищенаведене, а також таке.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

З огляду на вищенаведене, розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відповідно до пункту 5.4 договору, за недотримання строків оплати, що зазначені в пп. 3.9. Договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі 0,1% від простроченої суми за кожен день несплати, але не більше розміру подвійної облікової ставки НБУ. Окрім пені покупець сплачує продавцю за кожен день прострочення оплати наданих послуг 12% річних від простроченої до сплати суми платежу.

Судом враховується, що строк оплати наданих послуг передбачено п.3.7 умовами договору - 7 (сім) календарних днів з дати фактичного надання послуг, а до послуг ремонту сільськогосподарської техніки віднесено сторонами пошук та усунення несправностей, діагностика та заміна деталей згідно з вимогами заводу - виробника техніки (п.1.3 договору).

Як вбачається з розрахунку пені (а.с.11), позивач нараховує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 25.05.2021 по 15.12.2022 у сумі 46 898,95грн.

Згідно з приписами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Водночас, відповідно до положень п.7 Прикінцевих та перехідних положень Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який у свою чергу постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжено та триває на даний час.

Отже на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 232 Цивільного кодексу України, були продовжені.

Враховуючи те, що сторонами укладено договір № S.04.01-11 від 04.01.2021, тобто вже після внесення змін до чинного законодавства, сторони на момент укладення договору розуміли, що строк нарахування пені не буде обмежений нормами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Перевіривши проведені позивачем нарахування пені, суд вважає їх обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства, а тому вимоги позивача про стягнення пені в сумі 46 898,95грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами пункту 5.4 договору, окрім пені покупець сплачує продавцю за кожний день прострочення оплати наданих послуг 12% річних від простроченої до сплати суми платежу.

За прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідачу нараховано 12% річних в сумі 19 541,24грн та інфляційні в сумі 28 154,79грн (розрахунок а.с. 12-14).

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга:Закон" розрахунок проведених позивачем нарахування інфляційних втрат, суд вважає їх обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства, а тому вимоги позивача про стягнення 12% річних в сумі 19 541,24грн та 28 154,79грн інфляційних втрат є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення 104 277,05грн заборгованості, 46 898,95грн пені, 19 541,24грн 12% річних, 28 154,79грн інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" (11244, Житомирська область, Звягельський район, с. Сербо-Слобідка, вул.Грека Івана, будинок 47; ідентифікаційний код 03743405) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Орбіс агро" (03194, м.Київ, проспект Леся Курбаса, буд. 17, кв. 24; ідентифікаційний код 42113841):

- 104 277,05грн заборгованості,

- 46 898,95грн пені,

- 19 541,24грн 12% річних,

- 28 154,79грн інфляційних втрат,

- 2 983,08грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 20.02.23

Суддя Кравець С.Г.

Друк. :

1 - в справу,

2 -3 сторонам (рек.)

4 - на ел.пошту: , , ,