ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. ОдесаСправа № 923/1013/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Кратковський Р.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Піун С.П., на підставі довіреності;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація"

на рішення Господарського суду Херсонської області від „08" грудня 2021р., повний текст якого складено та підписано „08" грудня 2021р.

у справі № 923/1013/21

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація"

про стягнення 3551121,57 грн, -

головуючий суддя - Литвинова В.В.

місце прийняття рішення: Господарський суд Херсонської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 09.02.2023р. згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - позивач, АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація» (надалі - відповідач, ПП «Херсонтеплогенерація»), в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованості у розмірі 3551121,57 грн., з якої: 2522165,91 грн. основного боргу, 174663,28 грн. пені, 256076,68 грн. 3% річних та 598215,67 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.10.2019р. між ним (постачальник) та відповідачем (споживач) було укладено договір №3224/1920-ТЕ-33 купівлі - продажу природного газу (надалі - Договір від 09.10.2019р.); на виконання умов Договору від 09.10.2019р. позивач передав відповідачу у власність природний газ на загальну суму 7 942 548,91 грн. Відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови п.5.1 Договору. З урахуванням суми та строку прострочення основного боргу відповідачем, позивачем були нараховані відповідачу кошти у вищезазначених сумах, які підлягають стягненню у судовому порядку (розрахунок неустойки, трьох процентів річних та інфляційних втрат наданий позивачем в додатки до позовної заяви).

З посиланням на норми ст.ст. 173-175, 193, 216, 230, 231 ГК України, ст.ст.509, 526, 530, 610, 612, 549, 611, 625, 655, 692 ЦК України позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

26.08.2021р. відповідач подав місцевому господарському суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Нафтогаз України» в повному обсязі та зазначив, що:

- нарахування трьох відсотків річних у сумі 256076,68 грн. неправомірним, оскільки відповідно до положень розділу 7 Відповідальність сторін за договором, укладеним між позивачем та відповідачем, домовленість сторін про застосування 3% річних відсутня;

- за розрахунками пені прострочення відповідача було незначним - від 1 до 10 днів, отже господарське правопорушення формально допущене відповідачем є незначним, таким, що не завдало позивачеві будь-яких збитків;

- відповідач є невеликим постачальним підприємством і стягнення з нього коштів, які не закладені у складову тарифу, є його прямими збитками;

- основним видом діяльності відповідача є виробництво теплової енергії, кінцевими споживачами якої є населення міста, медичні, шкільні та дошкільні заклади;

- якби споживачі вчасно розраховувалися за теплову енергію та вчасно була відшкодована різниця в тарифах, відповідач мав би змогу вчасно розрахуватись за використаний природний газ;

- нарахувати пеню та інфляційні втрати споживачам відповідач не мав права, а штрафні санкції, пеня та інфляційні втрати, що заявлені до стягнення позивачем, є для відповідача непосильним тягарем.

У судовому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду Херсонської області (суддя Литвинова В.В.) від 08.12.2021р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» основний борг у сумі 2 522 165,91 грн., пеню у сумі 174 663,28 грн.; три проценти річних у сумі 256 076,68 грн.; інфляційні втрати у сумі 598 215,67 грн. та 53 266,82 грн. судового збору.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст.ст.11,626, 627, 712, 655, 526, 612, 611, 551, 550 ЦК України, ст.265, 193, 216, 218, 232, 230, 233 ГК України та вмотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 Договору. Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за Договором складає 2522165,91 грн., а тому позовні вимоги щодо стягнення основного боргу є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Також судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків 3% річних і інфляційних втрат, та встановлено, що вони є вірними. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 598215,67 грн. та 3% річних у розмірі 256076,68 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині стягнення пені суд зазначив, що перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, суд дійшов висновку про його правильність та відповідність умовам Договору. Щодо усного клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд дійшов наступних висновків: відповідачем не наведено наявності виняткових обставин для зменшення розміру штрафних санкцій. Крім того, уклавши з позивачем Договір, відповідач погодився на запропоновані позивачем умови, в тому числі і умову про право постачальника газу нарахувати пеню.

Приватне підприємство «Херсонтеплогенерація» з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Херсонської області від 08.12.2021 року у справі №923/1013/21 в частині стягнення пені скасувати та постановити нове, яким відмовити АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що відповідно до положень Розділу 7 «Відповідальність сторін за Договором» №3224/1920-ТЕ-33 від 09.10.2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем, домовленість сторін про застосування 3% річних у договорі відсутня, а тому нарахування та пред`явлення неправомірне.

