РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.01.2023Справа № 910/8259/16 (910/14889/21)

За позовом Маріупольської окружної прокуратури Донецької області (87501, Донецька обл., м. Маріуполь, площа Мічмана Павлова, 10) в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради Донецької області (87515, Донецька обл., м. Маріуполь, пр-т. Миру, 70; ідентифікаційний код 33852448)

до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 4, нежитлове приміщення 63; ідентифікаційний код 20355550)

про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки

В межах справи № 910/8259/19

За заявою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк"

до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" (ідентифікаційний код 20355550)

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін:

Від позивача не з`явились

Від відповідача Корякін Д.В. - представник

Прокурор Київської міської прокуратури Винник О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/8259/16 за заявою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" на стадії процедури ліквідації, введеної постановою Господарського суду м. Києва від 30.01.2019.

13.09.2021 Маріупольська окружна прокуратура Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради звернулась до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.09.2021 прийнято позовну заяву Маріупольської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки до розгляду в межах справи № 910/8259/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" та підготовче засідання призначити на 22.11.2021.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.11.2021 розгляд справи відкладено на 10.01.2022.

23.11.2021 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву.

29.11.2021 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення Маріупольської міської ради.

06.12.2021 до Господарського суду м. Києва надійшла відповідь позивача на відзив відповідача.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.01.2022 розгляд справи призначено на 07.02.2022.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено заяву Маріупольської окружної прокуратури Донецької області до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки в межах справи № 910/8259/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" до судового розгляду по суті на 23.03.2022.

Судове засідання 23.03.2022 не відбулось, у зв`язку з запровадженням Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" воєнного стану з 5:30 год. 24.02.2022.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.06.2022 розгляд справи призначено на 04.07.2022.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.07.2022 розгляд справи відкладено на 05.09.2022.

У судовому засіданні 05.09.2022 оголошено перерву до 17.10.2022.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.10.2022 розгляд справи відкладено на 12.12.2022.

У судовому засіданні 12.12.2022 оголошено перерву до 30.01.2023.

У судовому засіданні 30.01.2023 прокурор Київської міської прокуратури надав пояснення по суті позову.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

рішенням Маріупольської міської ради від 29.02.2008 № 5/19-3399 Відкритому акціонерному товариству «Маріупольський завод важкого машинобудування» надано в оренду земельну ділянку (кадастровий номер :02:015:0343) розташовану по вул. Краснофлотській в Приморському районі м. Маріуполя, площею 2,3277 га для завершення будівництва та послідуючого функціонування жилого комплексу.

В подальшому, згідно з рішенням загальних зборів акціонерів змінено тип організаційно-правової форми відповідача, а саме: Відкрите акціонерне товариство «Маріупольський завод важкого машинобудування» () перереєстроване в Публічне акціонерне товариство «Маріупольський завод важкого машинобудування» () та від 06.06.2016 перереєстроване в Приватне акціонерне товариство «Маріупольський завод важкого машинобудування» ().

На підставі вищевказаного рішення, 06.03.2008 між Маріупольською міською радою (орендодавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Маріупольський завод важкого машинобудування» (орендар, відповідач) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір) кадастровий номер :02:015:0343, площею 2,3277 га розташовану по вул. Краснофлотській в Приморському районі м. Маріуполя.

Вказаний договір зареєстровано у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 04.08.162.00183 від 17 березня 2008 року. Також, 06.03.2008 вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області та зареєстровано в реєстрі за № 1258.

Згідно з п. 1 Договору, Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку яка знаходяться за адресою: вул. Краснофлотській в Приморському районі м. Маріуполя.

Згідно з п. 2 Договору, в оренду надається земельна ділянка площею 2,3277 га на якій немає об`єктів нерухомого майна, також недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню, немає.

Відповідно до п. 3 вказаного Договору вказано, що його укладено на 25 років (до 29.02.2033) та після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на наступний строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 2 місяця до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово Орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.

Пунктом 4 Договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 56,20 грн/м2. Орендна плата за землю встановлюється у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки на рік та сплачується орендарем у грошовій формі.

