ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року Справа №924/447/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Савченко Г.І.,

суддя Павлюк І.Ю.

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

прокурор: Мельничук Л.О.;

відповідача: Сапьолкіна Н.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Хмельницької області від 02 листопада 2022 року, суддя Муха М.Є., м. Хмельницький, повний текст складено 11 листопада 2022 року, у справі

за позовом Першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах Національної академії аграрних наук України

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці ім. В.М. Ремесла Національної Академії аграрних наук України"

Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер Агропром"

про визнання недійсним Договору поставки №22/10/20 від 22 жовтня 2020 року

Клопотання про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2022 року, перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах НААН України до ДП "ДГ "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці ім. В.М. Ремесла НААН України", ПП "Аграрна компанія 2004", за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача 2 - ТОВ "Партнер Агропром" про визнання недійсним Договору поставки №22/10/20 від 22 жовтня 2020 року.

02 листопада 2022 року, рішенням Господарського суду Хмельницької області у задоволенні позову було відмовлено.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове, яким позов задоволити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки сторонами при укладанні даного Договору не досягнуто усіх істотних його умов, зокрема:

- не визначено та не вказано предмет договору - конкретні назви (торгові марки, виробник, країна походження) мінеральних добрив та засобів захисту рослин, не визначено назви зернових культур, насіння яких поставлятиметься, а також не визначена конкретна кількість (вага) у числовому виразі мінеральних добрив, засобів захисту рослин та насіння, що підлягає поставці;

- не визначено строк і порядок поставки, тобто з якого моменту замовлення вважається погодженим, у якому порядку та яким чином здійснюється погодження замовлення товару, не зазначено у який спосіб здійснюється його поставка;

- не визначена ціна та порядок оплати товару. Замість цього сторонами зроблено відсилку до рахунків на оплату та видаткових накладних/специфікацій, які не є частиною договору та будуть складені у майбутньому. Також, не визначено чіткий порядок оплати за товар за договором поставки, а передбачено можливість визначення умов оплати у додатках/специфікаціях до цього договору. Проте, до спірного договору будь-які додатки, які є його невід`ємною частиною та додаткові угоди не укладалися;

- не узгоджено кількості та якості товарів та не передбачено права покупця вимагати поставки товару належної якості та у відповідній кількості, а саме: право відмови від прийняття і оплати товарів у випадку поставки товару більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном); права вимоги від постачальника усунення недоліків у місцезнаходженні товарів або усунути їх своїми засобами за рахунок постачальника, у разі якщо недоліки поставлених товарів можуть бути усунені без повернення їх постачальнику, а також права вимоги передавання кількості товару, якої не вистачає або відмови від переданого товару та його оплати.

Також, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано частини 1, 2 ст. 231 ГК України, у якій законодавцем обмежено свободу договору в частині визначення штрафних санкцій для захисту інтересів суб`єктів господарювання, що належить до державного сектора економіки (ДП "ДГ "Проскурівка"). Дана норма права підлягає застосуванню як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у зобов`язальних правовідносинах, стороною яких є суб`єкт господарювання, що належить до державного сектора економіки.

Крім того, довільне визначення у п.п.5.2., 5.З., 5.5. спірного Договору надмірного розміру штрафних санкцій суперечить вимогам ч.ч.1,2 ст. 231 ГК України, оскільки в даному випадку вид та розмір штрафних санкцій чітко визначаються законом, а не за домовленістю сторін, з огляду на те, що стороною зобов`язання є суб`єкт господарювання, що належить до державного сектора економіки.

ПП "Аграрна компанія 2004", у своєму відзиві на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального і процесуального права та фактично погодилось з висновками суду першої інстанції.

Інші учасники спору правом подачі відзиву, передбаченим ст. 165 ГПК України, не скористались. Проте їх відсутність не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

27 грудня 2022 року і 19 січня 2023 року, ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду за скаргою заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах НААН України було відкрито апеляційне провадження та призначено її розгляд на 23 січня 2023 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі. Представниця надала пояснення з приводу апеляційної скарги, заперечила проти її вимог, підтримала доводи, викладені у відзиві.

Позивач, відповідач - ДП "ДГ "Проскурівка" та третя особа не забезпечили явки своїх представників у судове засідання.

Відповідно до ч.2 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Враховуючи вимоги ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що учасники по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представників сторін і третьої особи. До того ж, ухвалою апеляційного суду від 27 грудня 2022 року, явка представників обов`язковою не визнавалась.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, пояснення прокурора і представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

22 жовтня 2020 року, між ПП "Аграрна компанія 2004", як постачальником, та ДП "ДГ "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла НААН України, як покупцем, було укладено Договір поставки №22/10/20, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупця мінеральні добрива, засоби захисту рослин, насіння, тощо, а покупець зобов`язується прийняти цей товар і оплатити його вартість. (т.1 а.с.17-18)

За п.1.2 Договору №22/10/20, поставка товару здійснюється партіями. Під партією товару сторони розуміють товар, що поставляється згідно відповідної видаткової накладної. Найменування, кількість, вартість товару визначається згідно підписаних сторонами видаткових накладних/специфікаціях.

Ціна за одиницю товару, що поставляється за цим Договором, визначається у виставленому постачальником на адресу покупця рахунку на оплату, та фіксується у підписаних сторонами видаткових накладних/специфікаціях. (п.2.1 Договору №22/10/20)

Загальна сума Договору становить суму всіх підписаних сторонами видаткових накладних протягом строку (терміну) дії цього Договору. (п.2.2 Договору №22/10/20)

Оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, протягом 5 календарних днів з моменту поставки товару, якщо інші умови оплати не визначено сторонами у додатках/специфікаціях до цього Договору. (п.2.3 Договору №22/10/20)

Під час приймання товару по якості/комплектності та кількості та/або у випадку поставки товару неналежної якості, комплектності або невідповідної кількості, сторони будуть діяти у відповідності з вимогами чинного законодавства України, у частині, що не суперечить умовам цього Договору. Приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем в момент його отримання від постачальника. Покупець зобов`язаний перевірити кількість товару, його вагу, цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність ознак пошкодження або псування товару і, у випадку їх виявлення, негайно, до закінчення приймання, письмово заявити постачальнику. При відсутності такої заяви у вказаний термін товар вважається прийнятим покупцем по кількості та якості (п.4 Договору №22/10/20).

Відповідно до п.5.2 Договору №22/10/20, у випадку прострочення оплати поставленого товару, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати, а також 48% річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Згідно п.5.3 Договору №22/10/20, в разі прострочення строків оплати поставленого товару більше ніж на 7 календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 25% від суми простроченого платежу, а якщо прострочення оплати триває більше ніж 14 календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 50% від суми простроченого платежу,

За п.5.5. Договору №22/10/20, сторони домовились про застосування позовної давності строком у 3 роки при стягненні штрафних санкцій на підставі цього договору. Так, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за Договором припиняється через 3 роки від дня коли зобов`язання мало бути виконано. (п.5.5. Договору №22/10/20)

З 24 жовтня 2020 року по 09 вересня 2021 року ПП "Аграрна компанія 2004" поставила ДП "ДГ "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці ім. В.М. Ремесла НААН України" за видатковими накладними: - №37217 від 24 жовтня 2020 року, -№37243 від 27 жовтня 2020 року, - №37306 від 29 жовтня 2020 року, - №37753 від 14 листопада 2020 року, - №38103 від 16 листопада 2020 року, - №243 від 12 січня 2021 року, - №2079 від 06 березня 2021 року, - №1604 від 09 березня 2021 року, - №2400 від 25 березня 2021 року, - №2750 від 08 квітня 2021 року, - №2875 від 12 квітня 2021 року, - №3033 від 17 квітня 2021 року, - №3262 від 18 квітня 2021 року, - №3510 від 30 квітня 2021 року, - №3680 від 05 травня 2021 року, - №3681 від 06 травня 2021 року, - №3682 від 07 травня 2021 року, - №3677 від 10 травня 2021 року, - №3901 від 13 травня 2021 року, - №4121 від 20 травня 2021 року, - №4077 від 28 травня 2021 року, 4228 від 31 травня 2021 року, 5085 від 01 червня 2021 року, 4609 від 17 червня 2021 року, - №4949 від 26 червня 2021 року, - №5398 від 10 липня 2021 року, - №5576 від 16 липня 2021 року, - №5790 від 28 липня 2021 року, - №6739 від 02 вересня 2021 року, - №7270 від 09 вересня 2021 року ПП "Аграрна компанія 2004" товару на загальну суму 18 246 325,51 грн. (т.1 а.с.19-48)

29 грудня 2021 року і 27 травня 2022 року, з метою встановлення наявності підстав для представництва, Хмельницька обласна прокуратура листами №15/1-705вих-21, №15/1-180вих-22, відповідно, повідомила НААН України про порушення чинного законодавства ДП "ДГ "Проскурівка" під час укладання Договору поставки №22/10/20 від 22 жовтня 2020 року.

14 червня 2022 року, НААН України листом №10.2-12/300 повідомила прокуратуру, що самостійно не здійснює захист свого порушеного права, оскільки видатків для оплати судового збору та погашення інших витрат, пов`язаних з викладеними у листі фактах, не передбачено та зазначила, що не заперечує щодо представництва її інтересів у суді обласною прокуратурою у разі виявлення порушень при укладенні Договору поставки №22/10/20 від 22 жовтня 2020 року.

28 червня 2022 року, Хмельницька обласна прокуратура листом №15/1- 221вих-22 повідомила НААН України про свій намір здійснення представництва законних інтересів держави в особі академії в суді.

01 липня 2022 року, перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах НААН України звернувся до господарського суду з позовом до ДП "ДГ "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці ім. В.М. Ремесла НААН України", ПП "Аграрна компаґнія 2004" про визнання недійсним Договору поставки №22/10/20 від 22 жовтня 2020 року. (т.1 а.с.1-16)

12 липня 2022 року, ухвалою Господарського суду Хмельницької області ТОВ "Партнер Агропром" було залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача 2. (т.1 а.с.140)

02 листопада 2022 року, рішенням Господарського суду Хмельницької області у задоволенні даного позову було відмовлено. (т.2 а.с.83-87)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 53 ГПК України, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Статтею 121 Конституції України визначено, що прокуратура становить єдину систему на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, передбачених законом.

Пунктом 3 ст. 131 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За ч.4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц зазначила, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Держава зацікавлена у розвитку державних сільськогосподарських підприємств, які створені для своєчасного та високоякісного проведення наукових досліджень, та їх апробації, виробництва оригінального, елітного та репродуктивного насіння, тощо, так само як і у дотриманні норм чинного законодавства.

Додержання вимог закону не може не являти публічного інтересу, оскільки є проявом управлінської функції держави та спрямоване на забезпечення єдиного підходу до врегулювання тих чи інших правовідносин, впровадження системності та прозорості у набутті і реалізації прав громадянами і юридичними особами, принципу конституційної рівності суб`єктів цивільних правовідносин.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року зазначив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

Порушення інтересів держави у даному випадку полягає у укладанні державним підприємством договору на невигідних умовах.

У відповідності до п.3.1. Статуту ДП "ДГ "Проскурівка", затвердженого Загальними зборами НААН України, підприємство є державним комерційним унітарним підприємством, що діє на основі державної форми власності. Підприємство користується землею і іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Згідно п.4.1 цього Статуту, майновий комплекс державного підприємства складають усі матеріальні та нематеріальні активи, що обліковуються на балансі підприємства і передані йому НААН України на праві господарського відання, а також придбані підприємством за рахунок коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законодавством.

В свою чергу, відповідно до Статуту НААН України, затвердженого 15-23 квітня 2021 загальними зборами академії, зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України №2947/5 від 20 серпня 2021, Національна академія аграрних наук України - це самоврядна наукова організація, заснована на державній власності, що є державною організацією, створеною як неприбуткова державна бюджетна установа.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; - у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на виявлене ним порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (Правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18).

В даному випадку, НААН України, самостійно не здійснювало захист свого порушеного права та листом №10.2-12/300 від 14 червня 2022 року повідомило Хмельницьку обласну прокуратуру, що видатків для оплати судового збору та погашення інших витрат, пов`язаних з визнанням Договору №22/10/20 від 22 жовтня 2020 року недійсним не передбачено та зазначило, що академія не заперечує щодо представництва її інтересів обласною прокуратурою у суді з даного приводу.

Хоча господарський суд першої інстанції даних обставин справи у оскаржуваному рішенні не відобразив, проте колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про правомірність дій прокурора при зверненні з зазначеною позовною заявою та дотримання ним, встановленого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", порядку щодо звернення до органу, уповноваженого на захист майнових інтересів держави, яким є НААН України.

Верховний Суд у своїх постановах від 09 червня 2021 року, у справі №920/839/20, та від 26 травня 2021 року, у справі №926/14/19, зазначив, що у разі наявності попереднього листування прокурора з уповноваженим органом про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то, у такому випадку, наявні підстави для представництва передбачені абз.1 ч.1,3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, Хмельницька обласна прокуратура, дотримавшись порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", правомірно звернулась до суду з цим позовом в інтересах держави в особі НААН, як засновника та органу управління ДП "ДГ "Проскурівка", оскільки спірні пункти укладеного Договору можуть призвести до необґрунтованого збільшення заборгованості підприємства та завдання збитків державному майну, оскільки компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, зокрема, визнання правочину недійним.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить визнати недійсним Договір поставки №22/10/20 від 22 жовтня 2020 року з тих підстав, що в даному Договорі не визначено його предмет, ціну та порядок оплати товару, а також не зазначено строк і порядок поставки товару.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Приписами ст. 180 ГК України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Істотними умовами договору поставки є: предмет договору, строки і порядок його поставки та оплати. Договір поставки може містити умови стосовно: якості товару, що передбачає якісні характеристики, яким повинен відповідати товар, а також порядок його повернення при невідповідності таким характеристикам; гарантії якості товару та порядок пред`явлення претензій через недоліки поставленого товару.

Як встановлено матеріалами справи, 22 жовтня 2020 року, між ПП "Аграрна компанія 2004", як постачальником, та ДП "ДГ "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла НААН України, як покупцем, укладено Договір поставки №22/10/20 відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупця товар - мінеральні добрива, засоби захисту рослин, насіння, тощо, а покупець зобов`язується прийняти цей товар і оплатити його вартість.

Відповідно до наявних у матеріалах справи видаткових накладних, у період з 24 жовтня 2020 року по 09 вересня 2021 року, ПП "Аграрна компанія 2004", на підставі цього Договору №22/10/20, поставило ДП "ДГ "Проскурівка", яке його прийняло, товару на загальну суму 18 246 325,51 грн.

При цьому, поставка та приймання товару здійснювалась на підставі видаткових накладних, де визначено назву, кількість та ціну товару, який поставляється, що відповідає процедурі поставки, яку сторони погодили в п.1.2 Договору №22/10/20.

За таких умов, суд першої інстанції дійшов висновку, що сторонами у спірному договорі погоджено його істотні умови, зокрема: предмет, ціну, строки оплати, строки поставки та ін.

Проте, з такими висновками місцевого господарського суду колегія суддів апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки умови Договору поставки №22/10/20 не містить істотні умови, визначені Законом, зокрема: предмет договору, строк і порядок поставки та оплати.

Так, згідно ст. 266 ГК України, предметом поставки може бути вироби, продукція визначена як родовими ознаками, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках так і визначена індивідуальними ознаками.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Однак, умовами спірного Договору не визначено та не вказано його предмет, назви мінеральних добрив та засобів захисту рослин чи назви зернових культур, насіння, їх кількість та ціна, які зобов`язується поставити постачальник ПП "Аграрна компанія 2004" за цим Договором.

Більше того, після укладення даного Договору, сторонами не укладалося та не підписувалося жодної специфікації, укладання якої визначається ст. 266 ГК України і яка б була невід`ємною вказаного Договору та вказувала б на узгодження між сторонами позицій на поставки відповідної кількості товару за асортиментом, номенклатурою та вартістю поставки в узгоджені між ними строки.

Крім того, така невизначеність предмету договору поставки призвела до того, що за спірним договором постачальником ПП "Аграрна компанія 2004" поставлялися інші товари, котрі не є мінеральними добривами, засобами захисту рослин чи насінням. До прикладу, згідно видаткової накладної №243 від 12 січня 2021 року за спірним договором поставки поставлялися кабель, вимикачі автоматичні, лампа, сірники, коробки розподільчі, дюбеля, затискач анкерний, стрічка ізоляційна та інші вироби.

Наведені факти підтверджують ту обставину, що істотну умову договору - предмет договору поставки у спірному договорі належним чином не узгоджено та конкретно не визначено.

Відсилка сторін на узгодження предмету поставки у видаткових накладних, які не є частиною договору та будуть складені у майбутньому уже за фактом поставки, не є погодженням істотних умов адже такі накладні за своєю правовою природою є документом, що лише підтверджують прийом-передачу товару.

У п.2.1. Договору поставки №22/10/20 вказано, що ціна за одиницю товару, що поставляється за цим Договором, визначається у виставленому постачальником на адресу покупця рахунку на оплату, та фіксується у підписаних сторонами видаткових накладних/специфікаціях. Загальна сума Договору становить суму всіх підписаних сторонами видаткових накладних протягом строку (терміну) дії цього Договору.

Відповідно до ч.2 ст. 189 ГК України, ціна, також, є істотною умовою господарського договору.

Статтею 632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як і предмет, у порушення вищевказаних вимог закону, ціна у спірному договорі не визначена.

Замість цього сторонами зроблено відсилку до рахунків на оплату та видаткових накладних/специфікацій, які не є частиною договору та будуть складені у майбутньому.

Вказане підтверджує той факт, що така істотна умова договору поставки як ціна у спірному договорі не визначена та не узгоджена між сторонами на момент укладення договору. Також, усупереч вимог закону, в умовах спірного договору не визначено чіткий порядок оплати за товар за договором поставки, а передбачено можливість визначення умов оплати у додатках/специфікаціях до цього договору (п.2.3 Договору)

Проте, до спірного договору будь-які додатки, які є його невід`ємною частиною та додаткові угоди не укладалися. Отже, така істотна умова як порядок оплати за товар залишилась невизначеною на момент укладення спірного договору.

Так само не може бути прийнято як досягнення між сторонами щодо строків поставлення товару.

За умовами п.3.2. Договору, поставка товару здійснюється протягом 10 робочих днів з моменту погодження замовлення.

Однак, в оскаржуваному договорі не визначено, з якого моменту замовлення вважається погодженим, у якому порядку та яким чином здійснюється погодження замовлення товару, не зазначено у який спосіб здійснюється його поставка.

Відсутність зазначених в Договорі домовленостей вказує на неузгодженість сторонами істотних умов договору як предмет, ціну та строки поставки, а тому такий договір в силу вимог ч.8 ст. 181 ГК України є неукладеним.

Фактичне виконання усіма сторонами спірного договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин ч.8 ст. 181 ГК України, за змістом якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов.

Проте, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін вказують на те, що даний Договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (п.49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17).

Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі №922/189/18, від 18 лютого 2022 року у справі 918/450/20.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

При цьому якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Оскільки, сторони, уклавши Договір поставки №22/10/20, не дійшли згоди стосовно усіх істотних умов договору, діяли з порушенням ст. 266 ГК України, яка встановлює наявність специфікацій перед кожною поставкою узгодженої між сторонами партії товару, які і є додатками до укладеного договору, тому даний Договір поставки №22/10/20 слід визнати недійсним на підставі ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 ЦК України, як такий, що суперечить ЦК України та іншим (ст. 266 ГК України) актам цивільного законодавства.

Щодо посилань прокурора на невірне визначення сторонами порядку формування штрафних санкцій у спірному договорі адже ДП "ДГ "Проскурівка" відноситься до державного сектору економіки і тому, для визначення розміру штрафних санкцій сторонам слід було враховувати положення ст. 231 ГК України, судова колегія зазначає, що Договір поставки №22/10/20 визнається недійним у повному обсязі, в той час як визнання недійним його частини, зокрема п.п.5.2, 5.3, 5.5 Договору, не потягне за собою наслідком визнання недійсним усього правочину.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги прокурора про визнання недійсним Договору поставки №22/10/20 від 22 жовтня 2020 року є підставними і підлягають задоволенню, а рішення господарського суду першої інстанції слід скасувати.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі наведеного, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази, надані сторонами, перевіривши об`єктивність прийняття рішення судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Частиною 4 ст. 129 ГПК України передбачено, щосудові витрати, пов`язані з розглядом справи: судовий збір за подання позову в сумі 2 481,00 грн. (платіжне доручення №941 від 30 травня 2021 року, т.1 а.с.131) і за подання апеляційної скарги у сумі 3 721,50 грн. (платіжне доручення №2135 від 07 листопада 2022 року, т.2 а.с.98), у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269-276, 277, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури - задоволити.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 02 листопада 2022 року у справі №924/447/22 - скасувати.

Прийняти нове рішення по справі, яким визнати недійсним Договір поставки №20/10/20 від 22 жовтня 2020 року.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці ім. В.М. Ремесла Національної Академії аграрних наук України" (32164, вул. Т. Шевченка,51 с. Проскурівка, Хмельницького р-ну, Хмельницької обл., ) та Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004" (31222, вул. Шкільна, 34а, с. Попівці Хмельницького р-ну, Хмельницької обл., ), в рівних частках, на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, пров. Військоматський, 3 м. Хмельницький , ) 2 481 (дві тис. чотириста вісімдесят одну) грн. - судового збору за подання позовної заяви та 3 721,50 (три тис. сімсот двадцять одну 50 коп.) грн. - судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду Хмельницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Матеріали справи №924/447/22 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "10" лютого 2023 року.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І.Ю.