Стосовно пені у сумі 174 663,28 грн. та інфляційних втрат у сумі 598 215 грн. скаржник зазначає, що господарський суд Херсонської області не врахував добросовісність виконання ПП «Херсонтеплогенерація» зобов`язань за Договором та той факт, що відповідач повністю розрахувався за поставлений згідно Договору№3224/1920-ТЕ-33 від 09.10.2019 року газ, про що позивач зазначив у своєму позові. За розрахунками пені наведеними позивачем за даним позовом прострочення платежів мало місце всього на декілька днів від 1 до 10 днів, що на думку апелянта свідчить про те, що господарське правопорушення формально допущене відповідачем є незначним та таким, що не завдало позивачеві будь-яких збитків. Тоді як відповідач є невеликим теплопостачальним підприємством і стягнення з нього коштів, які не закладені у складову тарифу є його прямими збитками.

Апелянт вказує, що основним видом діяльності відповідача є виробництво теплової енергії, кінцевими споживачами якої є населення міста, медичні, шкільні та дошкільні заклади. Питома вага теплової енергії, спожитої населенням, складає 63 %, бюджетними установами 35%, госпрозрахунковими організаціями 2%. За період 2020-2021 років заборгованість бюджетних установ за послуги теплопостачання становить 174 886,52 грн. Також за цей період сформувалась заборгованість за послуги по теплозабезпеченню зі сторони населення м. Херсона у розмірі 14 174 726,27 грн. Цей борг спричинив неможливість вчасно, відповідно до умов Договору № 3224/1920-ТЕ-33 від 09.10.2019 року, розрахуватися за поставлений газ. Крім того, у відзиві відповідач зазначає, що ціни на енергоносії зростають майже щомісячно. Темпи зростання цін значно випереджають темпи зростання кінцевих тарифів на теплову енергію. В результаті виникла різниця в тарифах, заборгованість якої Держава не відшкодувала.

Заборгованість з різниці в тарифах за 2016 рік склала - 1 019 499.55 грн. (в тому числі по населенню - 362 580,98 грн., по бюджетним установам - 634 866,06грн.. по іншим споживачам - 22 052,51 грн.), за 2017 рік - 1 312 143,86 грн. (в тому числі по населенню - 808 989,62 грн., по бюджетним установам - 451 534,49 грн., по іншим споживачам - 51 619,75 грн.), також є залишок невідшкодованої заборгованості з різниці в тарифах по бюджетним установам за 2010-2014 роки в сумі 107 259,40грн.

На думку скаржника, якби споживачі вчасно розраховувалися за теплову енергію та вчасно була відшкодована різниця в тарифах, підприємство б мало змогу вчасно розрахуватись за використаний природний газ.

Нарахувати пеню та інфляційні втрати споживачам, підприємство не мало права, згідно діючого на той час законодавства. Штрафні санкції, пені та інфляційні втрати, заявлені до стягнення позивачем, є для підприємства непосильним тягарем.

Ціна на природний газ для виробництва теплової енергії для бюджетних установ в 2017 році була підвищена заднім числом майже вдвічі. Строк узгодження та затвердження тарифів на теплову енергію не менш двох місяців. У зв`язку із затяжною процедурою прийняття тарифів, підприємство не встигає оперативно реагувати на підвищення ціни на газ, тому зазнає збитків. Темпи зростання цін на природний газ значно випереджають темпи зростання кінцевих тарифів на теплову енергію.

Дії щодо примусового стягнення штрафних санкцій за несвоєчасні розрахунки за природний газ призведуть до штучного доведення підприємства до неплатоспроможності.

Враховуючи фактичні обставини справи, приймаючи до уваги те, що предметом договору №1206/1718-ТЕ-33 від 01.09.2017 року є постачання газу для виробництва теплової енергії, яка споживається споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а також те, що ПП «Херсонтеплогенерація» є соціально орієнтованим підприємством м. Херсона, яке забезпечує централізоване теплопостачання населення, підприємств і установ бюджетної сфери в місті Херсоні, що прострочка з оплати газу за договором виникла через значну заборгованість населення та хронічні затримки бюджетних організацій з оплати послуг постачання теплової енергії, несвоєчасне відшкодування держави різниці в тарифах за надані відповідачем послуги з теплопостачання, а також, несвоєчасне надходження компенсації за поставлену відповідачем теплову енергію громадянам, яким надаються пільги та субсидії і яка, у разі її надходження, негайно перераховувалась на рахунок позивача в якості оплати за отриманий газ за спірним договором, застосування до відповідача штрафних санкцій у стовідсотковому розмірі може призвести до ще більшого погіршення його фінансового становища.