Орендна плата за землю вноситься за базовий податковий (звітний) період щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Розмір орендної плати за земельну ділянку змінюється у разі індексації у встановленому законом порядку грошової оцінки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням середньорічного індексу інфляції, який ураховується при проведенні індексації грошової оцінки земель згідно законодавства. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеню у розмірі 0,3% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно з п. 5 Договору, земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням: для завершення будівництва та послідуючого функціонування жилого комплексу.

У п.п. 6.5. п. 6 Договору сторони погодили, що передача земельної ділянки Орендарю здійснюється протягом 5 днів після державної реєстрації Договору згідно з актом приймання-передачі об`єкту оренди.

Відповідно до умов п. 9 Договору, Орендар зобов`язаний приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі. Використовувати земельну ділянку відповідно до мети та цільового призначення, визначених у договорі, з дотриманням режиму використання земель. Своєчасно вносити орендну плату, щоквартально у термін до 20 числа місяця, що йде за звітним кварталом надавати у Маріупольське фінансове управління копії платіжних документів, що підтверджують сплату до бюджету орендної плати за землю.

Згідно п. 9 Договору Орендодавець має право вимагати від Орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням згідно договору оренди, своєчасної сплати орендної плати.

Підпунктом 11 Договору передбачено, що дія Договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, а також з інших підстав, визначених законом.

Як вбачається зі змісту договору, сторони узгодили усі істотні умови, у тому числі умови повернення земельної ділянки у разі припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки.

Прокурор вказує, що згідно з інформації Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 27.07.2021 №26.6.3-13979-07 відповідач систематично не сплачує орендну плату за землю, що свідчить про порушенням умов договору оренди землі та наявність систематичного невиконання договірних зобов`язань, у зв`язку з чим, станом на 24.06.2021 утворилась заборгованість з орендної плати за земельну ділянку площею 2 3277 га у розмірі 1 041 833,73 грн. Остання дата внесення відповідачем платежу з орендної плати за землю - 30.04.2015.

Крім того, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за період користування земельною ділянкою, за відповідачем були зареєстровані права власності на нежитлові будівлі площею 102,4 кв.м. (м. Маріуполь, вул. Червонофлотська, буд. 1596) та площею 1441,8 кв.м. (м. Маріуполь, вул. Червонофлотська, буд. 159а) розміщені на ній.

Також, за відповідачем зареєстровано житловий будинок №157 по вул. Флотській у м. Маріуполь (свідоцтво про право власності ЯЯЯ №653701 від 24.05.2012), розміщений на тій же земельній ділянці.

Проте, за результатом моніторингу офіційних сайтів веб-порталів публічних закупівель Prozorro, прокуратурою встановлено, що 15.04.2021 на аукціоні продано будівлю відповідача, що знаходиться за адресою: м. Маріуполь, вул. Червонофлотська, 159а (замовник аукціону - арбітражний керуючий Куделя М.О.).

Відповідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником нежитлової будівлі, яка розташована на вищевказаній земельній ділянці, є ТОВ «ЛІГОС ДЕВЕЛОПМЕНТ» () (номер запису про право власності 41748350 від 28.04.2021).

Відповідно до листа виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 28.05.2021 №26-13979-07, міська рада спрямувала листа до ТОВ «ЛІГОС ДЕВЕЛОПМЕНТ» про переоформлення права оренди земельної ділянки при переході права власності на об`єкти нерухомого майна за наявності діючого договору оренди земельної ділянки, проте відповіді від ТОВ «ЛІГОС ДЕВЕЛОПМЕНТ» не надходило.

Також, відповідно до листа департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 27.08.2021 №26.6.3-26109-26.1, станом на 17.08.2021 від ТОВ «ЛІГОС ДЕВЕЛОПМЕНТ» листи щодо переоформлення права оренди не надходили.

Згідно інформації Державного земельного кадастру від 27.08.2021, про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :02:015:0343, остання до теперішнього часу перебуває у користуванні відповідача.

Згідно з вимогами ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на будівлю або споруду, які розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Подібна норма передбачена частиною першою ст. 377 Цивільного кодексу до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право - користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Зважаючи на те, що відповідачем систематично не виконуються взяті на себе зобов`язанням щодо сплати орендної плати, а також те, що ним реалізовано одну з належних йому будівель, прокурор звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки.

Виходячи з системного аналізу приписів статей 19, 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статей 4, 53 Господарського процесуального кодексу України, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Так, наведене Конституційним Судом України у рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 у справі № 1-1/99 розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності.

