ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2023 р. Справа №914/2453/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

Матущака О.І.

Секретар судового засідання Клебан Н.А.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Львівобленерго №112-07-6754 від 30.11.2022 (вх. № 01-05/2957/22 від 30.11.2022) та апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго №01/52879 від 29.11.2022 ( вх. № 01-05/2958/22 від 30.11.2022 )

на рішення Господарського суду Львівської області від 01.11.2022 ( повний текст складено 11.11.2022, суддя - Манюк П.Т.)

у справі №914/2453/21

за позовом: Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго, м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів

про стягнення 911 815, 25 грн.

за участю представників:

від позивача: Юзва А.Я.

від відповідача: Рібун Р.В.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.11.2022 у справі № 914/2453/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" суму в розмірі 716 489, 46 грн., з яких: 205 961, 68 грн. пені, 101 528, 93 грн. 3% річних, 395 366, 57 грн. інфляційних втрат, 13 632, 28 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи вказане рішення у справі, місцевий господарський суд виходив з того, між сторонами укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії, відповідно до умов якого позивач як ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (послуга), а відповідач як користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору

Суд зазначив, що при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.

Місцевий господарський суд дійшов висновків про неналежне виконання відповідачем умов договору, а саме допущення відповідачем прострочення оплати послуг з передачі електричної енергії, що є підставою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат. Крім того, судом зменшено розмір пені на 50%.

Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду, Приватне акціонерне товариство Львівобленерго звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №112-07-6754 від 30.11.2022 ( вх. № 01-05/2957/22 від 30.11.2022 ), в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 01.11.2022 у справі № 914/2453/21 за позовом Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго до Приватного акціонерного товариства Львівобленерго в частині стягнення 101 528, 93 грн. трьох % річних змінити, стягнувши з ПрАТ Львівобленерго на користь НЕК Укренерго 1 012, 71 грн. 3% річних, в частині стягнення 205 961, 68 грн. пені, 101 528, 93 грн. та 395 366, 57 грн. інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог, в частині стягнення судового збору в розмірі 13 632, 28 грн., в решті рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що:

- плановий обсяг послуг не було погоджено, сплаті підлягає лише фактично отриманий обсяг, тому відсутні підстави для визнання зобов`язання з попередньої оплати послуг простроченим. Висновки суду з покликанням на лист ПрАТ «Львівобленерго» № 139-6075 від 19.12.2019, в якому нібито надано відповідно до вимог Договору планові обсяги передачі електричної енергії на грудень 2020 року в розмірі 79 000 МВт.год не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки в ньому наявна чітка та безумовна вказівка на виконання умов якого саме договору цей лист подається, тобто: «Згідно з Договором про надання послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління» за яким вартість послуги саме з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління визначається якраз за обсягами передачі електричної електроенергії, які включають в себе і технологічні витрати електричної електроенергії. В цьому листі не має посилання на те, що він поданий на виконання умов Договору про надання послуг з передачі електричної енергії. Крім цього, лист не поданий в листопаді місяці 2020 року (до 25 числа), тобто місяця, що передує розрахунковому (грудень 2020), як то передбачено п. 10.1 Договору (лист датований 19.12.2019). Тобто щодо оплати планових платежів в попередні періоди, то це жодним чином не вказує на використання планових обсягів з листа № 139-6075 від 19.12.2019, а є лише припущенням;

- за умовами договору пеня нараховується за прострочення оплати наданої послуги згідно Договору за фактичний обсяг послуги, а не за порушення строків внесення поетапної планової вартості послуги, оскільки в пункті 6.2. Договору не вживається термін «розрахунок», який за своїм смисловим значенням є терміном, що вживається при оплаті після наданої послуги, виконаної роботи чи отриманого товару, а використовується фраза «поетапна попередня оплата планової вартості послуги», яка реалізується п`ятьма платежами, в той час в пункті 6.5. Договору вживається термін «розрахунок», тобто післяплата за вже фактично надану Послугу;

- сума попередньої оплати не є грошовим зобов`язанням, за несвоєчасне виконання якого нараховуються 3% річних та інфляційні втрати на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, адже у пункті 68 постанови від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 Велика Палата Верховного Суду, виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства, надала визначення авансу (попередньої оплати) як грошової суми, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. За умовами пунктів 6.1., 6.2., 6.5. Договору Користувач платить ОСП наперед очікувану вартість послуги, а фактичний її обсяг визначається та оплачується Користувачем на підставі акту приймання-передачі послуги по закінченню календарного місяця, при цьому може бути відкоригований у сторону як збільшення, так і зменшення, а тому внесення поетапної передоплати планової вартості послуги відповідно до пункту 6.2. Договору за своєю правовою природою є нічим іншим, як авансом (попередньою оплатою);

- граничним строком для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних є останній календарний день відповідного місяця, оскільки зобов`язання щодо сплати п`яти планових платежів завершуються після завершення розрахункового періоду, яким є календарний місяць;

- базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція (дефляція). Судом вірно встановлено, що планові платежі у грудні місяці 2020 року не проводились, а за фактичний обсяг наданої послуги у грудні 2020 року відповідачем 01.02.2021 здійснено оплату згідно акту приймання-передачі послуги за грудень 2020 року від 31.12.2020. Сума боргу по планових платежах грудня місяця 2020 року, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, тобто станом на 31.12.2020 становить 25 072 473, 01 грн., яка є базою для нарахування інфляційних., а тому суд безпідставно стягнув 392 338, 36 грн. за планові платежі за грудень 2020 року, хоча мав би стягнути 325 942, 15 грн.;

- згідно погодженого сторонами акту коригування від 19.02.2021 збільшено обсяг послуги з передачі електричної енергії у вересні 2020 року на суму 178 129, 78 грн., вказаний акт відповідач отримав 02.03.2021, тому встановлений термін доплати за вересень 2020 року 05.03.2021, однак сплативши 25.03.2021 відповідач дійсно протермінував оплату на 19 днів, однак відповідно до правових висновків Верховного Суду в постанові від 09.11.2022 у справі №904/5899/21 відсутні підстави для стягнення інфляційних за ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, борг вже був погашений;

- не відповідають обставинам справи висновки суду першої інстанції про зменшення пені на 50% та про відмову у зменшенні 3% річних, оскільки враховуючи правові висновки Верховного Суду в пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Окрім того, відповідач просить про зменшення пені та 3% річних на 90%, що матиме наслідком дотримання балансу інтересів сторін та унеможливить надмірне обтяження фінансової спроможності відповідача, мотивуючи дане прохання таким:

основне зобов`язання за предметом договору (оплата вартості послуг з передачі електричної енергії) виконане на 100%;

прострочення не були тривалими, а саме: оплата фактично наданої послуги в грудні місяці 2020 року була проведена в повному обсязі та вчасно 01.02.2021. Прострочення за надану послугу в січні місяці 2021 року становило 2 дні, у лютому та березні оплата проведена вчасно, у квітні протерміновано оплату на 4 дні. Щодо протермінування доплати за вересень 2020 року, то така доплата не є значною в порівнянні із сумою основних платежів за Договором та також не є тривалим;

щодо причин неналежного виконання зобов`язання, то незначні протермінування оплати послуг позивача стались не з вини ПрАТ «Львівобленерго», а через порушення термінів оплати за послуги з розподілу електричної енергії споживачів та постачальників електричної енергії;

щодо наслідків порушення зобов`язання для кредитора, то позивач в пред`явленому позові в обґрунтування заявлених вимог не зазначав, що допущеним зі сторони відповідача незначним протермінуванням оплати послуги, йому завдані будь-які збитки;

щодо поведінки відповідача як боржника, то зі сторони ПрАТ «Львівобленерго» вживались усі можливі заходи з метою проведення своєчасних розрахунків за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0521-02041 від 10.06.2019, зокрема з метою своєчасної та повної оплати в користь НЕК «Укренерго», ПрАТ «Львівобленерго» було подано в АТ «ТАСКОМБАНК» заяву про надання кредитного траншу № 41 від 01.02.2021 в розмірі 48 000 000 грн. з цільовим призначенням кредиту «на розрахунки за диспетчерське управління та передачу електроенергії», згідно кредитної угоди № НК 1047 від 06.01.2021.

зі сторони позивача заходи досудового врегулювання спору не вживались, про що ним зазначено безпосередньо в позовній заяві.

Також, відповідач посилається на п. 4 Постанови НКРЕКП № 766 від 08.04.2020 р. в редакції чинній до 27.01.2021 року, тобто в редакції, яка регулювала правовідносини щодо нарахування штрафних санкцій за порушення термінів оплати платежів грудня 2020 року та січня 2021 року, у якій вказано, що НКРЕКП постановила на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID 19) та протягом 30 днів з дня його відміни надати такі настанови, зокрема Оператору системи передачі дозволити не застосовувати до Операторів систем розподілу заходи, передбачені пунктами 5.7 та 7.4 Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії.

Окрім цього, відповідач вказує про те, що помилковим є стягнення пені з огляду на існування Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 332 від 25.02.2022 « Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» (в редакції Постанови НКРЕКП № 413 від 26.04.2022), зокрема, п. 16 зазначеної Постанови, а саме: на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано настанови, зокрема, зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії.

У відзиві на апеляційну скаргу НЕК «Укренерго» заперечує проти вимог апеляційної скарги ПрАТ « Львівобленерго» та зазначає наступне.

Відповідачем не заперечується факт скерування ним листа № 139-6075 від 19.12.2019 «Про прогнозовані показники ТВЕ та обсягів передачі електроенергії на 2020 рік» з плановими обсягами передачі електроенергії на 2020 рік, в тому числі на грудень 2020 року в розмірі 79000 МВт*год. Таким чином, даний лист містить дані, що передбачені положеннями п. 4.1. Договору для розрахунку планового обсягу послуги. Так як умови Договору не містять вимог щодо форми такого подання користувачем планових обсягів, то відповідач, здійснюючи періодичні поетапні оплати планових обсягів, що передують грудня 2020 року, фактично виконав вимоги пункту 4.1. Договору щодо подання планових обсягів, а також і їх систематичної оплати.

Пунктом 6.7. Договору передбачена господарсько-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а саме за порушення відповідачем термінів розрахунку, у вигляді нарахування пені в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пункт 6.2. (стосовно поетапної передоплати) та пункт 6.7. знаходяться в одному розділі 6 Договору під назвою «Порядок розрахунків», а тому відповідальність, яка вказана в пункті 6.7. Договору розповсюджується як на порушення термінів здійснення розрахунків по плановій вартості послуги визначених пунктом 6.2., так і на порушення термінів розрахунків по оплаті послуги згідно з актом приймання-передачі (фактична вартість) визначеного п.6.5. Договору.

Отже, висновок відповідача, що пеня нараховується за прострочення оплати наданої послуги, а не за порушення строків здійснення поетапної попередньої оплати планової вартості послуги відповідно до пункту 6.2. Договору є хибним та не відповідає фактичним умовам договору та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду ( постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, постанова Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21).

Суперечить умовам договору та актуальним висновкам Верховного Суду і твердження відповідача, що зобов`язання щодо сплати п`яти планових попередніх платежів розрахункового періоду після завершення розрахункового періоду, тобто календарного місяця на підставі акту приймання-передачі послуги припиняють своє існування та перетворюється на грошове зобов`язання зі сплати фактично наданої послуги, саме за несвоєчасне виконання якого нараховуються 3% річних та інфляційні втрати на підставі статті 625 ЦК України.

Позивач зазначає, що відповідач безпідставно посилається на постанову Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, оскільки, у даній справі, про що зазначається у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 911/782/21, розглядався спір про повернення суми попередньої оплати з нарахованими штрафом, пенею, інфляційними втратами та 3% річних, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання щодо повернення суми попередньої оплати.

Стосовно твердження відповідача щодо неправильності розрахунків суду інфляційних втрат за прострочення відповідачем поетапної попередньої оплати планової вартості послуги за грудень 2020 року в розмірі 392 338, 36 грн. та посилання, при цьому, на постанову Верховного Суду у справі № 904/5899/21 є необґрунтованими, адже у наведеній справі Верховний Суд не змінював існуючий до цього часу порядок та методику розрахунку інфляційних втрат, відповідно до яких НЕК «Укренерго» здійснило розрахунок інфляційних втрат відповідачем поетапної попередньої оплати планової вартості послуги за грудень 2020 із застосуванням правової позиції, яка викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, що підтверджена судом першої інстанції.

З тих же міркувань, на думку позивача, є безпідставним і твердження відповідача щодо відсутності підстав для стягнення інфляційних втрат у розмірі 3 028, 21 грн. за прострочення оплати наданої послуги у вересні 2020 року згідно акту коригування від 19.02.2021. Окрім того, позивач звертає увагу на те, що відповідачем під час судового розгляду в суді першої інстанції беззаперечно було визнано правомірність та арифметичну правильність вказаних інфляційних втрат, що підтверджується матеріалами справи, а саме запереченнями від 27.09.2021.

Позивач також заперечує з приводу зазначення відповідачем щодо того, що не зменшення судом нарахованих згідно ст. 625 ЦК України 3% річних не відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. Натомість, позивач зазначає про те, що у згаданій справі, з урахування обставин, зокрема процентної ставки річних на рівні 40 % та 96 % , що було більшим за суму основного боргу, касаційний суд прийшов до логічного висновку про зменшення процентів річних, з огляду на очевидну неспівмірність, що неаналогічно у даній справі № 914/2453/21, де 3% річних є мізерними у співвідношенні до сум простроченого боргу.

НЕК «Укренерго» не погоджується із аргументами відповідача щодо зменшення пені на 90% та вважає, що немає підстав взагалі для застосування у даній справі положень статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України стосовно зменшення пені за прострочення грошових зобов`язань, адже жоден із доводів відповідача, на яких ґрунтується клопотання про зменшення пені не доводить наявності виняткових обставин у даній справі та особливості положення ПрАТ «Львівобленерго» порівняно з НЕК «Укренерго» .

Позивач вважає безпідставним посилання відповідача на Постанову НКРЕКП «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» від 25.02.2022 № 332 ( в редакції Постанови НКРЕКП № 413 від 26.04.2022), оскільки, стаття 58 Конституції України закріплює один із найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тобто поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Окрім того, не погоджуючись із вказаним рішенням господарського суду, Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №01/52879 від 29.11.2022 ( вх. № 01-05/2958/22 від 30.11.2022 ) в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01.11.2022 у справі № 914/2453/21 в частині відмови у стягненні 205 961, 68 грн. пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволити ( з урахуванням частково задоволеної судом першої інстанції пені всього стягнути пені в сумі 411 943, 36 грн.); стягнути з ПрАТ Львівобленерго на користь НЕК Укренерго 4 634, 14 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, позивач зазначає, що Господарський суд Львівської області під час винесення оскаржуваного рішення та відхилення позовних вимог в частині стягнення 205 961, 68 грн. пені не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, зменшивши на 50% розмір пені, чим порушив норми матеріального права, зокрема ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Позивач вказує на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі № 910/1199/19, у постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 у частині відсутності об`єктивної оцінки, чи є даний випадок винятковим, невірності висновку про надмірність пені і безпідставного збагачення, не врахування інтересів обох сторін, тощо.

При цьому, позивач зазначає, що жоден із доводів відповідача, на його думку, не доводить наявності виняткових обставин у даній справі і особливості положення ПрАТ «Львівобленерго» порівняно з НЕК «Укренерго».

НЕК «Укренерго» вважає, що судом першої інстанції при зменшенні пені залишено поза увагою взаємозв`язок оплати послуг з передачі електричної енергії та оплати послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Позивач зазначає про те, що НЕК «Укренерго» надає послуги з передачі електричної енергії, передбачені законодавством. При цьому, тариф на передачу електричної енергії включає економічно обґрунтовані витрати оператора системи передачі , у зв`язку з чим, має враховуватись той факт, що несвоєчасне отримання плати за послуги перешкоджає виконанню НЕК «Укренерго» покладених державою обов`язків, у тому числі щодо своєчасної компенсації гарантованому покупцю та постачальникам універсальних послуг витрат на сплату виробникам електричної енергії з відновлювальних джерел, перешкоджає виконанню договірних зобов`язань перед іншими учасниками ринку та належному виконанню функцій оператора системи передачі.

Також, позивач звертає увагу на те, що обов`язок з обґрунтування і доведення того, що порушення договірних зобов`язань не завдало значних збитків контрагенту, покладається на сторону, до якої застосовується санкція, тобто на відповідача, натомість позивач не зобов`язаний був у даному разі доводити наявність у нього збитків у зв`язку з неналежним виконанням умов контракту відповідачем.

Позивач вважає, що суд першої інстанції не зазначив про наявність конкретних виняткових обставин для зменшення пені, не послався на жоден доказ, що їх підтверджують, не перевірив та не дослідив докази на предмет належності, достовірності та вірогідності, обмежившись просто констатацією про наявність підстав для зменшення пені. При цьому судом першої інстанції не взято до уваги, що обов`язок з обґрунтування і доведення того, що порушення договірних зобов`язань не завдало значних збитків контрагенту, покладається на сторону, до якої застосовується санкція, тобто на відповідача, натомість позивач не зобов`язаний був у даному випадку доводити наявність у нього збитків у зв`язку з неналежним виконанням умов договору відповідачем.

Обґрунтовуючи свою позицію, позивач посилається на висновки Верховного Суду щодо зменшення пені у постановах від 19.02.2022 у справі № 910/1199/19, від 10.06.2021 у справі № 910/6471/20, а також на постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.08.2022 у справі № 921/100/22.

ПрАТ «Львівобленерго» подало відзив на апеляційну скаргу НЕК «Укренерго» зазначивши таке:

- в частині вимог про стягнення пені, то ПрАТ «Львівобленерго» просило суд першої інстанції зменшити належні до сплати такі санкції на 90%, в той час суд зменшив лише на 50%;

- доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновку суду про наявність об`єктивних підстав, в даному конкретному випадку, для прийняття рішення про зменшення пені. Водночас, даний випадок є винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу для прийняття судом рішення про зменшення розміру стягуваної пені.;

- зменшення пені на 90%, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності матиме наслідком дотримання балансу інтересів сторін та унеможливить надмірне обтяження фінансової спроможності відповідача, тому у власній апеляційній скарзі ПрАТ «Львівобленерго» серед іншого просить рішення Господарського суду Львівської області в цій частині змінити та зменшити розмір належної до стягнення пені з 50 на 90%. Таким чином, доводи апеляційної скарги ПрАТ «Львівобленерго» в цій частині в повній мірі спростовують доводи апеляційної скарги НЕК «Укренерго».

Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/2453/21 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Матущака О.І.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства Львівобленерго та Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», вказані апеляційні скарги об`єднано в одне провадження для спільного розгляду, призначено розгляд справи на 19.12.2022.

19.12.2022 від представника ПрАТ «Львівобленерго» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №01-04/7251/22) у зв`язку з тим, що станом на 16.12.2022 ПрАТ «Львівобленерго» відзиву НЕК «Укренерго» на апеляційну скаргу ПрАТ «Львівобленерго» не отримало, а тому хоче реалізувати принцип змагальності процесу, та надати суду пояснення в обґрунтування доводів власної апеляційної скарги, врахувавши аргументи, надані НЕК «Укренерго» у відзиві.

В судовому засіданні представник НЕК «Укренерго» - Юзва А.Я. не заперечив щодо відкладення розгляду справи.

Враховуючи клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, з метою забезпечення принципу рівності сторін у даній справі та для повного і всебічного дослідження обставин справи, колегія суддів вирішила розгляд даної справи відкласти.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду відкладено розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні на 23.01.2023 р. о 12 год. 30 хв. у приміщенні Західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 81 у залі судового засідання №6.

23.01.2023 у судове засідання з`явились представник ПрАТ «Львівобленерго» - Рібун Р.В. та представник НЕК «Укренерго» - Юзва А.Я.

Представник НЕК «Укренерго» - Юзва А.Я. підтримав доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго №01/52879 від 29.11.2022 (вх. № 01-05/2958/22 від 30.11.2022) щодо відмови у стягненні 205 961, 68 грн. пені та просив ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволити (з урахуванням частково задоволеної судом першої інстанції пені всього стягнути пені в сумі 411 943, 36 грн.).

Представник ПрАТ «Львівобленерго» підтримав свої заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго №01/52879 від 29.11.2022, а також надав пояснення з приводу поданої ПрАТ «Львівобленерго» апеляційної скарги №112-07-6754 від 30.11.2022 (вх. № 01-05/2957/22 від 30.11.2022).

23.01.2023 у судовому засіданні судом оголошено перерву до 06.02.2023 о 14 год. 10 хв.

06.02.2023 у судове засідання з`явились представник ПрАТ «Львівобленерго» - Рібун Р.В. та представник НЕК «Укренерго» - Юзва А.Я.

Представник НЕК «Укренерго» - Юзва А.Я. підтримав свої заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Львівобленерго» та просив відмовити у задоволені поданої відповідачем апеляційної скарги, натомість задоволити подану позивачем апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник ПрАТ «Львівобленерго» - Рібун Р.В. висловив свої міркування з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційних скарг, просив задоволити апеляційну скаргу ПрАТ «Львівобленерго», відмовити у задоволенні апеляційної скарги НЕК «Укренерго» та здійснити розподіл судових витрат.

Колегія суддів, заслухавши представників, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2019 року між сторонами укладено договір № 0521-02041 про надання послуг з передачі електричної енергії, відповідно до умов якого позивач як ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (послуга), а відповідач як користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору (п. 1.1 договору).

Умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що користувач зобов`язується здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором (п. 9.3 договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуг.

Порядок розрахунків між сторонами визначений розділом 6 договору.

Так, розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць.

Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином: 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів: 2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця; 3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця; 4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця; 5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця. При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед (п. 6.1. та п. 6.2. договору).

У разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач: передає ОСП письмове факсимільне повідомлення про зміну обсягів послуги не менше ніж за 2 робочі дні до моменту очікуваної зміни планових обсягів послуги; сплачує вартість послуги до дати очікуваного перевищення запланованих обсягів послуги або зменшує останній/останні планові платежі на відповідну суму у разі зменшення запланованих обсягів послуги (п. 6.3 договору).

Відповідно до п. 6.4 договору, у разі зміни регулятором тарифу на послугу з передачі електричної енергії, ОСП здійснює розрахунок належної до сплати вартості послуги за новим тарифом, починаючи з дня набрання чинності рішенням регулятора про зміну тарифу.

Згідно з п. 6.5 договору, користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою Системи управління ринком (далі - сервіс), з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 6.7. договору передбачено, що у випадку порушення користувачем термінів розрахунку, ОСП має право нарахувати пеню в розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 4 Закону України «Про ринок» електричної енергії, учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються договори, зокрема про надання послуг з передачі.

Передача електричної енергії - транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями (п. 60 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Відповідно до п. 4 ст. 33 Закону України «Про ринок електричної енергії», оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії на підставі договору, укладеного на основі типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії.

Згідно з приписами п. п. 5.1-5.2 Кодексу системи передачі (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), договір про надання послуг з передачі електричної енергії визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює передачу електричної енергії електричними мережами системи передачі. Договір встановлює обов`язки та права сторін у процесі передачі електричної енергії електричними мережами Оператора системи передачі від виробників до систем розподілу та споживачів, а також при здійсненні її експорту, імпорту та транзиту. Укладення договорів про надання послуг з передачі електричної енергії є обов`язковою умовою надання користувачам доступу до системи передачі.

Судом першої інстанції правильно встановлено те, що між НЕК «Укренерго» та ПрАТ «Львівобленерго» укладено Договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0521-02041 від 10.06.2021, відповідно до умов якого позивач як ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (послуга), а відповідач як користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору ( а.с. 31 т.1).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Штрафними санкціями, в розумінні ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Як зазначалось вище, пунктом 6.7. договору передбачено, що у випадку порушення користувачем термінів розрахунку, ОСП має право нарахувати пеню в розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.

Представник відповідача в апеляційні скарзі заперечує факт погодження планових обсягів передачі електричної енергії, зазначаючи про те, що лист наданий позивачем суду від 19.12.2019 № 139-6075 «Про прогнозовані показники ТВЕ та обсягів передачі електроенергії на 2020 рік» з плановими обсягами передачі електроенергії на 2020 рік, в тому числі на грудень 2020 року в розмірі 79000 МВт*год. та взятий судом першої інстанції до уваги, поданий на виконання іншого договору, а саме - Договору про надання послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління» та не має покликання, що такий поданий на виконання умов Договору про надання послуг з передачі електричної енергії. Крім цього, такий не поданий в листопаді місяці 2020 року (до 25 числа), тобто місяця, що передує розрахунковому (грудень 2020), як то передбачено п. 10.1 Договору (лист датований 19.12.2019).

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду з приводу того, що незважаючи на відсутність у листі посилання на договір, він містить дані, що передбачені положеннями п. 4.1. договору для розрахунку планового обсягу послуги. Сам факт здійснення відповідачем платежів в частині сплати планової вартості послуги інших місяців у 2020 році згідно вказаних у листі даних щодо таких планових обсягів, свідчить про узгодження сторонами вказаних планових платежів. Дане твердження також підтверджується листом АТ Ощадбанк від 17.06.2021 № 16/2-10/3616, який містить відповідь на запит НЕК «Укренерго» та підтверджує надходження коштів на поточний рахунок НЕК «Укренерго» від ПрАТ «Львівобленерго», зокрема в частині сплати планових платежів за 2019-2020 рр. (а.с. 85-97, т. 1).

Отже, наведене не свідчить про відсутність підстав для здійснення попередньої оплати планової вартості послуги ОСП в строки, визначені Договором, та не означає неможливість такої оплати, виходячи з того, що за Договором саме на Користувача покладено обов`язок визначити дані щодо таких планових обсягів.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.08.2022 у справі №912/1941/21.

Стосовно доводів відповідача щодо того, що за умовами договору пеня нараховується за прострочення оплати наданої послуги згідно Договору за фактичний обсяг послуги, а не за порушення строків внесення поетапної планової вартості послуги, суд апеляційної інстанції вказує на правильність висновків суду першої інстанції, а саме те, що при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.

Така позиція відповідає актуальним правовим висновкам Верховного Суду наведеним у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21 та постанові від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21.

Окрім того, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із запереченнями, наведеними позивачем щодо неправильності застосування відповідачем правових висновків Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, оскільки, як зазначено у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 911/782/21 у справі № 918/631/19 розглядався спір про повернення суми попередньої оплати з нарахованими штрафом, пенею, інфляційними втратами та 3 % річних у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання щодо повернення суми попередньої оплати, що не є подібними правовідносинами у справі № 914/2453/21.

Щодо доводів відповідача, що граничним строком для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних є останній календарний день відповідного місяця, оскільки на його думку, зобов`язання щодо сплати п`яти планових платежі завершуються після завершення розрахункового періоду, яким є календарний місяць, апеляційна інстанція вважає їх помилковими. Адже, правильно зазначено місцевим господарським судом про те, що згідно з правовою конструкцією договору сума п`яти грошових зобов`язань щодо здійснення поетапних попередніх оплат планової вартості послуги розрахункового періоду, яким є календарний місяць лише з моменту отримання акту приймання-передачіпослуги користувачем перетворюється на одне грошове зобов`язання, що становить різницю між вартістю фактично наданих послуг за підсумками місяця зазначеною в акті приймання - передачіпослуги та сумою сплачених попередніх оплат планової вартості послуги відповідного розрахункового періоду. При цьому обов`язок сплатити грошове зобов`язання на вказану суму (якщо сума здійснених попередніх оплат є меншою від вартості наданих послуг згідно акту приймання-передачі послуги) виникає на підставі акту приймання передачі послуги та строк його виконання спливає протягом 3 банківських днів з моменту отримання акту приймання передачі послуги.

Суд апеляційної інстанції також вказує на те, що твердження відповідача про те, що сума попередньої оплати не є грошовим зобов`язанням, за несвоєчасне виконання якого нараховуються 3% річних та інфляційні втрати на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, з посиланням ж знову таки на нерелевантну практику, зокрема постанови Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, суперечить обставинам даної справи, адже як невиконання або неналежне виконання користувачем зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з приписами статей 611, 625 Цивільного кодексу України ( постанова Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21).

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши матеріали справи, апеляційна інстанцій дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено неналежне виконання відповідачем умов договору, а саме допущені відповідачем прострочення оплати послуг з передачі електричної енергії, що є підставою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством, зокрема в частині стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Водночас щодо розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача апеляційний суд зазначає наступне.

Позивач просив стягнути з відповідача за прострочення оплат за вказаний період 413 082, 03 грн. пені, 101 793, 00 грн. 3 % річних та 396 940, 22 грн. інфляційних.

Оскільки, як вже встановлено, попередня оплата (плановий обсяг) за грудень 2020 року (згідно з п. 6.2. договору) відповідачем не вносилась.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 6.7. договору, в оплату грудня 2020 зараховано переплати попередніх періодів в сумі 4 577 174, 99 грн. (лист відповідача № 139-274 від 03.03.2021). Вказану переплату в сумі 4 577 174, 99 грн. зараховано в часткову оплату 1 платежу попередньої оплати за грудень 2020 року. Сторонами підписано акт приймання-передачі послуги за грудень 2020 року від 31.12.2020, відповідно до якого фактичний обсяг наданої послуги склав 99 618, 446 МВт*год. вартістю 37 387 998, 20 грн.

Як встановлено, відповідачем здійснено оплату за фактичний обсяг наданої послуги згідно акту приймання-передачі послуги за грудень 2020 року від 31.12.2020 (в розмірі різниці між вартістю фактично наданої послуги за грудень 2020 року в сумі 37 387 998, 20 грн. та сумою 4 577 174, 99 грн. переплат минулих періодів), а саме: сплачено 32 810 823,21 грн. згідно платіжного доручення від 01.02.2021 № 1333.

За порушення зобов`язань з поетапної попередньої оплати планової вартості послуги за грудень 2020 року відповідачу до дати, яка передує дню здійснення відповідачем оплати за фактичний обсяг наданої послуги за грудень 2020 року, позивачем здійснено наступні нарахування:

- по 1 платежу: пеня в розмірі 26 649, 24 грн, 3 % річних в розмірі 6 662, 30 грн та інфляційних втрат в розмірі 29 918, 87 грн;

- по 2 платежу: пеня в розмірі 101 265, 56 грн, 3 % річних в розмірі 25 316, 40 грн, інфляційних втрат в розмірі 131 152, 25 грн;

- по 3 платежу: пеня в розмірі 91 544, 37 грн, 3 % річних в розмірі 22 886, 10 грн, інфляційних втрат в розмірі 77 089, 08 грн;

- по 4 платежу: пеня в розмірі 79 878, 93 грн, 3 % річних в розмірі 19 969, 74 грн, інфляційних втрат в розмірі 77 089, 08 грн;

- по 5 платежу: пеня в розмірі 66 269, 26 грн, 3 % річних в розмірі 16 567, 32 грн, інфляційних втрат в розмірі 77 089, 08 грн.

Щодо здійснених позивачем нарахувань за грудень 2020 року пені в розмірі 365 607, 36 грн, 3 % річних в розмірі 91 401, 86 грн. та інфляційних втрат в розмірі 392 338, 36 грн., судом першої інстанції встановлено, що такі нарахування проведено відповідно до умов договору, відтак позовні вимоги в цій частині визнано обґрунтованими.

Проте, суд апеляційної інстанції частково не погоджується з таким висновком, зокрема в частині нарахування пені у розмірі 365 607, 36 грн., з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 179 Господарського кодексу України Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади, державні органи та органи державної влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Згідно частини 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

НКРЕКП постановами від 21.06.2019 № 1120, від 05.11.2019 № 2267, від 07.02.2020 № 360 вніс зміни до Кодексу системи передачі, затвердивши типовий договір про надання послуг з передачі електричної енергії як додаток 6 Кодексу системи передачі, в якому містяться, зокрема, положення стосовно нарахування пені та стягнення штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі, а НЕК «Укренерго» та ПрАТ «Львівобленерго» уклали договір про надання послуг відповідно до змісту вказаного затвердженого типового договору, від якого вони не можуть відступати.

Разом з тим пунктом 1 Постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни надано настанови ОСП (який виконує функцію адміністратора розрахунків) не застосовувати до електропостачальників заходи, передбачені підпунктами 1- 6 пункту 1.7.2 глави 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307 (далі - Правила ринку), та заходи, передбачені пунктом 5.7 Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, що є додатком 6 до Кодексу системи передачі. Електропостачальники не набувають статусу «Дефолтний».

Постановою НКРЕКП від 30.04.2020 № 905 пункт 1 постанови від 08.04.2020 № 766 замінено двома новими пунктами 1 та 2 такого змісту: 1. ОСП (який виконує функцію адміністратора розрахунків) не застосовувати до електропостачальників та операторів систем розподілу заходи, передбачені пунктом 1.7.5 глави 1.7 розділу І Правил ринку. Електропостачальники та оператори систем розподілу не набувають статусу «Дефолтний». 2. ОСП (який виконує функцію адміністратора розрахунків) не застосовувати до електропостачальників заходи, передбачені пунктами 5.7 та 7.4 Типового договору (або пунктами, аналогічними за змістом в укладених сторонами договорах).

Постановою НКРЕКП від 27.01.2021 № 93 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08 квітня 2020 року № 766» виключено пункт 2 постанови від 08.04.2020 № 766.

Таким чином, 08.04.2020 НКРЕКП прийнято обов`язкове до виконання учасниками ринку рішення, оформлене постановою № 766, про незастосування ОСП до електропостачальників заходів, передбачених, зокрема, пунктом 5.7 Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії (аналогічним за змістом з яким є пункт 6.7 договору про надання послуг), тобто щодо нарахування пені та стягнення штрафу. Встановлені вказаною постановою правила діяли в період з 08.04.2020 до 26.01.2021.

За таких обставин НКРЕКП своєю постановою затвердила Кодекс системи передачі, додатком до якого є Типовий договір про надання послуг з передачі електричної енергії, від змісту якого сторони не можуть відступати, а пізніше своєю постановою заявила про тимчасове (починаючи з 08.04.2020) незастосування окремих положень вказаного типового договору та всіх договорів, укладених на його підставі, зокрема, про нарахування пені та стягнення штрафу, з подальшим поновленням застосування таких положень з 27.01.2021.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі № 911/782/21 дійшов висновку про те, що положення постанови від 08.04.2020 № 766 є спеціальними щодо правового регулювання спірних правовідносин у даній справі.

Відповідно до абзаців 1 і 2 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Конституційний Суд України у Рішенні від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020 зазначив, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

З огляду на викладене принцип «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali), на який послався Верховний Суд при перегляді судових рішень у справі № 911/782/21, може бути застосований виключно за умови співіснування суперечливих норм одного ієрархічного рівня.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що система нормативно-правових актів України за їх юридичною силою (від актів вищої юридичної сили до актів нижчої юридичної сили) включає: а) Конституцію України; б) закони, кодекси України; в) підзаконні нормативно-правові акти: постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, накази міністерств, акти інших державних органів, розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти органів місцевого самоврядування, які містять норми права тощо.

Кодекс - єдиний, зведений, внутрішньоузгоджений нормативно-правовий акт, прийнятий вищим органом законодавчої влади у процесі нормотворчої діяльності або народом на всеукраїнському референдумі, який на основі загальних принципів регулює певну сферу суспільних відносин. Кодекс є особливим різновидом закону.

Підзаконним нормативно-правовим актом є офіційний письмовий документ, прийнятий суб`єктом нормотворчості на основі та на виконання Конституції України, законів, чинних міжнародних договорів України, спрямований на їх реалізацію, та який не повинен їм суперечити.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на те, що постанова НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 Про дії учасників ринку електричної енергії у період дії карантину та обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19) не стосується спірного періоду та відносин сторін, оскільки Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 912/1941/21 від 19.08.2022 зазначив таке.

Постановою НКРЕКП від 27.01.2021 № 93 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08 квітня 2020 року № 766» виключено пункт 2 постанови від 08.04.2020 № 766, яким передбачалося незастосування ОСП до електропостачальників заходів, передбачених, зокрема, пунктом 5.7 Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії (аналогічним за змістом з яким є пункт 6.7 договору про надання послуг), тобто заходів щодо нарахування пені та стягнення штрафу.

Таким чином, вказані положення пункту 2 постанови від 08.04.2020 № 766 не підлягають застосуванню починаючи з 27.01.2021, однак були чинним та діяли в період з моменту прийняття постанови від 08.04.2020 № 766 та до моменту їх виключення з вказаної постанови 27.01.2021, оскільки постанова НКРЕКП від 27.01.2021 № 93 не мала зворотної дії в часі, а лише виключала застосування положень пункту 2 постанови від 08.04.2020 № 766 на майбутнє.

Звідси випливає, що правильно застосовувати положення постанови від 08.04.2020 № 766 щодо ненарахування пені та стягнення штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі в період з 08.04.2020 по 26.01.2021.

Тобто, враховуючи те, що відповідачем здійснено оплату за фактичний обсяг наданої послуги згідно акту приймання-передачі послуги за грудень 2020 року від 31.12.2020 (в розмірі різниці між вартістю фактично наданої послуги за грудень 2020 року в сумі 37 387 998, 20 грн. та сумою 4 577 174, 99 грн. переплат минулих періодів), а саме: сплачено 32 810 823,21 грн. згідно платіжного доручення від 01.02.2021 № 1333, то періодом нарахування пені за планові платежі за грудень 2020 року, із застосуванням положень постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766, слід вважати з 27.01.2021 по 31.01.2021, а тому судом апеляційної інстанції здійснено наступний розрахунок:

- по 1 платежу: пеня в розмірі 2 223, 71 грн, 3 % річних в розмірі 6 662, 30 грн та інфляційних втрат в розмірі 29 918, 87 грн;

- по 2 платежу: пеня в розмірі 9 747, 83 грн, 3 % річних в розмірі 25 316, 40 грн, інфляційних втрат в розмірі 131 152, 25 грн;

- по 3 платежу: пеня в розмірі 9 747, 83 грн, 3 % річних в розмірі 22 886, 10 грн, інфляційних втрат в розмірі 77 089, 08 грн;

- по 4 платежу: пеня в розмірі 9 747, 83 грн, 3 % річних в розмірі 19 969, 74 грн, інфляційних втрат в розмірі 77 089, 08 грн;

- по 5 платежу: пеня в розмірі 9 747, 83 грн, 3 % річних в розмірі 16 567, 32 грн, інфляційних втрат в розмірі 77 089, 08 грн.

Отже, щодо нарахувань за грудень 2020 року, то сума стягнення дорівнює пені в розмірі 41 215, 03 грн., 3 % річних в розмірі 91 401, 86 грн. та інфляційних втрат в розмірі 392 338, 36 грн.

Стосовно стягнень нарахованих за прострочення фактичної оплати, а саме пені, 3% річних та інфляційних втрат за січень 2021, за вересень 2020 та за квітень 2021, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильними розрахунки, здійснені місцевим господарським судом.

Окрім того, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами відповідача щодо безпідставності стягнення інфляційних втрат в розмірі 3 028, 21 грн. за прострочення оплати наданої послуги за вересень 2020 року ( згідно акту коригування від 19.02.2021), оскільки, на думку відповідача відповідно до правових висновків Верховного Суду в постанові від 09.11.2022 у справі №904/5899/21 відсутні підстави для стягнення інфляційних за ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, борг вже був погашений.

Апеляційний суд з цього приводу зазначає, що посилаючись на вищенаведену постанову Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №904/5899/21, відповідач не врахував правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, на який зроблене відсилання касаційним судом у даній справі, а саме з приводу того, що, на даний час, існує усталений порядок та методика розрахунку інфляційних втрат, зокрема Об`єднана палата Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19 від 20.11.2020 вважає за доцільне роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Враховуючи те, що прострочення оплати наданої послуги за вересень 2020 року ( згідно акту коригування від 19.02.2021) становить 19 днів, що є більше півмісяця, то за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу, а тому висновок суду першої інстанції про стягнення інфляційних втрат у розмірі 3 028, 21 грн. за вересень 2020 року ( згідно акту коригування від 19.02.2021) є обґрунтованим.

Крім того, суд апеляційної інстанції не погоджується із доводами відповідача про наявність підстав для застосування Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 332 від 25.02.2022 « Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» (в редакції Постанови НКРЕКП № 413 від 26.04.2022), зокрема, п. 16 зазначеної Постанови, а саме: на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано настанови, зокрема, зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України « Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії, оскільки нарахування період прострочення виконання зобов`язання відповідачем становить 2020-2021 рр., тобто до введення в Україні воєнного стану, а тому нарахування штрафних санкцій в даному випадку є цілком обґрунтованим, саме ж стягнення відбувається вже на підставі рішення суду виконавчими органами.

Також при прийнятті рішення, судом першої інстанції зменшено розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на 50 %, проте одним із доводів апеляційної скарги відповідача є те, що не відповідають обставинам справи висновки суду першої інстанції про зменшення пені на 50% та про відмову у зменшенні 3% річних. Окрім того, відповідач просить про зменшення пені та 3% річних на 90%, що матиме наслідком дотримання балансу інтересів сторін та унеможливить надмірне обтяження фінансової спроможності відповідача. Натомість позивач, не погоджуючись із таким рішенням, зазначає, що Господарський суд Львівської області під час винесення оскаржуваного рішення та відхилення позовних вимог в частині стягнення 205 961, 68 грн. пені не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, зменшивши на 50% розмір пені, чим порушив норми матеріального права, зокрема ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення пені та 3% річних на 70% з огляду на таке.

Згідно із статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України).

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач наводить доводи щодо зменшення заявлених до стягнення сум та зазначає, що основне зобов`язання за предметом договору (оплата вартості послуг з передачі електричної енергії) виконане на 100%; прострочення не були тривалими, а саме: оплата фактично наданої послуги в грудні місяці 2020 року була проведена в повному обсязі та вчасно 01.02.2021. Прострочення за надану послугу в січні місяці 2021 року становило 2 дні, у лютому та березні оплата проведена вчасно, у квітні протерміновано оплату на 4 дні. Щодо протермінування доплати за вересень 2020 року, то така доплата не є значною в порівнянні із сумою основних платежів за Договором та також не є тривалим; щодо причин неналежного виконання зобов`язання, то незначні протермінування оплати послуг позивача стались не з вини ПрАТ «Львівобленерго», а через порушення термінів оплати за послуги з розподілу електричної енергії споживачів та постачальників електричної енергії;

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому слід враховувати, що правила ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Зазначені норми законодавства ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01.08.2019 р. у справі № 922/2932/18, від 08.10.2019 р. у справі № 922/2930/18, від 08.10.2019 р. у справі № 923/142/19, від 09.10.2019 р. у справі №904/4083/18).

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

З огляду на викладені обставини в сукупності суд, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшує розмір пені на 70 % з 87 531, 03 грн., - пені (визначеної судом) до 25 259, 31 грн., з 101 528, 93 грн. 3% річних до 30 458, 68 грн. що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго №01/52879 від 29.11.2022 ( вх. № 01-05/2958/22 від 30.11.2022 ), в якій позивач просив скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01.11.2022 у справі № 914/2453/21 в частині відмови у стягненні 205 961, 68 грн. пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволити ( з урахуванням частково задоволеної судом першої інстанції пені всього стягнути пені в сумі 411 943, 36 грн.) підлягає залишенню без задоволення.

Статтею 2 ГПК України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст.13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 ст.13, ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Виходячи із викладеного вище, на підставі аналізу матеріалів, долучених до справи, суд прийшов до висновку що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 25 259, 31 грн. - пені, 30 458, 68 грн. - 3 % річних та 395 366, 57 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір за подання позовної заяви у суді першої інстанції становив 13 677, 23 грн., а тому пропорційно до задоволених позовних вимог, стягненню з відповідача підлягає 8 753, 42 грн., решту судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, покласти на позивача.

Щодо вимог у суді апеляційної інстанції, то відповідачем оскаржувалось рішення суду першої інстанції в частині стягнення 101 528, 93 грн. 3% річних, 205 961, 68 грн. пені та 395 366, 57 грн. інфляційних втрат.

Судом встановлено, що в даній справі відповідачем заявлено позовні вимоги майнового характеру з ціною позову 702 857, 18 грн.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду встановлено ставку в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже 1,5 відсотка ціни позову (702 857, 18 грн.* 1,5%) становить 10 542, 85 грн.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідачем оскаржується рішення суду першої інстанції в повному обсязі, а тому за подання апеляційної скарги ним мало бути сплачено 15 814, 28 грн. (10 542, 85 грн. * 150%).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 20 448, 42 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 19797 від 14.11.2022, наявною в матеріалах справи.

Таким чином, відповідачем сплачено судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а тому суд апеляційної інстанції надає роз`яснення з приводу того, що відповідно до п.1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» відповідач має право звернутись з клопотанням про повернення судового збору в частині переплаченої суми.

Отже, судовий збір за подання апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Львівобленерго №112-07-6754 від 30.11.2022 (вх. № 01-05/2957/22 від 30.11.2022) становив 10 542, 85 грн., а тому пропорційно до задоволених позовних вимог, стягненню з відповідача підлягає 10 121, 13 грн. (разом за розгляд справи у першій та апеляційній інстанції - 18 874, 55 грн.), решта судового збору покладається на позивача.

Також, враховуючи залишення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго №01/52879 від 29.11.2022 ( вх. № 01-05/2958/22 від 30.11.2022 ) без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення судового збору за подання даної апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Львівобленерго №112-07-6754 від 30.11.2022 (вх. № 01-05/2957/22 від 30.11.2022) задоволити частково.

2. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго №01/52879 від 29.11.2022 ( вх. № 01-05/2958/22 від 30.11.2022 ) залишити без задоволення.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги №01/52879 від 29.11.2022 ( вх. № 01-05/2958/22 від 30.11.2022 покласти на Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго.

4. Змінити пункт 2 резолютивної частини рішення і викласти в наступній редакції:

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3, ідентифікаційний код юридичної особи: 00131587) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний код юридичної особи: 00100227) суму в розмірі 451 084, 56 грн., з яких: 25 259, 31 грн. грн. пені; 30 458, 68 грн. 3% річних; 395 366, 57 грн. інфляційних втрат; 18 874, 55 грн. судового збору за розгляд в першій та апеляційній інстанціях. Решту судового збору, покласти на позивача.

5. В решті рішення Господарського суду Львівської області від 01.11.2022 у справі №914/2453/21 залишити без змін.

6. Господарському суду Львівської області видати наказ.

7. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

8. Порядок і строки оскарження встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.02.2023.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Матущак О.І.