Таким чином, на думку скаржника, у суду були наявні всі правові підстави, які підтверджуються фактичними даними по справі для зменшення розміру неустойки - пені, яку позивач заявляв до стягнення, до мінімального можливого розміру (1 грн.) Проте суд порушив норми матеріального та процесуального права дійшов висновку про наявність правових підстав для повного задоволення позову АТ «НАК «Нафтогаз України», що призвело до постановлення неправомірного рішення та неправильного вирішення питання.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 року клопотання Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено Приватному підприємству "Херсонтеплогенерація" строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду Херсонської області від 08.12.2021 року у справі № 923/1013/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" на рішення Господарського суду Херсонської області від „08" грудня 2021р. у справі № 923/1013/21. Призначено розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" на 31 березня 2022 року о 11:00 год.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просило апеляційну скаргу Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 08.12.2021 року по справі №923/1013/21 залишити без змін.

Розпорядженням керівника апарату суду від 18.03.2022 року №360 відповідно до підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ "Перехідні положення" ГПК України, підпунктів 2.3.17, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №923/1013/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2022 року, справу розподілено на розгляд колегії суддів у складі Колоколов С.І. (головуючий), судді Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2022 прийнято справу № 923/1013/21 до провадження та розпочато апеляційний розгляд справи колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Колоколова С.І., суддів Разюк Г.П., Савицький Я.Ф. Рекомендовано учасникам справи утриматися від відвідування суду. Свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з урахуванням рекомендацій "Особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан", опублікованих 04 березня 2022 року на веб-сайті Верховного Суду за посиланням: https://supreme.court.gov.ua/supreme/pres-centr/news/1261727/, та наказу в.о. голови Південно-західного апеляційного господарського суду "Про встановлення особливого режиму роботи Південно-західного апеляційного господарського суду в умовах воєнного часу" №6-ОД від 28.02.2022, опублікованих 01 березня 2022 року на веб-сайті Південно-західного апеляційного господарського суду за посиланням: https://swag.court.gov.ua/sud4872/pres-centr/news/1260585/. Повідомлено учасників справи про можливість подати процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Повідомлено, що про дату, час та місце судового засідання учасники справи будуть повідомлені додатково.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2022 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №923/1013/21 відбудеться 20.10.2022 об 11:00год.

03.10.2022р. від представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Світлани Піун надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку «EasyCon» (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.10.2022 заяву представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Світлани Піун про проведення судового засідання, призначеного на 20 жовтня 2022р. об 11:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено; судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2022 повідомлено учасників справи про те, що розгляд апеляційної скарги у справі №923/1013/21 відбудеться 06 грудня 2022 року о 10:30 год. Судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 повідомлено учасників справи про те, що розгляд апеляційної скарги у справі №923/1013/21 відбудеться 09 лютого 2023 року о 10:30 год.; судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

В судовому засіданні в режимі відео конференції 09.02.2023 представник позивача висловив заперечення проти задоволення апеляційної скарги.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, строк розгляду апеляційної скарги закінчився, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, яка з`явилася до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаного представника.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

09.10.2019р. між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Приватним підприємством «Херсонтеплогенерація» (споживач) був укладений договір № 1206/1718-ТЕ-33 постачання природного газу (надалі - Договір від 09.10.2019р.), за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

До Договору від 09.10.20219р. укладались додаткові угоди, а саме: Додаткова угода № 1 від 25.10.2019р., Додаткова угода № 2 від 25.10.2019р., Додаткова угода № 3 від 12.11.2019р., Додаткова угода № 4 від 09.12.2019р., Додаткова угода № 5 від 23.12.2019р., Додаткова угода № 6 від 28.01.2020р., Додаткова угода № 7 від 24.02.2020р. та Додаткова угода № 8 від 23.03.2020р.

Природний газ, що постачається за цим договором використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.1.2 Договору від 09.10.2019р.).

Відповідно до п.2.1 Договору від 11.10.2016р. (з урахуванням додаткової угоди №2 від 25.10.2019р.) постачальник передає споживачу у жовтні 2019 - квітні 2020 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 1761, 2 тис.куб м., а саме: жовтень 2019р. - 0, листопад 2019р. - 279,2, грудень 2019р.- 406,5, січень 2020р. - 417,8, лютий 2020р. -344,5, березень 2020р. -267,0, квітень - 0.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. ( п.3.1. Договору від 09.10.2019р.).

Згідно із п.3.8. Договору від 09.10.2019р. приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформляється актом приймання-передачі. Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані Споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до Реєстру Постачальника, що підтверджується Споживачем в акті приймання-передачі газу. В акті приймання-передачі природного газу, ціна на природний газ має відповідати ціні, визначеній в Прейскуранті на відповідний період, також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи.