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу, зокрема, у рішенні від 15.01.2009 у справі "Менчинська проти Російської Федерації".

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 у справі № 923/560/18 вказав, що з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 07.12.2018 у справі №924/1256/17.

Так, в обґрунтування підстав звернення до суду в.о. керівника Маріупольської окружної прокуратури зазначив, що за результатом вивчення Маріупольською окружною прокуратурою постанови Господарського суду м. Києва від 30.01.2019 у справі № 910/8259/16, яка розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, стало відомо, що відповідач перебуває в стані припинення, його визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

У зв`язку з чим, прокуратурою опрацьовано відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (інформація додана до позовної заяви), з яких стало відомо, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:015:0343 за адресою: м. Маріуполь, вул. Краснофлотська, надавалася відповідачу для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Крім того, за результатом моніторингу офіційних сайтів веб-порталів публічних закупівель Prozorro встановлено, що 15.04.2021 на аукціоні продано будівлю відповідача, що знаходиться за адресою: м. Маріуполь, вул. Червонофлотська, 159а.

У зв`язку з чим, з метою вирішення питання щодо вжиття заходів представницького характеру, прокуратурою 27.04.2021 спрямовано запит до Маріупольської міської ради з приводу отримання інформації про виконання відповідачем умов договору оренди земельної ділянки та повноти внесення орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою.

Листом від 28.05.2021 №26-13979-07 виконавчий комітет Маріупольської міської ради, повідомив прокуратуру, що відповідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником нежитлової будівлі, яка розташована на вищевказаній земельній ділянці, стало ТОВ «ЛІГОС ДЕВЕЛОПМЕНТ» () (номер запису про право власності 41748350 від 28.04.2021). Міська рада спрямувала листа до ТОВ «ЛІЕОС ДЕВЕЛОПМЕНТ» про переоформлення права оренди земельної ділянки при переході права власності на об`єкти нерухомого майна, за наявності діючого договору оренди земельної ділянки, проте відповіді від ТОВ «ЛІЕОС ДЕВЕЛОПМЕНТ» не надходило.

У зв`язку з чим, Маріупольська окружна прокуратура листом від 05.08.2021 повторно звернулась до міської ради з запитом щодо переоформлення права оренди земельної ділянки ТОВ «ЛІЕОС ДЕВЕЛОПМЕНТ».

Однак, відповідно до листа департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 27.08.2021 №26.6.3-26109-26.1, станом на 17.08.2021 від ТОВ «ЛІЕОС ДЕВЕЛОПМЕНТ» листи щодо переоформлення права оренди не надходили.

Крім того, з інформації Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 27.07.2021 №26.6.3-13979-07 вбачається, що відповідач систематично не сплачує орендну плату за землю, що свідчить про порушенням умов договору оренди землі та наявність систематичного невиконання договірних зобов`язань, у зв`язку з чим, станом на 24.06.2021 утворилась заборгованість з орендної плати за земельну ділянку площею 2,3277 га, у межах позовної давності, у розмірі 1 041 833,73 грн. Остання дата внесення відповідачем платежу з орендної плати за землю - 30.04.2015.

Згідно інформації Державного земельного кадастру від 27.08.2021, про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :02:015:0343, вона до теперішнього часу перебуває у користуванні відповідача.

Таким чином, як вбачається з відповіді на відзив прокурора, в даному випадку, неналежний захист державних інтересів полягає у тому, з моменту переходу права власності на нерухоме майно по теперішній час Маріупольською міською радою не вживалось заходів щодо захисту порушених інтересів держави, у тому числі подачі позову до суду про розірвання договору оренди землі, у зв`язку із невиконанням своїх обов`язків з боку відповідача та повернення земельної ділянки в комунальне управління для її раціонального використання або щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку ТОВ «ЛІЕОС ДЕВЕЛОПМЕНТ».

Листом від 27.08.2021 №26.6.3-26109-26.1 департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради повідомив прокуратуру, що на теперішній час, Маріупольська міська рада, у зв`язку з обмеженими асигнуваннями на оплату судового збору, не мас можливості звернутись з позовною заявою до відповідача щодо розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки.

Однак, у п. 6.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначено, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи сільської ради про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Тобто, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Відтак, достатньою підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу державної влади, місцевого самоврядування є, зокрема, факт не здійснення цим органом захисту державних інтересів незалежно від причини від причини такої бездіяльності.

Зазначене свідчить про наявність підстав для представництва Маріупольською окружною прокуратурою інтересів держави в суді в особі Маріупольської міської ради.

У відзиві на позов відповідач вказує на відсутність порушень умов договору оренди з боку відповідача. Проте, з наведеними доводами суд не погоджується, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з ч. ч. 1,8 ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Статтею 96 Земельного кодексу України встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею.

Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Умова про внесення орендної плати за землю, передбачена ч 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», належить до істотних умов договору оренди в розумінні ч. 1 ст. 638 ЦК України. Дотримання зазначеної умови є обов`язковим для відповідача згідно з ст. 629 цього кодексу, а її порушення зумовлює правомірність ініціювання питання про розірвання договору оренди відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до п. 2.23. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6 чітко зазначено, що розглядаючи справи із спорів про розірвання договорів оренди з підстав заборгованості з оплати орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно ст. ст. 1, 13, Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Пунктом 4 Договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 56,20 грн/м2. Орендна плата за землю встановлюється у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки на рік та сплачується орендарем у грошовій формі.

Орендна плата за землю вноситься за базовий податковий (звітний) період щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Розмір орендної плати за земельну ділянку змінюється у разі індексації у встановленому законом порядку грошової оцінки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням середньорічного індексу інфляції, який ураховується при проведенні індексації грошової оцінки земель згідно законодавства. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеню у розмірі 0,3% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Як вбачається зі змісту договору, сторони узгодили усі істотні умови, у тому числі умови повернення земельної ділянки у разі припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки.

З інформації Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 27.07.2021 №26.6.3-13979-07 вбачається, що відповідач систематично не сплачує орендну плату за земельну ділянку кадастровий номер :02:015:0343, що свідчить про порушенням умов договору оренди землі та наявність систематичного невиконання договірних зобов`язань, у зв`язку з чим, станом на 23.03.2021 утворилась заборгованість з орендної плати за земельну ділянку у розмірі 1 041 833,73 грн.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не спростовував факт наявності вказаної заборгованості.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом тим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути достроково розірваний на вимогу однієї із сторін за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених умовами договору, а також з підстав визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Одночасно, пунктом «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Статтею 782 Цивільного кодексу України встановлено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка згідно з вимогами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою для судів України.

Крім того, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 28.09.2016 у справі № 6-977цс16, де зазначено, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 №6-1449цс17.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач з 30.04.2015 до теперішнього часу не сплачує орендної плати за використання земельної ділянки, однак дана земельна ділянка до теперішнього часу перебуває у користуванні відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, як: не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини систематичного невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо сплати орендної плати, суд дійшов висновку, що договір оренди землі від 17.03.2008 № 04.08.162.00183 укладений між Маріупольською міською радою та Приватним акціонерним товариством "Маріупольський завод важкого машинобудування" підлягає розірванню, а земельна ділянка кадастровий номер :02:015:0343, площею 2,3277 га підлягає поверненню Маріупольській міській раді.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Розірвати договір оренди земельних ділянок від 17.03.2008 № 04.08.162.00183, укладений між Маріупольською міською радою (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, пр-т. Миру, 70; ідентифікаційний код 33852448) та Приватним акціонерним товариством "Маріупольський завод важкого машинобудування" (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 4, нежитлове приміщення 63; ідентифікаційний код 20355550).

3. Зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Маріупольський завод важкого машинобудування" (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 4, нежитлове приміщення 63; ідентифікаційний код 20355550) повернути за актом приймання-передачі на користь Маріупольської міської ради (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, пр-т. Миру, 70; ідентифікаційний код 33852448) земельну ділянку кадастровий номер :02:015:0343, площею 2,3277 га.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 4, нежитлове приміщення 63; ідентифікаційний код 20355550) на користь Маріупольської окружної прокуратури Донецької області (87501, Донецька обл., м. Маріуполь, площа Мічмана Павлова, 10; ідентифікаційний код 25707002) судовий збір в розмірі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. 00 коп.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Копію рішення направити сторонам, ліквідатору та кредиторам боржника.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.02.2023.

Суддя П.П. Чеберяк