Ціна за 1000 куб.метрів природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту. (п.4.2. Договору від 09.10.2019р.).

Відповідно до п.5.1 Договору від 09.10.2019р. оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2. Договору від 09.10.2019р.).

Відповідно п.11.1 Договору від 09.10.2019р. він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постаачання природного газу до 30 квітня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить 5 років (п.9.3 Договору від 09.10.2019р.).

На виконання умов Договору від 09.10.2019 АТ «НАК «Нафтогаз України» передало відповідачу природний газ на загальну суму 7 942 548,91 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «НАК «Нафтогаз України» зазначило, що у зв`язку із несвоєчасним розрахунком відповідачем за отриманий природний газ позивачем були нараховані останньому сума осиного боргу, пеня, три проценти річних та інфляційні втрати у зазначених у позовній заяві сумах, які підлягають стягненню з відповідача у судовому порядку.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «НАК «Нафтогаз України», відмовивши в зменшенні заявлених до стягненню штрафних санкцій за клопотанням відповідача.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції за наслідками розгляду справи з огляду наступного.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно із ст.ст.526,525, ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджено, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» був поставлений ПП «Херсонтеплогенерація» природний газ на загальну суму 7 942 548,91 грн.

Таким чином, у відповідності до п.5.1 Договору від 09.10.2019р. постачання позивачем відповідачу природного газу є підставою виникнення у ПП «Херсонтеплогенерація» зобов`язання оплатити фактично отриманий газ до 25 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем природного газу) згідно ст. 610 ЦК України є порушенням зобов`язання з боку ПП «Херсонтеплогенерація».

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ПП «Херсонтеплогенерація» свої зобов`язання за договором щодо оплати за одержаний газ не виконано у встановлений Договором строк, чим порушено строк оплати згідно із п.5.1 Договору.

Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за Договором складає 2522165,91 грн., а тому позовні вимоги щодо стягнення основного боргу є обґрунтованими, доведеними та обгрунтовано задоволені судом в повному обсязі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.548, ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.7.2 Договору від 09.10.2019р. у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно із ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно із ч.ч.1,2,4 ст.217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Відповідно до ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.229, ч.1 ст.230 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 ГК України).

Відповідно до ч.6 ст. 231 та ч.2 ст.343 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ст.ст.1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень ЦК України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. Оскільки в Договорі від 24.11.2014р. не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, індекс інфляції - це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

В додатки до позовної заяви АТ «НАК «Нафтогаз України» надано розрахунок пені, 3% річних та інфляційних ПП «Херсонтеплогенерація» за Договором від 09.10.2019р., відповідно до якого пеня становить 174663,28 грн., 3% річних - 256076,68 грн. та інфляційні втрати - 598215,67 грн.

Періоди прострочення оплати відповідачем під сумнів не ставляться, отже доказуванню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши вищезазначений розрахунок, погоджується з висновком місцевого господарського суду про його правильність та відповідність умовам Договору від 09.10.2019р. та чинному законодавству, а отже - і обґрунтованість позовних вимог АТ «НАК «Нафтогаз України» та наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних у сумі 256076,68 грн., інфляційних втрат у розмірі 598215,67 грн. та пені у розмірі 174663,28 грн.

Щодо зменшення розміру пені, належної до стягнення з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Як було вищевстановлено судом, Приватне підприємство "Херсонтеплогенерація" порушило умови Договору від 09.10.2019 щодо оплати поставленого йому природного газу.

У разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції - господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) (ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013р. №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018р. у справі №916/65/18, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18, від 22.10.2019р. у справі №904/5830/18, від 13.01.2020р. у справі №902/855/18, від 27.01.2020р. у справі №916/469/19, від 04.02.2020р. у справі №918/116/19.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Відповідно до ч.1 ст. 73, ч.ч.1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про наявність виняткових обставин для зменшення розміру штрафних санкцій.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта з приводу необхідності зменшення пені до 1 грн., з наступних підстав.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Вимагаючи суд зменшити суму пені до 1 грн., скаржник таким чином хоче ототожнити зменшення розміру неустойки з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання (стаття 218 Господарського кодексу України), тоді як зі змісту статті 233 Господарського кодексу України, яка регулює зменшення розміру штрафних санкцій, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, але аж ніяк не звільненням його від відповідальності.

Зменшення розміру пені до 1 гривні фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2020р. по справі №918/116/19.

Разом з цим, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на те, що визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення суми пені.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-286 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Херсонської області від 08.12.2021р. у справі №923/1013/21 залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

13.02.2023р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький